Провадження № 2/947/847/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2025 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.,

за участю : секретаря судового засідання Макаренко Г.В.

представника позивача Дурман М.В.

представника третій особи Служби у справах дітей ОМР Яковенко С.В.

розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Київської районної адміністрації Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, що діє в інтересах малолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: служба у справах дітей Одеської міської ради, Комунальна установа « Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради», про позбавлення батьківських прав -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси 26.11.2024 надійшла позовна заява Київської районної адміністрації Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, що діє в інтересах малолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: служба у справах дітей Одеської міської ради, Комунальна установа « Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради», про позбавлення батьківських прав у відношенні до малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що мати дитини фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків залишивши дитину у родичів у 2021 році після чого будь якої участі у вихованні та забезпеченні дитини не приймає, із дитиною не спілкується, що є підставою для вирішення питання про позбавлення матері батьківських прав.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2021 року у цивільної справі №947/35609/21 малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відібрано від батьків без позбавлення батьківських прав та стягнуто аліменти.

Судом при розгляді вказаної вище справи було встановлено, що у зв`язку з інформацією, отриманою службою у справах дітей Одеської міської ради від суб`єктів виявлення та/або організації соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, про домашнє насильство та ймовірну наявність загрози життю та здоров`ю малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до пункту 9 Порядку забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі дітей, які постраждали від жорстокого поводження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2020 № 585, працівником служби у справах дітей Одеської міської ради спільно з працівниками органу Національної поліції та працівником бригади швидкої допомоги 21.10.2021 було проведено оцінку рівня безпеки дитини та встановлено рівень безпеки дитини, як «дуже небезпечно».

Згідно з актом проведення оцінки рівня безпеки дитини встановлено, що батько дитини багато років перебуває за замісній підтримувальній терапії внаслідок наркотичної залежності. Зі слів дитини, батько разом з друзями вживають у його присутності наркотичні речовини та алкогольні напої. Мати дитини - гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишила дитину на чотири дні у своїх родичів та після цього до дитини не з`являлась. Дитина категорично відмовляється проживати з батьком.

Наявні ознаки незабезпечення дитини належним харчуванням та доглядом, який відповідає віку та сезону: відсутні продукти харчування, з 1 вересня 2021 року малолітній не відвідує заклад освіти.

Малолітнього було невідкладно направлено до КНП «Міська дитяча лікарня № 2» для проведення та документування результатів медичного обстеження дитини та, у разі необхідності, надання медичної допомоги.

Відповідно до розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 23.10.2021 року № 606-01р, негайно відібрано малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від батьків - гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_4 .

Наказом служби у справах дітей Одеської міської ради від 23.10.2021 року № 242, малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поставлено на первинний облік.

З інформаційного листа начальника Головного управління Національної поліції в Одеській області Одеського районного управління поліції № 1 Коцар Олександра від 29.10.2021 року № 60-вих 11103 вбачається, що 21.10.2021 до Одеського районного управляння поліції №1 ГУНП в Одеській області надійшов рапорт старшого інспектора СЮП ВП ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області, в якому зазначено, що 21.10.2021 під час відвідування гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 було встановлено, що спільно з гр. ОСОБА_3 мешкав його син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого батько 18.10.2021 вигнав на вулицю з місця проживання та на протязі 4 діб дитина проживала у рідного дядьки гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно висновку органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 17.11.2024 №1620/01-11 мати дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за зареєстрованим місцем проживання не мешкає, по зазначеному їй у власній заяві адресою провести перевірку не можливо у звязку із тим що проживаючи там особи ведуть антисоціальний образ життя та не пускають представників служби у справах дітей, на виклики на засідання орану опіки та піклування для вирішення питання доцільності позбавлення батьківства мати не з`являлась по викликам за місцем її зареєстрованого місця проживання та зазначеним їй місцем проживання , на телефонні виклики не відповідає , на прохання представників служби дітей, яки приходили до зазначеної як місце проживання матір`ю адреси, ОСОБА_4 не виходила , зі слід інших мешканців вказаного житла вона або відсутня або спить.

Під час проведення перевірки 11.03.2024 , у присутності головного спеціаліста територіального відділу Служби у справах дітей Одеської міської ради , ОСОБА_4 написала заяву що вона проти позбавлення її батьківських прав так як працює і надсилає дитині кошти, має бажання забрати дитину та спілкується з дитиною по телефону. Будь яких підтверджень факту працевлаштування та направлення грошей не надано.

Під час розгляду справи у судовому засіданні було здійснено бесіда в режимі відеоконференцзвязку із ОСОБА_1 , який евакуйоване у республіку Польщу внаслідок загрози життю у звязку із воєнною агресією російської федерації та обстрілів міста Одеси, та останній у присутності представника вповноваженої особи Комунальної установи « Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради» , пояснив що із матір`ю не спілкується , не пам`ятає коли в останнє вона дзвонила, жодної допомоги від неї не отримує та не проти позбавлення її батьківських прав.

Як встановлено судом малолітній ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 (актовий запис про народження № 4147 від 21.05.2012, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції).

Батько дитини - гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Київським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 27.01.2004), помер , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 30 вересня 2022 року , актовий запис №9494, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса).

Мати дитини - гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Київським РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області 25.09.2014), зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Місце її проживання та перебування зазначено її власноруч: АДРЕСА_3 .

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ).

На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Правовідносини пов`язані із позбавленням батьківських прав врегульовані Сімейним кодексом України ( далі СК України ).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Як зазначив Верховний суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 « тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні».

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі « Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17.

08 грудня 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, розглянувши цивільну справу № 311/563/20, визначив, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Подібні висновки викладені також у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17.

Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (Постанова ВС від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц)

Наявні докази у даної справі , які надані стороною позивача, висновок органу опіки та піклування та пояснення малолітнього ОСОБА_1 , надані під час судового засідання, дають ґрунтовні підстави для висновку суду , що відповідач мати, фактично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання дитини, не спілкується із сином тривалий час, не зверталась до компетентних органів чи суду з приводу здійснення перешкод у вихованні сина, тобто не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, навчання, підготовку до самостійного життя, що є підставою для позбавлення її батьківських прав.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК України , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК України ).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовні вимоги Київської районної адміністрації Одеської міської ради, як орган опіки та піклування ( , місце знаходження: м. Одеса, вул Ак. Корольова, буд 9 ), що діє в інтересах малолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: служба у справах дітей Одеської міської ради (, місцезнаходження: м. Одеса, вул. Косовського, буд. 2-Д ) , Комунальна установа « Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради» (, місцезнаходження: м. Одеса, вул Героїв Крут, буд 12А) , про позбавлення батьківських прав.

Позбавити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_3 , виданий 12.12.2011 Київським РВ УМВС України в Одеській області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) батьківських прав у відношенні малолітнього ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Повний текст рішення складено 10.07.2025.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В. О. Луняченко