"10" липня 2025 р. Справа № 363/3336/24
УХВАЛА

10 липня 2025 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Олійник С.В. ,

при секретарі Онопрієнка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вишгороді заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді

встановив:

В провадженні Вишгородського районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до російської федерації, в особі уряду російської федерації про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої збройною агресією російської федерації проти України.

В заяві про відвід судді Олійник С.В. позивач ОСОБА_1 стверджує про те, в провадженні судді знаходилась цивільна справа, ухвалою Вишгородського районного суду від 20.03.2025 залишено без розгляду. Постановою Київського апеляційного суду від 19.06.2025 року ухвалу Вишгородського районного судді від 20.03.2025 про залишення без розгляду скасовано, тобто залишення без розгляду його позовної заяви відбулось неправомірно. Також в провадженні судді Олійник С.В. без процесуального руху справа находилась більше 9 місяців, що порушує принцип оперативності розгляду справи.

Дослідивши заяву, матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Зважаючи на те, що заява про відвід подана до проведення судового засідання ( 21 серпня 2025 року), така заява підлягає розгляду суддею Олійник С.В. невідкладно.

В силу вимог ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. У вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді (п. 45-50 рішення ЄСПЛ у справі «Морель проти Франції»; п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Пескадор Валеро проти Іспанії») або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (п. 40 рішення ЄСПЛ у справі «Лука проти Румунії»), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (п. 44 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»; п. 30 рішення ЄСПЛ у справі «Пабла Кю проти Фінляндії»; п. 96 рішення ЄСПЛ у справі «Мікалефф проти Мальти»).

В рішенні по справі «Білуха проти України» (Заява № 33949/02) від 09 листопада 2006 року, ЄСПЛ зазначив, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного».

Застосування Бангалорських принципів поведінки судді, зокрема положень щодо незалежності судових органів, об`єктивності, чесності та дотримання етичних норм, вказує про те, що судді слід виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки з метою укріплення суспільної довіри до судових органів, що має першочергове значення для підтримки незалежності судових органів.

Разом з цим, питання особистої довіри зацікавленої сторони до суду, є оціночним та суб`єктивним поняттям і залежить від внутрішнього переконання з урахуванням зовнішніх обставин. Тому цілком очевидно, що дії та рішення, які судом вчинені в межах закону, але всупереч інтересам однієї зі сторін, можуть сприйматися цією стороною як негативні, що може зумовити певну недовіру.

Відповідно до ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Як на підставу для відводу судді Олійник С.В. позивач покликається на упередженість судді через затягування розгляду справи та скасування судового рішення апеляційним судом.

З матеріалів справи щодо руху справи встановлено наступне. 04 липня 2024 року надійшла позовна заява.08 липня 2024 року ухвалою суду провадження в справі відкрито, призначено підготовче засідання на 01 серпня 2024 року.01 серпня 2024 року підготовче засідання відкладено у зв`язку з неявкою відповідача на 21 серпня 2024, 21 серпня 2024 року знято з розгляду у зв`язку з повітряною тривогою на 17 вересня 2025 року, 17 вересня 2024 року відкладено у зв`язку з неявкою позивача та відповідача на 04 жовтня 2024 року, скеровано лист позивачу із роз`ясненням права щодо необхідності з`явитись до суду або надати відповідну заяву, 04 жовтня 2024 року відкладено у зв`язку з неявкою сторін на 18 жовтня 2024 року, 18 жовтня 2024 року відкладено у зв`язку з неявкою сторін на 13 листопада 2024 року, скеровано лист позивачу із роз`ясненням права щодо необхідності з`явитись до суду або надати відповідну заяву, 13 листопада 2024 року розгляд справи знято з розгляду у зв`язку відпусткою судді 02 грудня 2024 року. 02 грудня 2024 року розгляд справи знято з розгляду у зв`язку продовженням відпустки судді 18 грудня 2024 року, 18 грудня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження призначено справу до судового розгляду на 21 січня 2025 року, 21 січня 2025 року ухвалою суду визначено явку позивача обов`язковою і судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою позивача та відповідача на 17 лютого 2025 року,17 лютого 2025 року судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою позивача, явка якого визнана обов`язковою на 20.03.2025 року, 20.03.2025 року ухвалою суду цивільний позов залишено без розгляду суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює позивачу, що він не позбавлений права звернутися до суду з відповідним позовом.

При цьому суд зауважує, що позивач, після визнання судом його явки обов`язковою, не надав суду заяву щодо позиції розгляду справи у його відсутності.

З наведених обставин вбачається, що після відкриття провадження у справі судом було фактично проведено три підготовчі судові засідання, а також два судові засідання.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України, суд має право здійснити розгляд справи за відсутності належним чином повідомленого учасника справи у разі його повторної неявки без поважних причин. З метою забезпечення реалізації права сторін на участь у судовому процесі суд обґрунтовано неодноразово відкладав розгляд справи, що було зумовлено необхідністю належного виклику та повідомлення учасників провадження. Таким чином, судом дотримано принципи змагальності, рівності сторін та забезпечено процесуальні гарантії на захист прав учасників. Отже, твердження щодо навмисного затягування розгляду справи суддею є безпідставними та не підтверджуються жодними належними доказами.

Посилання позивача на факт скасування судового рішення, ухваленого суддею, як на підставу для відводу, не відповідає вимогам процесуального закону. Відповідно до частини четвертої статті 36 Цивільного процесуального кодексу України, скасування або зміна судового рішення, ухваленого суддею, не є підставою для його відводу. Зазначені обставини не свідчать про упередженість або об`єктивну неможливість судді здійснювати правосуддя у справі. Таким чином, підстави для відводу судді Олійник С.В. відсутні, заява про відвід є необґрунтованою.

В разі необґрунтованості відводу, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 36, 40 ЦПК України, суддя

постановив:

Заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді Олійник С.В. визнати необґрунтованою.

Заяву про відвід судді передати до канцелярії суду для визначення судді, який буде вирішувати заяву про відвід, у порядку, встановленому ч. 1 ст.33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.В. Олійник