ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
11.07.2025 місто Чугуїв
Чугуївський міський суд Харківської області у складі:
головуючого судді Золотоверхої О.О.,
за участю секретаря судового засідання Караулової О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Харківський обласний центр зайнятості, Чугуївська філія Харківського обласного центру зайнятості, про розірвання трудового договору,-
6.12.2024 позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила припинити (розірвати) безстроковий трудовий договір, укладений 04.11.2008 між ФО-П ОСОБА_2 та позивачем, стягнути з відповідача судові витрати.
16.12.2024 справу розподілено в провадження судді Гуменного З.І.
На виконання розпорядження в.о. керівника апарату Чугуївського міського суду Харківської області від 26.03.2025 №01-08/47, 27.03.2025 проведено повторний автоматизований розподіл вказаної судової справи між суддями, справу розподілено судді Золотоверхій О.О..
Позов обґрунтовано тим, що 04.11.2008 між позивачем відповідачем ФО-П ОСОБА_2 укладено безстроковий трудовий договір №3, який зареєстрований 04.11.2008 у Чугуївському міському районному центрі занятості. Згідно вказаного договору позивач прийнята на посаду кухаря. ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача народилась донька - ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача народився син - ОСОБА_4 . У зв`язку з цим з травня 2010 року позивач перебувала у декретній відпустці по догляду за дітьми. 21.09.2012 ФО-П ОСОБА_2 прийнято рішення про припинення підприємницької діяльності та подано відповідні документи до Виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області на реєстрацію. 31.07.2014 Чугуївською РДА, на підставі рішення ФО-П ОСОБА_2 , здійснено державну реєстрації припинення підприємницької діяльності. Підприємницьку діяльність ФЛ-П ОСОБА_2 припинено, а працівники які перебували у трудових відносинах з даним роботодавцем - звільнені. У зв`язку з цим 28.08.2020 позивач прийнята на роботу до КНП «Чугуївська центральна лікарня ім. М.І. Кононенко» на посаду прибиральника службових приміщень, з якої позивач звільнилась 01.10.2024 за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України.
Після звільнення з КНП «Чугуївська центральна лікарня ім. М.І. Кононенко», для набуття статусу безробітного позивач звернулась з відповідною заявою до Чугуївської філії Харківського обласного центру занятості, однак їй було відмовлено на підставі того, що безстроковий трудовий договір №3 від 04.11.2008, укладений між позивачем та ФО-П ОСОБА_2 та зареєстрований 04.11.2008 в Чугуївському міському районному центрі занятості так і не розірвано. У зв`язку з цим для розірвання безстрокового трудового договору №3 від 04.11.2008, зареєстрованого у Чугуївському міському районному центрі занятості, правонаступником якого є Чугуївська філія Харківського обласного центру занятості, позивач була вимушена звернутися до ОСОБА_2 за місцем її проживання, а саме: АДРЕСА_1 . Однак як стало відомо позивачу, ОСОБА_2 за вищевказаною адресою не мешкає (станом на теперішній час відповідач мешкає в державі агресорі росії). Відповідно до даних Пенсійного фонду України, позивач не перебуває у трудових відносинах з ФО-П ОСОБА_2 . Враховуючи вищевказані обставини, трудові відносини між позивачем та відповідачем припинені, однак процедура розірвання трудового договору та припинення його реєстрації у Чугуївській філії Харківського обласного центру занятості відповідно до законодавства України про працю не виконана, оскільки місце знаходження (перебування) відповідача невідома. Тому просить розірвати вказаний договір в судовому порядку.
Представник Харківського обласного центру зайнятості надала пояснення, в яких зазначила нступне. До 01.01.2015 статтею 24-1 КЗпП України було передбачено, що у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою, фізична особа або за довіреністю уповноважена нею особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. Згідно Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, який затверджено наказом Міністерства праці та соціальної політики України N 260 від 08.06.2001, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.06.2001 за № 554/5745, зі змінами та доповненнями (далі Порядок) до 01.01.2015, укладений у письмовій формі трудовий договір між працівником і фізичною особою у трьох примірниках, фізична особа повинна була подати на реєстрацію до державної служби зайнятості за місцем свого проживання у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи. У разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, про що сторони сповіщають центр зайнятості, який зареєстрував трудовий договір. Відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох робочих днів знімає трудовий договір з реєстрації, про що робить відповідний запис у книзі реєстрації трудових договорів. Записи про реєстрацію та зняття з реєстрації трудового договору дають право фізичній особі внести записи до трудової книжки працівника про прийняття та звільнення його з роботи. Посадова особа центру зайнятості підтверджує особистим підписом записи, унесені фізичною особою до трудової книжки працівника, і засвідчує їх печаткою. Згідно з базою даних Єдиної інформаційно-аналітичної системи у розділі «Довідник ПОУ (ФЗДССУВБ) - Договори ФОП» внесено інформацію по роботодавцю ФОП ОСОБА_2 Чугуївською філією Харківського ОЦЗ щодо укладеного нею безстрокового трудового договору з ОСОБА_1 , який діє з 04.11.2008, інформація щодо припинення трудового договору відсутня.
Позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач у судові засідання, призначені на 11.06.2025 та 11.07.2025 не з`явилася, відзив на позов не надала, про відкриття провадження в справі та про проведення судових засідань повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив та/або заяв про розгляд справи в її відсутності до суду не надходило.
Представники третіх осіб надали заяви, в яких просили провести розгляд справи без їх участі, представник Чугуївської філії Харківського обласного центру зайнятості не заперечувала проти задоволення вимог позивача.
Зі згоди представника позивача, керуючись вимогами ч. 4 ст.223, ст. ст.280,281 ЦПК України, суд проводить заочний розгляд справи.
Суд, розглянувши позов, повно та всебічно дослідивши надані докази, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно копії форми ОК-5 з Пенсійного фонду України від 21.10.2024 (а.с.15-17) щодо позивача з грудня 2022 по грудень 2024 у позивача відсутні відомості щодо суми заробітку для нарахування пенсії.
Згідно копії відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб від 31.10.2024 (а.с.18) стосовно позивача наявні відомості про прийняття на роботу (основне місце роботи) 25.08.2020 в КНП «Чугуївська центральна лікарня ім. М.І. Кононенко» ЧМР на посаду прибиральника службових приміщень (наказ №76-ОС від 20.08.2020).
З копії трудової книжки НОМЕР_3 , заповненої 25.08.2020, на ім`я позивача (а.с.19) також вбачається факт прийняття 25.08.2020 на роботу до КНП «Чугуївська центральна лікарня ім. М.І. Кононенко» та звільнення з КНП «Чугуївська центральна лікарня ім. М.І. Кононенко» за власним бажанням 01.10.2024.
Надано до суду і копії свідоцтв про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (а.с.20, 21 відповідно, матір`ю яких записано позивача.
Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).
Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Особа вільна у виборі способу захисту цивільних прав судом.
Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.
Згідно ст. 3 КЗпП України до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Відповідно до ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Відповідно до ст. 21 КЗпП України, трудовий договір - це угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.
Отже, трудовий договір - це юридично оформлені відносини між працівником і роботодавцем. Змістом трудових відносин є взаємні права та обов`язки сторін, а предметом таких відносин є робота, яку працівник зобов`язується виконувати за плату. При цьому, невиконання протягом тривалого часу працівником з тих або інших причин своїх трудових обов`язків свідчить про відсутність реальних трудових відносин між роботодавцем та працівником. Належні трудові відносини існують одразу у двох площинах - фактичній та юридичній. Відсутність роботи, яка фактично виконується працівником на умовах, передбачених трудовим договором, при юридично оформлених трудових відносинах, не відповідає нормам чинного законодавства та є підставою для розірвання трудового договору на вимогу працівника.
Згідно з ч.4 ст.24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
За змістом ст. 22 КЗпП України, будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.
Ст. 36 КЗпП України визначає підстави припинення трудового договору якими, зокрема, є: 1) угода сторін; 2) закінчення строку (п. 2 і п. 3 ст.23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення; 4) розірвання трудового договору з ініціативи працівника (ст. 38,39), з ініціативи роботодавця (ст. 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (ст. 45);
Згідно ч. 1, 3 статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили.
Трудовий договір припиняється тільки за наявності підстав для його припинення. Підставою припинення договору є юридичний факт або сукупність юридичних фактів, закріплених у законі та необхідних для припинення трудового договору. Вони поділяються на два види: 1) дії (життєві ситуації, що відбуваються за волею людей; вольові акти їх поведінки) сторін трудового договору або осіб, які не є його сторонами; 2) події (життєві обставини, настання яких не залежить від волі та свідомості людей: закінчення строку трудового договору; смерть працівника або роботодавця - фізичної особи тощо).
У законодавстві про працю України встановлено вичерпний перелік підстав розірвання трудового договору з метою охорони трудових прав громадян. Так, підстави припинення трудового договору окреслені у ст. 36 та інших статтях КЗпП України й залежно від того, хто є ініціатором припинення трудового договору, підстави поділяються на такі групи: припинення трудового договору за спільною (взаємною) ініціативою сторін трудового договору (наприклад, угода сторін, закінчення строку); розірвання трудового договору з ініціативи працівника (ст.38, 39 КЗпП України); розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця (ст. 40, 41 КЗпП України); розірвання трудового договору з ініціативи осіб, які не є його стороною (третіх осіб) (п.3,7 ст.36, ст. 45 КЗпП України та ін.).
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника.
Згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору (ч. 3 ст. 38 КЗпП України).
Відповідно до п. п. 2.2, 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників до трудової книжки вносяться відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права особи, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч. ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України), як зазначено в постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15 лютого 2023 року у справі № 377/169/20.
У постанові від 19 вересня 2019 року у справі № 233/2529/18 Верховний Суд, встановивши, що відповідач ні після отримання заяви позивача про розірвання трудового договору, ні після відкриття провадження у справі, не вчинив жодних дій, спрямованих на розірвання трудового договору, дійшов висновку, що відповідно до вимог частини другої статті 5ЦПК України та виходячи з того, що пред`явлення позову по суті спрямоване на припинення трудових правовідносин між позивачем і відповідачем, ефективним і таким, що не суперечить закону буде такий спосіб захисту як припинення трудових відносин на підставі частини першої статті 38 КЗпП України.
Судом встановлено, що 31.07.2014 зареєстровано припинення підприємницької діяльності ФО-П ОСОБА_2 , тобто з цього часу трудові відносини між сторонами фактично припинено.
Виходячи з викладеного суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Частиною 1 статті 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд розподіляє судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 178, 141, 258-259, 263-265, 268, 279, 280-282 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Харківський обласний центр зайнятості, Чугуївська філія Харківського обласного центру зайнятості, про розірвання трудового договору - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП, адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 суму судових витрат у розмірі 1211.20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок), судовий збір.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя О.О. Золотоверха