У х в а л а

4 липня 2025 року

м. Київ

Справа № 473/6767/24

Провадження № 61-7115ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржник)

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 березня 2025 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 травня 2025 року

у справі за позовом скаржника до Комунального закладу «Вознесенський центр надання соціальних послуг» (далі - відповідач) за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, - Міністерства у справах ветеранів України, Південного міжрегіонального управління державної служби з питань праці, ОСОБА_2 - про визнання відмови в прийнятті на роботу необґрунтованою, зобов`язання укласти трудовий договір, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та

в с т а н о в и в:

1. У грудні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати відмову в прийнятті його на роботу необґрунтованою, зобов`язати відповідача прийняти скаржника на дистанційну роботу на посаду фахівця із супроводу ветеранів війни та демобілізованих осіб й укласти з ним трудовий договір про дистанційну роботу, стягнути зі скаржника по 17 860,00 грн середнього заробітку за кожен місяць вимушеного прогулу та 53 580,00 грн відшкодування моральної шкоди.

2. 24 березня 2025 року Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області ухвалив рішення, згідно з яким відмовив у задоволенні позову.

3. 19 травня 2025 року Миколаївський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою залишив без змін рішення суду першої інстанції.

4. 3 червня 2025 року скаржник сформував у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 17376/0/220-25 від 4 червня 2025 року), у якій просив скасувати оскаржені рішення й ухвалити нове - про задоволення позову.

5. Верховний Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

5.1. Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

5.2. Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: (а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; (б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; (в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; (г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

5.3. Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

5.4. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 2 частини шостої статті 19 ЦПК України).

5.5. Предметом позову були вимоги про визнання відмови в прийнятті на роботу необґрунтованою, зобов`язання укласти трудовий договір, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. З огляду на цей предмет, зміст спірних правовідносин і встановлені судами першої й апеляційної інстанцій обставини справа є незначної складності. Тому Верховний Суд визнає її малозначною.

5.6. Скаржник у касаційній скарзі зазначив, що справа має для нього виняткове значення та є суспільно важливою. Мотивував так:

(1) скаржник є особою з інвалідністю І групи внаслідок війни та учасником бойових дій, тобто належить до особливої соціально вразливої категорії;

(2) спір стосується реалізації конституційного права скаржника на працю та гарантій, наданих Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Законом «Про зайнятість населення» та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція);

(3) суди першої й апеляційної інстанцій не врахували спеціальні гарантії, передбачені для таких осіб як скаржник, і відмовили йому у реалізації права на працю попри позитивне проходження конкурсного відбору;

(4) «справа має суспільну важливість, оскільки її результат впливає на реалізацію державної політики підтримки ветеранів, а також може слугувати прецедентом у подібних справах»;

(5) «порушення стандартів правосуддя у цій справі може призвести до системного позбавлення прав інших осіб, що перебувають у подібному правовому статусі».

6. Верховний Суд вважає, що скаржник не обґрунтував те, що справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для скаржника. Колегія суддів розуміє, що учасники бойових дій, а тим паче особи з інвалідністю є особливо вразливими соціальними групами. Проте належність до цих груп сама по собі не може бути підтвердженням виняткового значення конкретної справи для скаржника. Не підтверджує таке значення і те, реалізації яких саме прав людини та соціальних гарантій стосується справа.

Скаржник не обґрунтував, як саме порушення, на його думку, «стандартів правосуддя» судами попередніх інстанцій у цій справі «може призвести до системного позбавлення прав інших осіб», а також, який зв`язок між цією справою та реалізацією державної політики підтримки ветеранів, що зумовлює «суспільну важливість» цієї справи. Інтерес з боку суспільства до розгляду та вирішення справи № 473/6767/24, як і те, що цей інтерес є значним, скаржник не продемонстрував. У касаційній скарзі не зазначив інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких можливо оскаржити у касаційному порядку судові рішення, які за загальним правилом оскаржити до Верховного Суду не можна. З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

7. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).

7.1. Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

7.2. Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

7.3. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

7.4. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 рокуу справі«Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

7.5. Скаржник отримав доступ до судів першої й апеляційної інстанцій і мав можливість навести аргументи та докази на користь його позовних вимог. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом (частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є легітимною.

7.6. Скаржник подав касаційну скаргу на судові рішення у справі незначної складності, судові рішення в якій за загальним правилом не можна оскаржити у касаційному порядку. Передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків немає. За наведених умов обмеження на подання касаційної скарги є пропорційними вказаній легітимній меті та не порушують сутність права скаржника на доступ до суду.

Керуючись статтями 260, 261, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 березня 2025 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Вознесенський центр надання соціальних послуг» за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, - Міністерства у справах ветеранів України, Південного міжрегіонального управління державної служби з питань праці, ОСОБА_2 - про визнання відмови в прийнятті на роботу необґрунтованою, зобов`язання укласти трудовий договір, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

2. Копію ухвали надіслати особі, яка подала цю скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко