Провадження № 2/638/2685/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2025 року Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Цвірюка Д.В.,

за участю секретаря Рудської В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Шевченківського районного суду м. Харкова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

Представник АТ «Акцент-Банк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 27.12.2019 року станом на 08.12.2024 року в загальному розмірі 21 896,68 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 11 705,99 грн., заборгованості по відсоткам - 10 190,69 грн., а також судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27.12.2019 року ОСОБА_1 приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку (скорочена назва Акціонерного товариства «Акцент-Банк») з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі анкети-заяви відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,4 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. АТ «А-Банк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит в розмірі відповідно до умов договору. Відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, чим не виконала зобов`язання за договором. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором станом на 08.12.2024 року відповідач має заборгованість в сумі 21 896,678 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 11 705,99 грн., заборгованості по відсоткам - 10 190,69 грн.

До суду надійшли письмові пояснення відповідача відповідно до яких, остання просила справу розглянути у її відсутність, оскільки з 25 березня 2022 року разом з неповнолітньою дитиною виїхала до Німеччини у зв`язку з військовою агресією рф проти України та з метою забезпечення фізичного та психологічного здоров`я дитини. Також, зазначила, що до 24 лютого 2022 року вона сумлінно виконувала свої зобов`язання перед банком, своєчасно здійснювавши платежі та поступово зменшуючи кредитний ліміт з метою повного погашення кредитного рахунку, проте через початок війни та вимушеним переїздом втратила можливість здійснювати платежі, втратила постійне джерело доходу, тому не мала можливості сплачувати щомісячні платежі за кредитом. На теперішній час вона отримує грошову соціальну допомогу за кордоном, за яку звітує щодо витрат на продукти харчування, одяг, житло, при цьому працевлаштуватись не має можливості, оскільки їй необхідно пройти курси з вивчання іноземної мови, які вона проходить, та отримати відповідний сертифікат. Банк спочатку вимагав повне погашення боргу, пізніше повідомив про продаж кредиту колекторській компанії. На теперішній час вона щомісячно відкладає суму для повного погашення боргу, прологнацію договору не планує та налаштована на повне виконання своїх зобов`язань, доступу до кредитного рахунку відповідач не має. Незважаючи на тяжкий матеріальний стан, відповідач вже здійснює платежі в межах своїх можливостей. Просила врахувати її добросовісність та бажання врегулювати спір.

Відповідач не скористалась своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, проте із наданих письмових пояснень вбачається, що ОСОБА_1 фактично визнає наявність заборгованості за кредитним договором та має намір у подальшому погасити заборгованість.

Ухвалою судді від 31 грудня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб.

Ухвалою суду від 21 травня 2025 року у АТ «А-Банк» витребувано докази по справі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась, просила справу розглянути у її відсутність.

У відповідності до ч.1, 3, 4 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність нез`явившихся осіб за наявними матеріалами справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо, у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов наступного.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

За приписом ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 2 ст.13 та ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Відповідно до ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п.2, п.4, п.6 - п.7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч.8 ст.279 ЦПК України, судом досліджуються письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи і докази, надані до суду.

Судом встановлено, що 27.12.2019 року ОСОБА_1 підписала Анкету-Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 44,4 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У Анкеті-Заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця Заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг.

При укладанні Кредитного договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно умов якої договором приєднання - договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.2 ст.638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із заявою про встановлення відновлювальної кредитної лінії складає між нею і Банком Кредитний договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Банком виконані взяті на себе зобов`язання за договором щодо видачі кредиту.

Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитратами платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

У разі невиконання зобов`язань за договором на вимогу банку відповідач зобов`язується виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафта), оплати винагороди банку (п.2.1.1.5.6 Умов).

Згідно до п. 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг у разі виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 грн., включаючи зобов`язання, обумовлені п.п.2.1.12.6.2, 2.1.12.8.1 Умов та правил, клієнт сплачує банку пеню у відповідності до встановлених тарифів.

З паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» вбачається, що він містить інформацію й, зокрема, про основні умови кредитування з урахуванням потреб споживача, інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту. Паспорт споживчого кредиту підписаний відповідачем простим електронним підписом шляхом підтвердження ОТП 6993 з номер телефону НОМЕР_1 у відповідності з Умовами та правилами надання банківських послуг.

Згідно довідки за картками, ОСОБА_1 було відкрито рахунок № НОМЕР_2 та видано наступні картки: № НОМЕР_3 строком дії до грудня місяця 2024 року; № НОМЕР_4 , строком дії до грудня місяця 2031 року.

Відповідно до довідки за лімітами ОСОБА_1 за період з 26.10.2017 року по 08.12.2024 року було встановлено наступні кредитні ліміти: 27.12.2019 року 12:36:04 збільшено кредитний ліміт 15 000 грн; 27.12.2019 року 12:36:12 встановлено кредитний ліміт 15 000 грн; 21.09.2020 року 17:08:04 зменшено кредитний ліміт 13 800 грн; 23.10.2020 року 10:36:39 зменшено кредитний ліміт 13 350 грн.; 26.10.2020 року 11:32:56 зменшено кредитний ліміт 13 306 грн.; 28.11.2021 року 08:17:08 зменшено кредитний ліміт 12 190 грн.; 28.11.2021 року 08:17:08 зменшено кредитний ліміт 12 190 грн.; 25.12.2021 року 22:40:52 зменшено кредитний ліміт 11 905 грн.; 29.08.2023 року 11:14:16 зменшено кредитний ліміт 11 705 грн. 99 коп.; 23.02.2024 року 05:16:08 збільшено кредитний ліміт 11 800 грн.

З досліджених матеріалів справи судом встановлено, що відповідач отримувала кредитні кошти, користувалась ними та протягом тривалого періоду часу частково виконувала зобов`язання щодо їх повернення, що підтверджується розрахунком заборгованості та виписками по картці, які надано банком до суду.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк, що встановлені договором. Крім того, відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Приписами цивільного законодавства передбачено, що Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Відповідно до положень ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений строк.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Згідно з ч.2 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Згідно з наданим Банком розрахунком, ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 08.12.2024 року внаслідок невиконання нею взятих на себе зобов`язань за кредитним договором має заборгованість у розмірі 21 896,68 грн, що складається з: 11 705,99 грн - заборгованість за кредитом; 10 190,69 грн - заборгованість по відсоткам; 0,00 грн. - штрафи.

Відповідно до виписки по картці ОСОБА_1 від 26 травня 2025 року, заборгованість за період з 27.12.2019 року по 26.05.2025 року становить 20 960,68 грн.

Відповідачем надано виписку по картці НОМЕР_5 за період з 02.01.2025 року по 02.07.2025 року, з якої вбачається сума зарахувань на картку у загальному розмірі 3 222,48 грн.

Як вбачається з Витягу з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк» встановлено наступний порядок погашення заборгованості під час внесення коштів на картковий рахунок: штрафи, пеня, прострочені комісії, прострочені відсотки, прострочений кредит, нараховані комісії, нараховані відсотки, заборгованість за кредитним

За таких обставин, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказі та із врахуванням внесених відповідачем коштів на погашення заборгованості у розмірі 3 222,48 грн., а саме з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11 705 грн., за відсотками у розмірі 6 968,21 грн. (10 190,69 грн. - 3 222,48 грн. = 6 968,21 грн.)

При цьому, суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про часткове задоволення позовних вимог.

При цьому, суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до статті 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Враховуючи результат розгляду справи, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2582,27 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 10, 76-82, 89, 133-142, 259, 263, 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором б/н від 27.12.2019 року в загальному розмірі 18 674 (вісімнадцять тисяч шістсот сімдесят чотири) гривні 20 копійок, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 11 705 гривень 99 копійок, заборгованості по відсоткам у розмірі 6 968 гривень 21 копійка.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» судовий збір у розмірі 2582 гривень 27 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складений 11.07.2025 року.

Сторони:

позивач: Акціонерне товариство «Акцент-Банк», м. Дніпро, вул. Батумська буд.11, ;

відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 .

Головуючий суддя: Д.В. Цвірюк