Справа № 465/397/25
Провадження 2/465/1847/25
РІШЕННЯ

Іменем України

03.07.2025 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Мартьянової С.М.,

при секретарі Безпяткової Р.О.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Терлецького А.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави в особі Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями та рішеннями посадових осіб органу державної влади, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави в особі Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями та рішеннями посадових осіб органу державної влади.

Позов мотивує тим, що постановою інспектора УПП у Львівській області серії ЕАР №5577160 від 07.07.2022 року його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн. Відповідно до вищевказаної постанови, позивач, 07.07.2022 року о 01:15 год. на вул.Галицькій, 14Б у м. Львові, керував автомобілем Chevrolet Lacetti, номерний знак НОМЕР_1 , обладнаним засобами пасивної безпеки та був непристебнутий ременем безпеки, чим порушив вимоги п. 2.3 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП. Не погоджуючись з вказаною постановою, позивачем було подано позов до Залізничного районного суду м.Львова та рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 30.09.2022 року скасовано постанову серії ЕАР №5577160 від 07.07.2022 року.

Окрім цього, постановою інспектора УПП у Львівській області серії ЕАР №6077041 від 26.10.2022 року його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 680,00 грн. Відповідно до вищевказаної постанови, позивач, 26.10.2022 року о 01:12 год. на пл. Двірцевій, 1 у м. Львові, керуючи автомобілем Chevrolet Lacetti, номерний знак НОМЕР_1 , здійснив рух на смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8, чим порушив вимоги п. 17.1 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП. Не погоджуючись з вказаною постановою, позивачем було подано позов до Залізничного районного суду м.Львова та рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 17.01.2023 року скасовано постанову серії ЕАР №6077041 від 26.10.2022 року, провадження у справі закрито.

Також, постановою інспектора УПП у Львівській області серії ЕАР №6119806 від 04.11.2022 року його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. Відповідно до вищевказаної постанови, позивач, 04.11.2022 року о 09:29 год. на пл. Двірцевій, 17 у м. Львові, керуючи автомобілем Chevrolet Lacetti, номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 3.21 «в`їзд заборонено», чим порушив вимоги п. 8.4 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП. Не погоджуючись з вказаною постановою, позивачем було подано позов до Залізничного районного суду м.Львова та рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 17.01.2023 року скасовано постанову серії ЕАР №6119806 від 04.11.2022 року, провадження у справі закрито.

Окрім цього, постановою інспектора УПП у Львівській області серії ЕАР №6255959 від 06.12.2022 року його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1360,00 грн. Відповідно до вищевказаної постанови, позивач, 06.12.2022 року о 21:26 год. на пл. Двірцевій, 1 у м. Львові, керуючи автомобілем Chevrolet Lacetti, номерний знак НОМЕР_1 , здійснив рух на смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.11, чим порушив вимоги п. 17.1 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП. Не погоджуючись з вказаною постановою, позивачем було подано позов до Залізничного районного суду м.Львова та рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 26.01.2023 року скасовано постанову серії ЕАР №6255959 від 06.12.2022 року, провадження у справі закрито.

Також, постановою інспектора УПП у Львівській області серії ЕАР №6255381 від 06.12.2022 року його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. Відповідно до вищевказаної постанови, позивач, 06.12.2022 року о 17:16 год. на пл. Двірцевій, 17 у м. Львові, керуючи автомобілем Chevrolet Lacetti, номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 3.21 «в`їзд заборонено» та здійснив рух в зону знаку, чим порушив вимоги п. 8.4 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП. Не погоджуючись з вказаною постановою, позивачем було подано позов до Залізничного районного суду м.Львова та рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 16.01.2023 року скасовано постанову серії ЕАР №6255381 від 06.12.2022 року, провадження у справі закрито.

Окрім цього, постановою інспектора УПП у Львівській області серії ЕАР №6342825 від 29.12.2022 року його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. Відповідно до вищевказаної постанови, позивач, 29.12.2022 року о 00:24 год. на вул. Чернівецькій, 18 у м. Львові, керуючи автомобілем Chevrolet Lacetti, номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 3.21, чим порушив вимоги п. 8.4 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП. Не погоджуючись з вказаною постановою, позивачем було подано позов до Залізничного районного суду м.Львова та рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 23.02.2023 року скасовано постанову серії ЕАР №6342825 від 29.12.2022 року, провадження у справі закрито.

Також, постановою інспектора УПП у Львівській області серії ЕАР №6423287 від 17.01.2023 року його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. Відповідно до вищевказаної постанови, позивач, 17.01.2023 року о 23:00 год. на пл. Двірцевій, 1 у м. Львові, керуючи автомобілем Chevrolet Lacetti, номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 3.21, чим порушив вимоги п. 8.4.в ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП. Не погоджуючись з вказаною постановою, позивачем було подано позов до Залізничного районного суду м.Львова та рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 15.03.2023 року скасовано постанову серії ЕАР №6423287 від 17.01.2023 року, провадження у справі закрито.

Окрім цього, постановою інспектора УПП у Львівській області серії БАБ №726139 від 11.03.2023 року його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 680,00 грн. Відповідно до вищевказаної постанови, позивач, 11.03.2023 року о 10:00 год. на пл. Двірцевій, 1 у м. Львові, керуючи автомобілем Chevrolet Lacetti, номерний знак НОМЕР_1 , здійснив зупинку (стоянку) ближче 10 м. до пішохідного переходу у пішохідній зоні та поблизу посадкових майданчиків, чим створив загрозу безпеки руху пішоходів, чим порушив вимоги п. 15.9.г, 15.10.б, 15.10.д ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП. Не погоджуючись з вказаною постановою, позивачем було подано позов до Залізничного районного суду м.Львова та рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 09.05.2023 року скасовано постанову серії БАБ №726139 від 11.03.2023 року, провадження у справі закрито.

Також, постановою інспектора УПП у Львівській області серії ЕАС №6817205 від 11.04.2023 року його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. Відповідно до вищевказаної постанови, позивач, 11.04.2023 року о 13:35 год. на вул. І.Франка, 11 у м. Львові, керуючи автомобілем Chevrolet Lacetti, номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 3.21, чим порушив вимоги п. 8.4 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП. Не погоджуючись з вказаною постановою, позивачем було подано позов до Залізничного районного суду м.Львова та рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 31.07.2023 року скасовано постанову серії ЕАС №6817205 від 11.04.2023 року, провадження у справі закрито.

Окрім цього, постановою інспектора УПП у Львівській області серії ЕАС №6661090 від 11.03.2023 року його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. Відповідно до вищевказаної постанови, позивач, 11.03.2023 року о 08:34 год. на пл. Двірцевій, 1 у м. Львові, керуючи автомобілем Chevrolet Lacetti, номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 3.21, чим порушив вимоги п. 8.4.в ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП. Не погоджуючись з вказаною постановою, позивачем було подано позов до Залізничного районного суду м.Львова та рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 09.05.2023 року скасовано постанову серії ЕАС №6661090 від 11.03.2023 року, провадження у справі закрито.

Також, постановою інспектора УПП у Львівській області серії ЕАС №7100290 від 02.06.2023 року його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. Відповідно до вищевказаної постанови, позивач, 02.06.2023 року о 22:21 год. на пл. Двірцевій, 1 у м. Львові, керуючи автомобілем Chevrolet Lacetti, номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 3.21, чим порушив вимоги п. 8.4.в ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП. Не погоджуючись з вказаною постановою, позивачем було подано скаргу начальнику УПП у Львівській області та рішенням начальника УПП у Львівській області №189 від 12.06.2023 зазначена постанова була скасована і справу направлено на новий розгляд. В подальшому, постановою інспектора УПП у Львівській області серії БАД №393188 від 22.06.2023 позивача повторно визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. Не погоджуючись з даною постановою, позивач подав позов до Залізничного районного суду м.Львова та рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 11.09.2023 року скасовано постанову серії БАД №393188 від 22.06.2023 року, провадження у справі закрито.

Одночасно із складенням постанови серії ЕАС №7100290 від 02.06.2023 інспектор УПП у Львівській області викликав слідчо-оперативну групу на місце складення ним постанови та повідомив такій, що пред`явлене позивачем свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на автомобіль Chevrolet Lacetti, номерний знак НОМЕР_1 , підроблене. На підставі вищевказаного повідомлення дізнавачем СД ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області 03.06.2023 були внесені відомості до ЄРДР за №0000245 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України. Під час проведення огляду місця події у позивача було вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, сам транспортний засіб та ключі від нього. В подальшому постановою дізнавача СД ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області від 28.06.2023 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000245 від 03.06.2023 закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України.

Окрім цього, постановою інспектора УПП у Львівській області серії ЕНА №1451571 від 16.02.2024 року його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. Відповідно до вищевказаної постанови, позивач, 16.02.2024 року о 10:50 год. на пл. Двірцевій, 1 у м. Львові, керуючи автомобілем Chevrolet Lacetti, номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» та здійснив зупинку в зоні дії знаку, чим порушив вимоги п. 8.4.в ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП. Не погоджуючись з вказаною постановою, позивачем було подано позов до Залізничного районного суду м.Львова та рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 16.02.2023 року скасовано постанову серії ЕНА №1451571 від 16.02.2024 року.

Позивач зазначає, що незаконними діями та рішеннями посадових осіб УПП у Львівській області йому заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 800000,00 грн. та яка полягає в тому, що протиправними діями та рішеннями було істотно змінено його звичний спосіб життя, підприємницької діяльності, принижено його честь та гідність, ділову репутацію. Вказує, що він є власником і керівником ВКПП "Віктуар", яке здійснює перевезення пасажирів на таксі та одночасно він виконує функції водія автомобіля таксі, однак змушений був витрачати велику кількість часу для здійснення свого захисту від незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення, які він не вчиняв. Також зазначає, що автомобіль Chevrolet Lacetti, номерний знак НОМЕР_1 , використовується ВКПП «Віктуар» згідно з договором оренди транспортного засобу та протягом більш як 20 днів, коли в нього було вилучено даний автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію внаслідок безпідставного повідомлення інспектором УПП у Львівській області про підроблення свідоцтва, він не мав можливості використовувати автомобіль для здійснення підприємницької діяльності. У поданій позовній заяві вказує, що кількість складених щодо нього постанов, їх зміст, місця їх складення, повторність свідчать про упереджене ставлення до нього з боку інспекторів УПП у Львівській області ДПП та про умисне незаконне переслідування та цькування його з метою перешкоджання вільно здійснювати підприємницьку діяльність з використанням автомобіля, як таксі і принизити його людську гідність і честь та ділову репутацію. На думку позивача, для відновлення його репутації в середовищі його близьких та знайомих, серед його співробітників та колег, серед конкурентів, серед потенційних клієнтів йому необхідно прикласти багато зусиль і витратити багато часу та коштів. Відтак, моральна шкода в розмірі 800000,00 грн., як зазначає позивач, відповідає глибині і тривалості заподіяних йому душевних страждань.

Не погоджуючись з поданим позовом, від представника Державної казначейської служби України надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Відзив мотивують тим, що Державна казначейська служба України не є належним відповідачем у справі та може бути залученим до справи лише в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, оскільки Казначейство відповідно до наданих повноважень здійснює лише виконання рішень про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ та жодним чином не розпоряджаються коштами на ньому і кошти на такому рахунку не належать Державній казначейській службі України. Щодо стягнення на користь позивача моральної шкоди вказують, що позивачем не виконано вимог для такого відшкодування, а саме відсутній обгрунтований розрахунок завданої моральної шкоди, відсутні належні докази її завдання, позивачем не надано жодного доказу незаконності дій УПП у Львівській області, оскільки жодного стягнення до нього не застосовано, не підтверджено протиправність (незаконність) діяння відповідачів, достовірно не встановлено причинно-наслідкового зв`язку. Вказує, що мотиви позову обгрунтовуються та зводяться до загальних фраз і не підкріплені жодними належними доказами, які б підтверджували понесення таких втрат та вказували на причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою та протиправними діями відносно позивача. Також, представник відповідача у поданому відзиві не погодився із стягненням на користь позивача судових витрат, оскільки ним не надано належних документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат на правову допомогу, не надано розрахунку таких витрат.

Окрім цього, відзив на позовну заяву надійшов і від представника Управління патрульної поліції у Львівській області, в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відзив мотивує тим, що необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою та такі повинен довести позивач у справі. Окрім цього, зазначають, що реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності працівника поліції в межах адміністративного провадження не є підставою для відшкодування моральної шкоди. Всупереч вимогам ст.12, 81 ЦПК України позивач не довів наведених ним обставин, не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження пояснень про заподіяння йому працівниками поліції моральної шкоди, а сам факт скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є доказом заподіяння йому моральної шкоди. Також зазначає, що інспектор ДПП не уповноважений вилучати будь-які транспортні засоби чи накладати на такі транспортні засоби арешт, якщо для цього є всі законні підставі, адже це є безпосередньою компетенції суду, а відповідне клопотання про накладення арешту подається дізнавачем/слідчим. Органи досудового розслідування у Львівській області підпорядковуються ГУНП у Львівській області, а не ДПП. Доводи, наведені позивачем у позовній заяві, на думку представника ДПП, не заслуговують на увагу, оскільки в постанові про закриття кримінального провадження не вказано щодо факту вчинення працівником патрульної поліції протиправних дій. Також, вказує, що жодне з 12 рішень судів, на які покликається позивач, не містить покликання на неправомірні дії органу/працівників ДПП чи його структурних підрозділів. Щодо стягнення на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу зазначає, що заявлена сума у розмірі 20000,00 грн. є неспівмірною до даної справи, інших істотних обставин справи, безпідставною, неаргументованою та є такою, що не підлягає відшкодуванню.

В подальшому, від представника позивача адвоката Телішевського І.Д. до суду надійшла відповідь на відзив, в якому просить доводи, викладені у відзивах Департаменту патрульної поліції та Державної казначейської служби України, до уваги не приймати, а позов задоволити у повному обсязі з підстав, викладених у ньому.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 03.02.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. З метою виконання вимог ч.1ст.189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 20.03.2025 закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак від його представника до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позов підтримав, просив такий задоволити.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, хоча й належним чином повідомлявся про дату, час та місце проведення такого.

Представник Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Львівській області в судове засідання не прибув, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, заперечив щодо задоволення позову, просив у такому відмовити.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Згідно з ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 Цивільного кодексу України).

У частині 1 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині 2 цієї статті визначено способи захисту цивільних справ та інтересів судом.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 11 ЦК України регламентовано підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, серед яких, зокрема, є завдання моральної шкоди іншій особі.

Судом встановлено, що 07 липня 2022 року інспектором УПП у Львівській області винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР № 5577160, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивачем ОСОБА_1 було подано позовну заяву до Залізничного районного суду м.Львова.

Рішенням Залізничного районного суду м. Льовова від 30.09.2022 року у справі №462/4883/22 позов ОСОБА_1 задоволено; скасовано постанову серії ЕАР № 5577160 від 07 липня 2022 року.

Окрім цього, 26 жовтня 2022 року інспектором УПП у Львівській області винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР № 6077041, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 680,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивачем ОСОБА_1 було подано позовну заяву до Залізничного районного суду м.Львова.

Рішенням Залізничного районного суду м. Льовова від 17.01.2023 року у справі №462/6021/22 позов ОСОБА_1 задоволено; скасовано постанову серії ЕАР № 6077041 від 26 жовтня 2022 року; провадження у справі закрито.

Окрім цього, 04 листопада 2022 року інспектором УПП у Львівській області винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР № 6119806, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивачем ОСОБА_1 було подано позовну заяву до Залізничного районного суду м.Львова.

Рішенням Залізничного районного суду м. Льовова від 17.01.2023 року у справі №462/6110/22 позов ОСОБА_1 задоволено; скасовано постанову серії ЕАР № 6119806 від 04 листопада 2022 року; провадження у справі закрито.

Окрім цього, 06 грудня 2022 року інспектором УПП у Львівській області винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР № 6255381, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивачем ОСОБА_1 було подано позовну заяву до Залізничного районного суду м.Львова.

Рішенням Залізничного районного суду м. Льовова від 16.01.2023 року у справі №462/7236/22 позов ОСОБА_1 задоволено; скасовано постанову серії ЕАР № 6255381 від 06 грудня 2022 року.

Окрім цього, 06 грудня 2022 року інспектором УПП у Львівській області винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР № 6255959, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 680,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивачем ОСОБА_1 було подано позовну заяву до Залізничного районного суду м.Львова.

Рішенням Залізничного районного суду м. Льовова від 26.01.2023 року у справі №462/7238/22 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено; скасовано постанову серії ЕАР № 6255959 від 06 грудня 2022 року; провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Окрім цього, 29 грудня 2022 року інспектором УПП у Львівській області винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР № 6342825, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивачем ОСОБА_1 було подано позовну заяву до Залізничного районного суду м.Львова.

Рішенням Залізничного районного суду м. Льовова від 23.02.2023 року у справі №462/125/23 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково; скасовано постанову серії ЕАР № 6342825 від 29 грудня 2022 року; провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Окрім цього, 17 січня 2023 року інспектором УПП у Львівській області винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР № 6423287, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивачем ОСОБА_1 було подано позовну заяву до Залізничного районного суду м.Львова.

Рішенням Залізничного районного суду м. Льовова від 15.03.2023 року у справі №462/581/23 позов ОСОБА_1 задоволено; визнано протиправною та скасовано постанову серії ЕАР № 6423287 від 17 січня 2023 року; провадження у справі закрито.

Окрім цього, 11 березня 2023 року інспектором УПП у Львівській області винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 6661090, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивачем ОСОБА_1 було подано позовну заяву до Залізничного районного суду м.Львова.

Рішенням Залізничного районного суду м. Льовова від 09.05.2023 року у справі №462/2081/23 позов ОСОБА_1 задоволено частково; скасовано постанову серії ЕАС № 6661090 від 11 березня 2023 року; провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Окрім цього, 11 березня 2023 року інспектором УПП у Львівській області винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 726139, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 680,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивачем ОСОБА_1 було подано позовну заяву до Залізничного районного суду м.Львова.

Рішенням Залізничного районного суду м. Льовова від 09.05.2023 року у справі №462/2082/23 позов ОСОБА_1 задоволено частково; скасовано постанову серії БАБ № 726139 від 11 березня 2023 року; провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Окрім цього, 11 квітня 2023 року інспектором УПП у Львівській області винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 6817205, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивачем ОСОБА_1 було подано позовну заяву до Залізничного районного суду м.Львова.

Рішенням Залізничного районного суду м. Льовова від 31.07.2023 року у справі №462/3039/23 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково; скасовано постанову серії ЕАС № 6817205 від 11 квітня 2023 року; провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Окрім цього, 02 червня 2023 року інспектором УПП у Львівській області винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 7100290, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивачем ОСОБА_1 було подано скаргу начальнику УПП у Львівській області.

Рішенням №189 від 12.06.2023 по скарзі на постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №7100290 від 02.06.2023 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково; постанову серії ЕАС №7100290 від 02.06.2023 року скасовано, а справу надіслано на новий розгляд.

В подальшому, після проведення нового розгляду справи, 22 червня 2023 року інспектором УПП у Львівській області винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 393188, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивачем ОСОБА_1 було подано позовну заяву до Залізничного районного суду м.Львова.

Рішенням Залізничного районного суду м. Льовова від 11.09.2023 року у справі №462/5464/23 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково; скасовано постанову серії БАД № 393188 від 22 червня 2023 року; провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Окрім цього, 16 лютого 2024 року інспектором УПП у Львівській області винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1451571, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.3 ст.122 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивачем ОСОБА_1 було подано позовну заяву до Залізничного районного суду м.Львова.

Рішенням Залізничного районного суду м. Льовова від 03.04.2024 року у справі №462/1650/24 позов ОСОБА_1 задоволено; скасовано постанову серії ЕНА № 1451571 від 16 лютого 2024 року.

Також, як вбачається з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження №0000245, 03.06.2023 до такого внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України у зв`язку з тим, що 02.06.2023 на лінію "102", близько 22:35 год., надійшло повідомлення від працівників УПП у Львівській області ДПП, що під час патрулювання за порушення ПДР ними зупинено транспортний засіб марки Chevrolet Lacetti, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , який пред?явив свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 з можливими ознаками підробки. 03.06.2023 проведено огляд місця події за адресою: м.Львів, пл.Двірцева, 1, під час якого у громадянина ОСОБА_1 виявлено та вилучено: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , транспортний засіб марки Chevrolet Lacetti, д.н.з. НОМЕР_3 та 1 ключ запалювання до вищевказаного автомобіля.

Постановою дізнавача СД ВП №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області від 28.06.2023 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000245 від 03 червня 2023 року закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України.

Постанова дізнавача мотивована тим, що згідно висновку експерта встановлено відсутність факту підробки свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 20.06.2017, а також те, що згідно інформації ТСЦ №4641 вказане свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 видане вказаним сервісним центром, що виключає об`єктивну сторону та склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, а тому кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Як вбачається із копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 автомобіль марки «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак НОМЕР_1 , належить на праві користування ВКПП «Віктуар».

Згідно копії Ліцензії серії АЕ №422199 ВКПП «Віктуар» (ідентифікаційний код: 23275627) здійснює надання послуг з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів, багажу та внутрішні перевезення пасажирів на таксі, строк дії ліцензії вказаний з 12.03.2014 року, зазначене також стверджується копією Витягу Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека).

Копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стверджується, що ВКПП «Віктуар» є юридичною особою (ідентифікаційний код: 23275627).

Згідно протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу (серії ВХ №390252) № 01650-02744-22 від 29.11.2022 року автомобіль марки «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак НОМЕР_1 , після технічного контролю визнано технічно справним.

Копією Наказу № 5а від 19.03.2019 року стверджується, що за ОСОБА_1 закріплено автомобіль марки «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак НОМЕР_1 , який використовується для потреб підприємства та для надання послуг з перевезення пасажирів, в тому числі як таксі.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтями 55, 56 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Згідно ч. 3 статті 19 Закону України «Про національну поліцію» держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Згідно ч. 1, 3, 4, 5 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК моральна шкода полягає у: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду.

Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди.

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів. (стаття 1175 ЦКУ).

Звертаючись до проблематики врегулювання деліктних відносин з участю держави Україна, Конституційний Суд України в рішенні від 30.05.2001 р. у справі №1-22/2001 за конституційним зверненням ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» зазначив, зокрема, таке: «…Конституція України закріпила принцип відповідальності держави перед людиною за свою діяльність, який проявляється передусім у конституційному визначенні обов`язків держави (ст. 3, 16, 22). Така відповідальність не зводиться лише до політичної чи моральної відповідальності публічної влади перед суспільством, а має певні ознаки юридичної відповідальності держави та її органів за невиконання чи неналежне виконання своїх обов`язків». І далі: «... ст. 152 Конституції України зобов`язує державу відшкодовувати матеріальну чи моральну шкоду, завдану фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними. Відшкодовується також державою завдана безпідставним осудженням шкода у разі скасування вироку суду як неправосудного (ст. 62 Конституції України)».

Відповідно до ППВСУ «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 р. № 9, в п. 16 якої вищий судовий орган України звертає увагу на те, що суди повинні суворо дотримуватися передбаченого ст. 56 Конституції України права особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

При цьому, суд відзначає, що в рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі "Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі", зазначається, що "з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги". Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц викладено правовий висновок про те, що на підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

У Постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20 (провадження № 61-9003св21) зазначено, що «у справі, яка переглядається, безпідставно не застосувавши до спірних правовідносин правовий висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладений у вищезгаданій постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 19000сво18), апеляційний суд залишив поза увагою той факт, що закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом».

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР) визначено, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди у розмірах і у порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з пунктом 5 статті 3 Закону № 266/94-ВР у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Закриття справи про адміністративне правопорушення свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 26 серпня 2020 року у справі № 544/964/18.

Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню.

Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

З огляду на положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України рішеннями суду визнано незаконність дій працівників поліції, пов`язаних з притягненням позивача до адміністративної відповідальності, за наслідками чого складені посадими особами постанови скасовані, закрито справи про адміністративне правопорушення.

У цьому контексті, здійснення провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказані провадження. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення накладеного штрафу.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом враховується душевні страждання ОСОБА_1 , зокрема доведення своєї невинуватості, тривале відчуття несправедливості, викликане постановленням незаконних постанов про притягнення до відповідальності, повторюваність таких дій з боку посадових осіб УПП у Львівській області ДПП, витрати зусиль та часу, спрямованих на захист своїх прав і свобод.

З урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості суд вважає обґрунтованим розмір моральної шкоди, який підлягає до стягнення на користь позивача в сумі 30000,00 гривень.

Вимога про відшкодування моральної шкоди у розмірі 800000,00 грн. є завищеною, належними доказами не підтверджена, а тому в цілому задоволенню не підлягає.

Суд також врахував правову позицію Верховного Суду висловленої у постанові ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі за № 752/17832/14-ц, а саме, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Доводи відзиву на позовну заяву про те, що позивачем не підтверджено належним чином завдання йому моральної шкоди є безпідставним, оскільки притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, у тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. Ненадання суду працівниками поліції допустимих доказів для притягнення особи до адміністративної відповідальності, як і сам по собі факт закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу, свідчать про те, що особу притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини заподіювача шкоди.

З приводу покликань у відзиві на позовну заяву на те, що Державна казначейська служба України є неналежним відповідачем у справі та може бути залучена до участі у справі лише як третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, оскільки Державна казначейська служба України відповідно до наданих повноважень здійснює лише виконання рішень про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ та жодним чином не розпоряджається коштами, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах.

Відповідно до частини 2 статті 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Згідно з пунктом 1 пункту 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Державна казначейська служба України.

Відповідно до покладених завдань Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 цього Положення).

Отже, у цій справі позов пред`явлений до держави Україна, яка і є належним відповідачем, і ОСОБА_1 пред`явив позов до держави Україна, а не до Державної казначейської служби, що спростовує доводи представника про те, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, яким, як він вважає, є Державна казначейська служба України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58(sad) принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) заява № 18390/91; пункт 29).

Таким чином, інші доводи сторін, які наведені у заявах по суті справи, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст.141 ЦПК України).

Оскільки позов задоволено частково та позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», судові витрати у вигляді судового збору слід віднести за рахунок держави.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд в постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 461/85/19, провадження № 61-20862св19.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 247, 263, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Держави в особі Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями та рішеннями посадових осіб органу державної влади - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 30000 (тридцять тисяч) гривень 00 коп. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Судовий збір залишити за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Держава в особі Державної казначейської служби України, , адреса: м.Київ, вул.Бастіонна, буд.6.

Відповідач: Держава в особі Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Львівській області, адреса: м.Львів, вул.Перфецького, буд.19.

Повний текст рішення складено 07.07.2025.

Суддя Мартьянова С.М.