Провадження № 2/643/4669/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2025 м. Харків

Суддя Салтівського районного суду міста Харкова Семенова Я.Ю., розглянувши позовну заяву Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, -

у с т а н о в и в :

Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернулося до Салтівського районного суду міста Харкова з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь КП «Харківські теплові мережі» суму боргу в загальному розмірі 89 472,83 гривень, з яких:

1)вартість спожитої теплової енергії за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії:

-по нежитловим приміщенням загальною площею 48,1 кв.м, які розташовані в житловому будинку АДРЕСА_1 та по нежитловим приміщенням загальною площею 49,1 кв.м, які розташовані в житловому будинку АДРЕСА_2 за період з 01.12.2021 по 01.05.2025 в сумі 74 974,68 гривень;

2)вартість постачання гарячої води за індивідуальним договором про надання послуги:

-по нежитловим приміщенням загальною площею 48,1, які розташовані в житловому будинку АДРЕСА_1 за період 01.12.2021 по 01.05.2025 в сумі 2039,28 гривен.

Зазначає, що за період з 01.01.2021 по 31.05.2025 абонентська плата за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії по нежитловим приміщенням загальною площею 48,1 кв.м., які розташовані в житловому будинку АДРЕСА_1 складає 698,02 грн. За період з 01.07.2021 по 31.05.2025 послуги ВБС за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії - по нежитловим приміщенням загальною площею 48,1 кв.м, які розташовані в житловому будинку АДРЕСА_1 складає 1362,90 грн. За період з 01.12.2021 по 30.05.2025 абонентська плата за обслуговування (гаряча вода) - по нежитловим приміщенням загальною площею 48,1 кв.м., які розташовані в житловому будинку АДРЕСА_1 складає 430,88 грн. За період з 01.07.2021 по 30.05.2025 послуги ВБС за індивідуальним договором про надання послуги з постачання гарячої води - по нежитловим приміщенням загальною площею 48,1 кв.м., які розташовані в житловому будинку АДРЕСА_1 складає 443,10 грн.

Посилається, що за період з 01.07.2021 по 30.05.2025 абонентська плата за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії по нежитловим приміщенням загальною площею 49,1 кв.м., які розташовані в житловому будинку АДРЕСА_2 складає 409,98 грн. За період з 01.07.2021 по 30.05.2025 послуги ВБС за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії - по нежитловим приміщенням загальною площею 49,1 кв.м., які розташовані в житловому будинку АДРЕСА_2 складає 1405,60 грн. За період з 01.10.2023 по 15.04.2025 послуги ЗБП по нежитловим приміщенням загальною площею 49,1 кв.м., які розташовані в житловому будинку АДРЕСА_2 складає 7674,81 грн. За період з 01.04.2025 по 01.05.2025 абонентська плата за обслуговування (гаряча вода) - по нежитловим приміщенням загальною площею 49,1 кв.м., які розташовані в житловому будинку АДРЕСА_2 складає 20,52 грн. За період з 01.05.2025 по 31.05.2025 послуги ВБС за індивідуальним договором про надання послуги з постачання гарячої води - по нежитловим приміщенням загальною площею 49,1 кв.м., які розташовані в житловому будинку АДРЕСА_2 складає 13,06 грн. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 червня 2025 року справа №10638/25 розподілена у провадження судді Салтівського районного суду міста Харкова Семенової Я.Ю. Справу передано судді 30 червня 2025 року.

Згідно з відомостями, отриманими Салтівським районним судом міста Харкова з Реєстру територіальної громади міста Харкова, ОСОБА_1 за адресою, зазначеною в позовній заяві АДРЕСА_3 , зареєстрованим не значиться.

Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є адреса: АДРЕСА_4 .

Суд, дослідивши матеріали позовної заяви, доходить висновку про таке.

Положеннями ст. 55 Конституції України гарантовано право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (стаття 124 Конституції України). За правилами ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які, відповідно до статті 17 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом, як це закріплено вимогами ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Як дійшов висновку Пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ч. 3 Постанови №3 від 03 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», суди при вирішенні питання про відкриття провадження у справі зобов`язані перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Тобто, вирішуючи питання про відкриття провадження, суди повинні перевірити відповідність вимог, з якими позивач звертається до суду для захисту, дотримання позивачем вимог, передбачених відповідним процесуальним законодавством України, а також юрисдикційну підсудність.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі судом встановлено, що даний позов не підлягає розгляду у суді в порядку цивільного судочинства, а вимоги позивача КП «Харківські теплові мережі» мають розглядатись в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України, з огляду на таке.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена ст. 20 ГПК України. Так, за ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 20 ЦПК України, право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За правилами ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Аналогічного висновку дійшла Верховна Палата Верховного Суду в постанові, прийнятій 25 червня 2019 року по справі № 904/1083/18.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Наведена норма підлягає застосуванню, якщо позов подано внаслідок помилкового уявлення особи про її право на звернення в порядку цивільного судочинства, у випадках, коли предмет спору чи суб`єктний склад його учасників не охоплюється юрисдикцією загальних судів, або коли право чи інтерес не підлягають судовому захисту.

Як убачається з матеріалів позовної заяви, спір між сторонами виник з приводу невиконання відповідачем ОСОБА_1 , у тому числі, зобов`язання зі сплати вартості теплової енергії за період з 01.12.2021 по 01.05.2025, за період з 01.01.2021 по 31.05.2025, за період з 01.07.2021 по 31.05.2025, за період з 01.12.2021 по 30.05.2025, яка постачалася КП «Харківські теплові мережі» до нежитлових приміщень, загальною площею 48,1 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в яких була розташована перукарня.

Згідно з копією договору купівлі-продажу житлової будівлі від 28.02.2024, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Поляковою М.В., ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_1 прийняв у власність нежитлові приміщення першого поверху №11-15 в літ. «А-9» з керамзитбетону, загальною площею 48,1 кв.м, що знаходяться по АДРЕСА_5 .

Як це убачається з копії довідки №5176 Харківського обласного управління статистики Державного комітету статистики України від 21.04.2004, з 05.03.2004 ОСОБА_1 зареєстрований, як суб`єкт підприємницької діяльності фізична особа, здійснює діяльність відповідно до видів діяльності за КВЕД (перший - основний): 93.02.0 послуги перукарень та салонів краси.

01 вересня 2004 року між КП «Харківські теплові мережі» та суб`єктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_1 був укладений Договір №3497 про постачання теплової енергії, особистий №17500-7064.

Згідно з Додатком №4 від 12.10.2004 до Договору №3497 від 01.09.2004 про постачання теплової енергії - Перелік особистих рахунків, на ім`я СПДФО ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок з кодом МПСТ НОМЕР_1 за адресою приміщення, розташованого по АДРЕСА_1 .

Відповідно до Розрахунку теплового навантаження на опалення приміщень, який міститься при матеріалах позовної заяви, за адресою - АДРЕСА_1 , суб`єктом підприємницької діяльності ФО ОСОБА_1 зареєстровано перукарню.

Таким чином, ураховуючи наведене вище та, беручи до уваги, що КП «Харківські теплові мережі» надавало послуги з теплопостачання за адресою нежитлових приміщень, розташованих за адресою АДРЕСА_1 , за якою у встановленому законом порядку суб`єктом підприємницької діяльності ФО ОСОБА_1 було зареєстровано перукарню, між сторонами існують правовідносини, які притаманні господарській діяльності.А, враховуючи, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін, у даній справі виник спір у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, не дивлячись на те, що стороною договору зазначено фізичну особу.

З огляду на характер правовідносин у цій справі, які безпосередньо пов`язані зі створенням засновником об`єкта цивільних прав перукарні, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , використовувати який можливо лише при здійсненні господарської дальності, тобто розгляд даної справи можливий в порядку господарського судочинства.

Також суд враховує, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Відповідно до статті 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

За частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Отже, з матеріалів позовної заяви вбачається, що послуга з постачання Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» теплової енергії за адресою АДРЕСА_1 , здійснюється до нежитлових приміщень, за адресою яких провадиться господарська діяльність, а відтак, правовідносини у даному випадку регулюються правилами ст. 283-286 ГК України, а позивач, звертаючись до суду загальної юрисдикції, помилково визначив належність спору суду загальної юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з цивільних правовідносин.

Крім зазначеного, суд звертає увагу на Постанову Великої Палати Верховного Суду, прийняту 25 червня 2019 року по справі №904/1083/18, провадження №12-249гс18, в п. 4.28, якої ВП ВС зробила висновок: «15 грудня 2017 року господарський суд згідно з пунктом 6 частини першої статті 231 ГПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року №217-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» не може закрити провадження у справі, якщо до подання позову припинено діяльність фізичної особи - підприємця, яка є однією зі сторін у справі; п. 4.29: «Відтак з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем».

З огляду на викладене вище, суд доходить висновку про відмову у відкритті провадження у справі в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії за адресою об`єкту нерухомого майна - нежитлових приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Відмовляючи позивачу у відкритті провадження у справі, суд роз`яснює КП «Харківські теплові мережі» право на звернення з позовом до господарського суду в порядку, встановленому Господарським процесуальним позовом України.

Крім того, як це убачається з пред`явленого КП «Харківські теплові мережі» позову до ОСОБА_1 , позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії за адресою об`єкту нерухомого майна - нежитлових приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 .

Вивчивши матеріали позовної заяви в цій частині, суд доходить висновку, що справа не підсудна Салтівському районному суду міста Харкова, з огляду на таке.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Правилами ст. 27, 28, 30 ЦПК України врегульовано питання загальної територіальної підсудності за місцем проживання (місцезнаходженням) відповідача, підсудності справ за вибором позивача та виключної підсудності.

За загальним правилом територіальної підсудності, яке закріплене в ч. 1, 2 ст. 27 ЦПК України, передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Виняток зі вказаного правила становлять альтернативна підсудність (стаття 28 ЦПК України) та виключна підсудність (стаття 30 ЦПК України).

За правилами ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 41, 42 постанови від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема, щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно, тощо.

У постанові від 10 квітня 2019 року, прийнятій у справі № 638/1988/17, провадження №61-30812св18, Верховний Суд дійшов висновку, що правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно. Тому позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності.

Як убачається з матеріалів позовної заяви, об`єкт нерухомого майна нежитлові приміщення, за адресою яких КП «Харківські теплові мережі», у тому числі, надавав послуги відповідачу ОСОБА_1 , знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , яка територіально знаходиться в Немишлянському районі міста Харкова.

Відтак, спір між сторонами у даній справі в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії виник з приводу нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а тому підсудність даної справи визначається за правилом виключної підсудності.

З урахуванням наведеного та, беручи до уваги місце розташування об`єкту нерухомого майна АДРЕСА_2 , дана справа в частині позовних вимог КП «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії за вказаною адресою належить до територіальної юрисдикції Немишлянського районного суду міста Харкова.

Керуючись ст. 30, 31, п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У відкритті провадження у цивільній справі в частині позовних вимог Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за адресою об`єкту нерухомого майна нежитлових приміщень, загальною площею 48,1 кв.м, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 , - відмовити.

Роз`яснити позивачу право на звернення з позовом до господарського суду в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Копію ухвали разом з позовними матеріалами направити позивачу.

Справу в частині позовних вимог Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за адресою об`єкту нерухомого майна нежитлових приміщень, загальною площею 49,1 кв.м, які розташовані за адресою АДРЕСА_2 , передати на розгляд Немишлянського районного суду міста Харкова.

Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою Цивільним процесуальним кодексом України підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 31 ЦПК України, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання судового рішення.

Суддя: Я.Ю. Семенова