ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 602/970/24Головуючий у 1-й інстанції Наумчук В.А.
Провадження № 22-ц/817/646/25 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Костів О. З., Храпак Н. М.,

секретар - Панькевич Т.І.

з участю представника ОСОБА_1 - адвоката Моленя Р.Б., відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Моленя Ростислава Богдановича на рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 03 квітня 2025 року у справі №602/970/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дітей,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Моленя Р.Б. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дітей разом із матір`ю, в якому просить визначити місце проживання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із нею.

Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, у якому народились діти ОСОБА_3 , 2016 р.н. та ОСОБА_4 , 2018 р.н., які зареєстровані разом з ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

З 2023 року сторони припинили фактичні шлюбні відносини та проживають окремо.

У зв`язку із повномасштабним вторгненням російської федерації в Україну позивачка переїхала з малолітніми дітьми до Італії, та проживає разом з ними у місті Скіо Італійської Республіки за адресою АДРЕСА_2 . Діти зараховані до початкової школи державного комплексного закладу освіти Тьєне.

ОСОБА_1 на час звернення з позовом до суду має постійне місце роботи, стабільний дохід, утримує дітей самостійно, оплачує оренду житла та забезпечує дітям належний догляд та достатній рівень харчування, лікування, розвитку, освіти, тобто за час окремого проживання подружжя позивачка створила належні умови для виховання та розвитку дітей, піклується про їх фізичний та духовний розвиток.

Однак, між подружжям відсутня спільна домовленість щодо визначення місця проживання дітей, що залишає для відповідача можливість маніпуляцій такою невизначеністю, а також шкодить стійкості психічного розвитку дітей, що стало причиною звернення позивачки із позовом до суду про визначення місця проживання дітей із матір`ю.

Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області у задоволені позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позов про визначення місця проживання малолітніх дітей був поданий їхньою матір`ю, з якою діти і так фактично проживають, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що батько заперечує проти того, щоб діти проживали разом із матір`ю, і що між сторонами існує спір щодо фактичного місця проживання дітей, матеріали справи не містять і сторона позивача таких доказів не надала.

Саме по собі звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про визначення місця проживання дітей з матір`ю без належного обґрунтування не свідчить про існування спору між батьками щодо місця проживання дітей.

Відтак суд першої інстанції зробив висновок, що вимоги про визначення місця проживання дітей з матір`ю заявлені позивачкою передчасно, оскільки її права відповідачем порушені не були.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги доводи позивачки про те, що між нею та відповідачем існують неврегульовані питання щодо місця проживання дітей, також не взято до уваги обставину погроз з сторони відповідача щодо відібрання дітей від матері.

Позивачка зазначає, що визначення місця проживання дітей з матір`ю буде відповідати найкращим інтересам дітей та врегулює питання, які неможливо узгодити з відповідачем, через відсутність систематичного та постійного спілкування.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Молень Б.Р. апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити, вказує що судом першої інстанції невірно зроблено висновок про відсутність спору між батьками про визначення місці проживання дітей.

Відповідач ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції) заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 03 квітня 2025 року залишити без змін. Пояснив, що він також проживає в Італійській Республіці, однак окремо від позивачки з дітьми. Він не заперечує, щоб місце проживання дітей було визначено з матір"ю, але при певних умовах, зокрема, існують певні суперечки між подружжям щодо його побачень з дітьми, також він заперечує проти поїздки дітей на період літніх канікул до України. Крім цього, пояснив, що дійсно він під час приватних суперечок з позивачкою повідомляв, що забере дітей, однак жодних дій щодо відібрання дітей не вчиняв, до уповноважених органів з цього приводу не звертався.

Заслухавши пояснення представника позивачки та відповідача, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Обставини справи.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 11.06.2011 року зареєстрували шлюб, про що відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції зроблений відповідний актовий запис № 711, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 11.06.2011р.

У зареєстрованому шлюбі у подружжя народились діти:

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 ;

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 .

З 2023 року сторони фактично проживають окремо, поза межами України, в Італійській Республіці, діти проживають разом з матір"ю.

Як вбачається з довідки про склад сім`ї, виданою муніципалітетом міста Скіо від 20.06.2024, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 фактично проживають у АДРЕСА_2.

ОСОБА_3 вперше зарахована у навчальному році 2024-2025 до 3-го класу, секції В у початковій школі «Ч. Коллоді» за адресою: вулиця Ломбардія Тьєне, цього навчального закладу, а за навчальні роки 2022-2023 та 2023-2024 відвідувала заняття регулярно.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 вперше зарахований у навчальному році 2024-2025 до 1-го класу, секції В у початковій школі «Ч. Коллоді» за адресою: вулиця Ломбардія Тьєне, цього навчального закладу. Наведені обставини підтверджуються довідками державного комплексного закладу освіти Тьєне від 28.08.2024 року.

Крім цього, ОСОБА_3 навчається в 3 класі Тернопільської початкової школи № 2, а ОСОБА_4 буде навчатися в 1 класі Тернопільської початкової школи № 2, що підтверджується довідками № 84 від 28.08.2024 та № 85 від 28.08.2024, виданих директором Тернопільської початкової школи № 2 Тернопільської міської ради.

ОСОБА_1 має постійне місце роботи, роботодавець Titanus TOB, посада - фахівець із виготовлення зразків, текстильна промисловість, що підтверджується протоколом від 06.07.2023 про укладення трудового договору.

Згідно із висновком органу опіки та піклування, затвердженим рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 375 від 19.03.2025, орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із матір`ю ОСОБА_1 .

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

У §54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№2) від 27 листопада 1992 року, №250, статті 35-36, §90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

За положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У статті 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно із ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

При вирішенні спору між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, необхідно виходити з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, ухвалене рішення повинно відповідати інтересам неповнолітніх. При цьому, повинно бути ураховано, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання.

З матеріалів справи вбачається, що діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають з матір`ю, яка забезпечує їх повний гармонійний, фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку, діти навчаються в школі у онлайн форматі в України та зараховані до початкової школи у Республіці Італія, а мати має постійну роботу.

При вирішенні спору суд першої інстанції не взяв до уваги висновки органу опіки та піклування № 375 від 19.03.2025, згідно з якими орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із матір`ю ОСОБА_1 , з огляду на те, що від складений на підставі матеріалів справи та не містить інформації про те, що між батьками існує спір про визначення місці проживання дітей.

Суд першої інстанції зробив висновок про відсутність спору між сторонами та, відповідно, відсутністю порушеного права, яке підлягає судовому захисту.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в цій справі відсутній спір між батьками з приводу визначення місця проживання дитей та зауважує, що:

- по-перше, у випадку, коли суд уважає, що в справі відсутній предмет спору, то суд своєю ухвалою закриває провадження в справі (пункт 2 частини першої статті 255 ЦПК України), а не відмовляє в задоволенні позову;

- по-друге, відсутність спору характеризується тим, що між сторонами не залишається неврегульованих питань, а тому задоволення матеріально-правової вимоги позивача за такої ситуації є недоцільним та таким, що не призведе до виникнення бажаних позивачем наслідків, які вже досягнуті сторонами з урахуванням їх домовленості між собою.

У даній справі саме по собі пред`явлення ОСОБА_1 позову про визначення місця проживання дітей з матір`ю дає підстави для висновку, що між сторонами наявні неврегульовані питання щодо визначення місця проживання малолітніх дітей. Позивачка при розгляді справи в суді першої інстанції наголошувала на тому, що відповідач не заперечує проти проживання дитей разом з нею, однак зазначала, що відповідач, при побутових конфліктах неодноразово погрожував відібрати дітей, у зв`язку з чим вона й звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання дітей разом з нею.

Колегія суддів наголошує на тому, що відсутність задокументованих заперечень з боку батька щодо проживання дітей разом з матір`ю на момент пред`явлення позову про визначення місця проживання дітей не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору в такій справі.

Подібний за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20).

Крім цього, у суді апеляційної інстанції відповідач, хоча й в поясненнях стверджує про те, що не заперечує проти визначення місця проживання дітей з матір"ю, однак позовних вимог не визнав, підтвердив наявність суперечок між ним та позивачкою щодо дітей.

Таким чином, між сторонами наявні неврегульовані питання щодо дітей, що свідчить про наявність спору між сторонами.

Доводи відповідача про те, що подання позову про визначення місця проживання дітей викликано бажанням позивачки для безперешкодного перетинання кордону разом з малолітніми дітьми без згоди відповідача, не заслуговують на увагу, оскільки такий порядок перетину державного кордону визначений Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 року №24).

Таким чином, оскільки самі по собі вимоги позивачки про визначення місця проживання дітей разом з нею ґрунтуються на положеннях закону та для фізичного та розумового розвитку дітей, забезпечення їх фізіологічного та психічного здоров`я буде раціональним аби діти й надалі проживали разом з матір`ю. При цьому, суд бере до уваги вік дітей та враховує, що відповідач на даний момент проживає закордоном в Республіці Італія та не позбавлений можливості брати участь увихованні та спілкуванні з дітьми.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог про визначення місця проживання дітей.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки понесені нею судові витрати за розгляд справи у судах першої та апеляційної інстанції у розмірі 3043,00 грн сплаченого судового збору.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Моленя Ростислава Богдановича - задовольнити.

Рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 03 квітня 2025 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дітей з матір`ю - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ) понесені нею судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 3043,00грн (три тисячі сорок три гривні).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 липня 2025 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Костів О.З.

Храпак Н.М.