КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

07 липня 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/2673/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), Писаної Т. О., Саліхова В. В.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Печерського районного суду міста Києва

від 22 квітня 2021 року

у цивільній справі № 757/10408/21-ц Печерського районного суду міста Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло-Сервіс»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 22 квітня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло-Сервіс» (, місцезнаходження за адресою: 03038, м. Київ, вул. Протасів Яр, буд. 8) суму заборгованості у розмірі 13 003, 85 грн, інфляційні втрати у розмірі 1 459, 14 грн, три проценти річних у сумі 747, 24 грн, а всього 15 210, 23 грн, судовий збір в сумі 2 270,00 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 1 500,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 06 вересня 2024 року безпосередньо до Київського апеляційного суду через засоби поштового зв`язку подала апеляційну скаргу. Апеляційна скарга надійшла до Київського апеляційного суду та зареєстрована 17 вересня 2024 року.

Також скаржником заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, в обґрунтування якого вказує, що оскаржуване рішення не отримувала у встановлені процесуальним законодавством строки. Вказує, що враховуючи наявність двох малолітніх дітей протягом 2021 року не проживала в місті Києві за адресою реєстрації, а майже весь час перебувала в більш спокійному та невеликому місті Камянець-Подільський Хмельницької області, де проживають рідні. Після повномаштабного вторгнення відповідач отримала статус тимчасово переміщеної особи та постійно проживає в місті Камянець-Подільський Хмельницької області, на підтвердження надає роздруківку електронної довідки переселенця. Таким чином апелянт не знала і не могла знати про розгляд судової справи та прийняте судове рішення, а тому вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних підстав.

У питанні наявності підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до частини першої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. "вирішена справа"), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»).

У рішенні від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України», заява № 24465/04, Європейський суд з прав людини наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити у контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини від 28 листопада 1999 року у справі "Брумареску проти Румунії" (Brumarescu v. Romania)).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду, згідно з яким жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі; повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи (рішення Європейського суду з прав людини від 03 грудня 2003 року у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia)).

Відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, № 19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Отже, встановлення строків звернення до суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності.

Забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а також строків на оскарження судових рішень, а від судів вимагається дотримуватися певних правил у процесі прийняття рішення про поновлення строку та оцінювати поважність причин пропуску строку, виходячи із критеріїв розумності, об`єктивності та непереборності обставин, що спричинили пропуск, значимості справи для сторін, наявності фундаментальної судової помилки.

У матеріалах справи міститься поштове повернення: конверт із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», адресований ОСОБА_1 на поштову адресу: АДРЕСА_1 . У конверті знаходилися супровідний лист із належним чином засвідченою копією ухвали про відкриття провадження та копії позову з додатками (а.с. 37).

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про розгляд справи в суді першої інстанції. Доказом цього є повернення з адреси зареєстрованого місця проживання поштового відправлення із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що є достатнім підтвердженням належного виконання судом вимог закону щодо повідомлення.

Проживання відповідачки в іншому місті за її особистим вибором, навіть за наявності малолітніх дітей та інших сімейних обставин, не є об`єктивною та непереборною перешкодою для отримання судової кореспонденції за її зареєстрованою адресою.

З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав вважати, що відповідач не був повідомлений про розгляд справи.

Зважаючи на те, що виключні випадки, передбачені частиною другою статті 358 ЦПК України, для відкриття апеляційного провадження у разі спливу одного року після складення повного тексту рішення суду відсутні, апеляційний суд приходить до висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 22 квітня 2021 року з підстав, передбачених п. 4, ч. 1 ст. 358 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 357, 358 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 22 квітня 2021 року та повернути апеляційну скаргу особі, що її подала.

Копію ухвали разом з апеляційною скаргою та доданими до неї матеріалами надіслати скаржнику.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді Є. П. Євграфова

Т. О. Писана

В. В. Саліхов