ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/7844/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2025 року суддя Дарницького районного суду м. Києва Комаревцева Л.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

16.05.2025 представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача та просив: стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код за , МФО 305299) заборгованість за Кредитним договором №№15.08.2024-100002316 від 15.08.2024 у розмірі 10 762 (десять тисяч сімсот шістдесят дві) грн. 50 коп.; стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код за , МФО 305299) суму сплаченого позивачем судового збору у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.

21.05.2025 ухвалою суду відкрито провадження.

17.06.2025 відповідачем надано відзив на позовну заяву, позовні вимоги представник відповідача не визнав в повному обсязі, заперечував щодо факту отримання відповідачем кредитних коштів та нарахування комісії, процентів, неустойки, посилаючись на постанови Верховного Суду та Прикінцеві та перехідні положення ЦК України.

23.06.2025 на адресу суду надійшла відповідь на відзив. У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що копію кредитного договору було надано разом з позовною заявою до суду І інстанції. Також представник позивача вказав, що при проходженні автентифікації (введенні пароля до інтернет-банкінгу, обраного відповідачем та підтвердження надання даних через систему BankID від абонента-ідентифікатора позивачу), було встановлено особу відповідача шляхом отримання відповідних даних, перелік якої визначено в електронній анкеті специфікації взаємодії абонентського вузла з центральним вузлом Системи BankID Національного банку. Представник позивача зазначає, що сторонами було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), дана пропозиція набрала чинності 17.06.2024 одо надання коштів у позику, а підписання споживачем оферти передбачає надання його згоди на умови надання споживчого ркедиту, для підписання позичальником відповіді пропозиції (акцепту) позичальнику передається одноразовий ідентифікатор в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний позичальником при його реєстрації в особистому кабінеті, предмет договору встановлено у заявці.

Згідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до заявки кредитного договору №15.08.2024-100002316 (кредитної лінії), позичальник, ОСОБА_1 , що значиться за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт з електронним носієм № НОМЕР_2 , виданий 10.08.2020, реквізити платіжного засобу: 569878 для надання коштів в сумі 3500,00 грн. строком на 105 днів, до 27.11.2024, з процентною ставкою 1% за 1 день протягом всього строку (а.с. 25).

Згідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно із ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Станом на дату укладення кредитного договору між сторонами на території України діяв військовий стан, дію якого було продовжено.

Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Представник відповідача у відзиві зазначав, що представником позивача у позові не доведено факт укладення відповідачем кредитного договору від 15.08.2024, умов на яких він укладався, в тому числі і щодо розміру відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій.

Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження №61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Згідно з вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Крім того, згідно наданих позивачем пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) від 15.08.2024 №15.08.2024-100002316 та заявки до неї, ОСОБА_1 надано кредит на умовах строковості, зворотності, платності в розмірі 3500 грн. строком на 105 днів, в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської карти, вказаної клієнтом та вважається укладеним в день перерахування грошових коштів на банківський рахунок Клієнта.

Однак належних доказів на підтвердження факту надання кредиту (перерахування коштів) відповідачу ОСОБА_1 матеріали справи не містять. Інформаційна довідка про успішну транзакцію не є належним доказом перерахування коштів відповідачу, оскільки не відображає відомостей про особу одержувача коштів. Клопотань про витребування судом належних доказів про надходження коштів на картковий рахунок відповідача ОСОБА_1 позивачем не заявлялося.

Крім того, жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження здійснення нарахувань по вказаному кредитному Договору, можливого погашення, чи внесення відповідачем сум на його погашення, дат такого внесення, їх перодичності тощо позивачем не надано.

Щодо надаваного Позивачем розрахунку заборгованості, Відповідач стверджує, що такий є суб`єктивним письмовим обґрунтуванням заявлених Позивачем вимог, відтак не може слугувати підтвердженням укладення між сторонами кредитного договору від 15.08.2024. Розрахунок заборгованості із зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим Позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних банківських документів, на підставі яких його було складено, на думку Відповідача, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає Позивач.

До позовної заяви (а.с. 32) долучена анкета Відповідача складена російською мовою, а відтак, вказаний документ без належно оформленого перекладу не може сприйматися судом як належний, допустимий та достовірний доказ.

Відсутність обґрунтованого розрахунку заборгованості за договором №15.08.2024-100002316, доказів надання грошових коштів у позику ОСОБА_1 , а також відсутність первинних бухгалтерських документів, позбавляє суд можливості з`ясувати факт укладання договору та дійсний розмір заборгованості за кредитним договором, що є обов`язковим при вирішенні питання про стягнення боргу.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін (ст. 12 ЦПК України), в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. При цьому кожна сторона в силу статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вимогами ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд має право винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі (правова позиція Верховного Суду в постанові від 29 вересня 2022 року в справі 857/7/22).

На підставі викладеного, суд приходить до обґрунтованого висновку про недоведеність вимог позову щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у сумі: 10762,50 грн., яка складається з: 3500,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 4777,50 грн. - заборгованість за процентами; 245,00 грн. - комісія; додаткова комісія 490,00 грн. по неустойці за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов?язання, у розмірі 1 750,00 грн.

Оскільки в задоволені позову відмовлено, відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 12,13,76-82, 89, 95, 141, 95, 258, 263-265, 274-279, 354,355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 11.07.2025

Суддя: Комаревцева Л.В.