П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2025 року м. Київ

Справа №753/17366/24

Апеляційне провадження №22-ц/824/8581/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В. суддів: Верланов С.М., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Лужецької О.Р. 10 лютого 2025 року у м. Києві, повний текст рішення складений 11 лютого 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа: ОСОБА_2 про перерахунок заборгованості по аліментах,

В С Т А Н О В И В

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа: ОСОБА_2 про перерахунок заборгованості по аліментах.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що на виконанні у державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Данилюк О.Б. перебуває виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа Дарницького районного суду м. Києві № 753/22043/23 від 14 травня 2024 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/4 частини у всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 листопада 2023 року до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів НОМЕР_1, виконаним державним виконавцем Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Данилюк О.Б. станом на липень 2024 року ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 31687,56 грн. Згідно з розрахунком заборгованості по аліментах в період з листопада 2023 року по липень 2024 року державним виконавцем здійснено нарахування аліментів виходячи з середньої заробітної плати працівника по м. Києву без врахування доходів ОСОБА_1 , як фізичної особи-підприємця.

Вважає, що даний розрахунок був здійснений державним виконавцем з грубим порушенням чинного законодавства, дії державного виконавця порушують її права та не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та Сімейному кодексу України.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 лютого 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа: ОСОБА_2 про перерахунок заборгованості по аліментах - відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем належним чином були виконані вимоги Закону України «Про виконавче провадження» та СК України.

ОСОБА_1 була зареєстрована як фізична особа-підприємець та перебувала на спрощеній системі оподаткування, тобто не являлась платником податків та зборів із показників середньомісячної номінальної заробітної плати штатного працівника, тому державним виконавцем було правомірно здійснено розрахунки виходячи із середньої заробітної плати для відповідної місцевості на час виникнення заборгованості

Не погодилася із рішенням суду позивач, нею подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та не відповідає фактичним обставинам справи. Вказує на те, що судом першої інстанції неправомірно було залучено доньку позивача як третю особу. Зазначає, що представництво неповнолітньої особи, доньки позивача було здійснено з порушенням, оскільки відповідно до вимог законодавства неповнолітня особа має неповну цивільну дієздатність і не може самостійно укладати правочини, які виходять за межі дрібних побутових правочинів. Укладення договору про правову допомогу неповнолітньою особою - правочин, що потенційно має значні юридичні наслідки і потребує згоди її незаконного представника або органу опіки та піклування, проте суд не перевірив чи була така згода.

Вказує, що суд першої інстанції неправильно застосував норми сімейного законодавства, що регулюють визначення розміру аліментів, замість врахування фактичних доходів позивача як ФОП, підтверджених податковими деклараціями використав для обчислення заборгованості середню заробітну плату по м. Києву, а тому такий підхід суттєво завищив суму боргу і не відповідає реальному матеріальному становищу позивача.

Звертає увагу, що вимоги позивача стосувались способу обчислення боргу по сплаті аліментів, а не перегляду встановленого розміру аліментів, проте суд зробив висновки, які належать до компетенції суду в іншій справі щодо зміни розміру аліментів, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Вказує, що суд відмовився врахувати документи про реальні доходи позивача(податкові декларації ФОП, банківські виписки), проте вказані документи підтверджували істотне зниження доходів позивача.

На підставі викладеного, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача вказує, що рішення суду першої інстанції грунтується на засадах верховенства права та відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, у зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги позивача..

У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлені, та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 14 травня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини у всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 листопада 2023 року до досягнення дитиною повноліття.

На виконання рішення суду Дарницьким районним судом міста Києва ОСОБА_2 видано виконавчий лист № 753/22043/23.

21 червня 2024 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 75362924 з виконання виконавчого листа № 753/22043/23.

Згідно із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань боржник ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності.

Відповідно до Витягу з реєстру платників єдиного податку ОСОБА_1 є фізичною особою -підприємцем та зареєстрована в реєстрі платників єдиного податку з 02 січня 2023 року по теперішній час як платник 3 групи за ставкою 5% від доходу.

Згідно з податковою декларацією платника єдиного податку - ФОП ОСОБА_1 , обсяг доходу за звітний (податковий) період за 2023 рік, що оподатковується за ставкою 5 %, становив 215199,05 грн

Відповідно до податкової декларації платника єдиного податку - ФОП ОСОБА_1 , обсяг доходу за перший квартал 2024 року, що оподатковується за ставкою 5 %, становив 24760,20 грн.

Згідно із податковою декларацією платника єдиного податку - ФОП ОСОБА_1 , обсяг доходу за півріччя 2024 року, що оподатковується за ставкою 5%, становив 48345,31 грн.

Згідно з відповіддю державного виконавця від 24 липня 2024 року, підстави для розрахунку заборгованості аліментів з урахуванням доходів ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця у приватного виконавця відсутні.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів НОМЕР_1, виконаним державним виконавцем Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Данилюк О.Б. станом на липень 2024 року ОСОБА_3 має заборгованість в розмірі 31687,56 грн.

Згідно з розрахунком заборгованості по аліментах в період з листопада 2023 року по липень 2024 року державним виконавцем здійснено нарахування аліментів виходячи з середньої заробітної плати працівника по м. Києву без врахування доходів ОСОБА_1 , як фізичної особи-підприємця.

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 9 ст. 7 СК України).

Згідно зі ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення ст. 8 СК України та ч. 1 ст. 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Відповідно до ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі № 464/6206/18, від 05 серпня 2021 року у справі № 757/35562/18-ц.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця.

Відповідно до ч. 3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

У ч.2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч.ч. 1,2 ст. 614 ЦК України).

З наведених обставин справи вбачається, що рішенням Дарницького районного суду від 14 травня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі з усіх її доходів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 листопада 2023 року і до досягнення нею повноліття. Вищевказане рішення набрало законної сили та не було оскаржено в апеляційному порядку.

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем та зареєстрована в реєстрі платників єдиного податку як платник 3 групи за ставкою 5% від доходу, а тому колегія суддів погоджується із розрахунком заборгованості по сплаті аліментів, оскільки він відповідає вимогам закону та був нарахований, виходячи з середньої заробітної плати працівника по відповідній місцевості.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі №464/6206/18.

Посилання ОСОБА_1 на те, що вона має другу дитину, яку також має забезпечувати не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки на підтвердження вказаних обставин позивачем не було надано належних доказів.

Щодо посилання позивача на безпідставне залучення неповнолітньої ОСОБА_2 та неналежне представництво інтересів неповнолітньої суд вказує наступне.

В силу ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Також згідно ст. 45 ЦПК України під час розгляду справи, крім прав та обов`язків, визначених ст. 43 цього Кодексу, малолітня або неповнолітня особа має також такі процесуальні права:

1) безпосередньо або через представника чи законного представника висловлювати свою думку та отримувати його допомогу у висловленні такої думки;

2) отримувати через представника чи законного представника інформацію про судовий розгляд;

3) здійснювати інші процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Суд роз`яснює малолітній або неповнолітній особі її права та можливі наслідки дій її представника чи законного представника у разі, якщо за віком вона може усвідомити їх значення.

Суд сприяє створенню належних умов для здійснення малолітньою або неповнолітньою особою її прав, визначених законом та передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Частиною 2 ст. 47 ЦПК України передбачено, щонеповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Суд може залучити до участі в таких справах законного представника неповнолітньої особи або особи, цивільна дієздатність якої обмежена.

А отже, залучення неповнолітньої дитини до участі відповідає її інтересам та не порушує норми чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно із ч.4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданими відповідно до Закону України «Про адвокатуру». Згідно з ч. 5 вказаної статті відповідність копії документа, що підтверджує повноваження представника, оригіналу може бути засвідчена підписом судді.

Частиною 6 ст. 62 ЦПК України передбачено, що оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи.

За приписами статті 26 Закону України «Про адвокатуру» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

На підтвердження повноважень представництва третьої особи суду було надано ордер на представництво інтересів ОСОБА_2.,який виданий адвокатом та містить підпис адвоката.

Крім того, як виснував Верховний Суд у постанові у справі №369/13467/20 від 16 червня 2021 року неповнолітня особа, яка досягла 14-річного віку, може укладати договір з адвокатом виключно за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. Однак, відсутність такої згоди не нівелює правових наслідків укладення такого договору та наділення адвоката повноваженнями на представництво, окрім випадків визнання такого договору недійсним у судовому порядку.

У випадку представництва у суді малолітньої особи адвокат повинен надати суду докази наявності згоди її батьків на укладення договору про надання правничої допомоги. Під час представництва особи, яка досягла 14-ти років, адвокат надає суду документи, що підтверджують повноваження на представництво (ордер, довіреність), без необхідності подання згоди батьків на укладення договору з таким адвокатом. При цьому суд не може вимагати пред`явлення договору про надання правової допомоги для підтвердження повноважень на представництво особи, яка досягла 14-ти років.

Верховна Рада України, ратифікуючи Європейську конвенцію про здійснення прав дітей 1996 року, заявила, що дія цієї Конвенції поширюється на розгляд судами справ, що стосуються: усиновлення дитини; встановлення опіки, піклування над дитиною; визначення місця проживання дитини; позбавлення або оспорювання батьківських прав; інших питань про відносини між батьками та дитиною; будь-яких інших питань, що стосуються дитини особисто, а також питань її сім`ї (у тому числі її виховання, поновлення батьківських прав, управління її майном).

Отже, можна констатувати, що Європейська конвенція про здійснення прав дітей має предметом свого регулювання правовідносини у даній справі. Метою цієї конвенції є надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються.

Європейська конвенція про здійснення прав дітей, зокрема та серед іншого, зазначала в статті 4, що за винятком, передбаченого статтею 9, дитина має право подавати особисто або через інших осіб чи органи клопотання про призначення спеціального представника під час розгляду судовим органом справ, що стосуються її у випадках, коли внутрішнє законодавство позбавляє суб`єктів батьківської відповідальності права представляти дитину в результаті виникнення у них конфлікту інтересів з останньою (в контексті зазначеного міжнародного акту, спеціальним представником може бути, зокрема, адвокат); в статті 5, як інші процесуальні права: права клопотати про одержання допомоги від відповідної обраної ними особи у висловленні ними своєї думки; права клопотати самостійно або через інших осіб чи органи про призначення окремого представника, а у відповідних випадках - адвоката; права призначити свого представника; права здійснювати деякі або всі права сторін у такому процесі.

Тобто, зазначені міжнародні акти, як найвищі інтереси дитини, ставлять максимальний обов`язок держави, як на законодавчому рівні так й на рівні адміністративного, судового захисту надавати можливість дитині (особі до 18 років) приймати безпосередню участь в справах щодо захисту своїх інтересів, особливо у випадку наявності конфлікту з особами, які несуть батьківську відповідальність, в тому числі призначати/обирати свого представника.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Оскільки, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні. У зв`язку з цим, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 лютого 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: С.М. Верланов

Н.В. Поліщук