КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 367/8670/24

номер провадження №22-ц/824/9418/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Єфіменко І.О.,
Учасники справи: заявниця ОСОБА_1 ,

Боржник ОСОБА_2 ,

Представник боржника ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 10 березня 2025 року /суддя Одарюк М.П./

у справі за заявою ОСОБА_2 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В:

16 вересня 2024 року Ірпінським міським судом Київської області було видано судовий наказ, за яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 серпня 2024 року та до досягнення дитиною повноліття.

У вересні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню, судового наказу Ірпінського міського суду Київської області від 16 вересня 2024 року у справі №367/8670/24.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 10 березня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання судового наказу Ірпінського міського суду Київської області від 16 вересня 2024 року у справі №367/8670/24 за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини таким, що не підлягає виконанню відмовлено. /а.с. 91-92/

Не погоджуючись з указаним рішенням, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та визнати судовий наказ таким, що не підлягає виконанню. На підтвердження вимог апелянт посилався на те, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини справи, зокрема, ОСОБА_2 добровільно сплачує аліменти з 01 вересня 2024 року на підставі наказу ТОВ «ТПП ЛІНК ЮКРЕЙН» від 30 серпня 2024 року; ОСОБА_1 16 вересня 2024 року подала заяву про відкликання заяви про видачу судового наказу; сторони проживають разом із дитиною та спільно її утримують, що підтверджується заявою ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу від 13 травня 2025 року підтримала вимоги апелянта, зазначила, що підстави для стягнення аліментів відпали, оскільки сторони спільно виховують і утримують дитину, а судовий наказ не потребує виконання.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, заслухавши сторін, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а судове рішення підлягає залишенню без змін, на підставі наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 перебувають у шлюбі з 20 жовтня 2017 року, мають спільну дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

28 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про видачу судового наказу. /а.с.1/

30 серпня 2024 року ОСОБА_2 звернувся до ТОВ «ТПП ЛІНК ЮКРЕЙН», де він працює, із заявою про добровільне утримання аліментів у розмірі 1/4 заробітної плати, що підтверджується наказом №23 від 30 серпня 2024 року, довідкою №2024-09-18/01 від 18 вересня 2024 року та платіжною інструкцією №15902 від 13 вересня 2024 року.

16 вересня 2024 року ОСОБА_1 подала заяву про відкликання своєї заяви про видачу судового наказу, до постановлення наказу, однак суд першої інстанції її не розглянув. Сторони проживають разом за адресою: АДРЕСА_1 , і спільно утримують дитину, що підтверджується заявою ОСОБА_1 від 29 листопада 2024 року.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції вірно керувався нормами матеріального права: ст. 180 СК України, яка встановлює обов`язок батьків утримувати дитину до повноліття; ст. 273 СК України, що передбачає можливість звільнення від сплати аліментів за рішенням суду; ст. 599 ЦК України, яка регулює припинення зобов`язань належним виконанням. Суд першої інстанції дійшов висновку, що добровільна сплата аліментів ОСОБА_2 не є підставою для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, оскільки заявник не довів сплату аліментів за період з жовтня 2024 року по лютий 2025 року, а обов`язок сплати аліментів не припинено.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції правильними. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та є необґрунтованими з таких підстав.

Щодо добровільної сплати аліментів, апелянт стверджує, що ОСОБА_2 добровільно сплачує аліменти з 01 вересня 2024 року на підставі наказу ТОВ «ТПП ЛІНК ЮКРЕЙН» від 30 серпня 2024 року, що підтверджується відповідними документами.

Однак колегія суддів зазначає, що добровільна сплата аліментів не є підставою для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Судовий наказ, виданий 16 вересня 2024 року, є обов`язковим до виконання відповідно до ст. 149 ЦПК України, оскільки встановлює законний обов`язок ОСОБА_2 сплачувати аліменти на утримання дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України, обов`язок батьків утримувати дитину є безумовним і не залежить від добровільних дій одного з батьків. Добровільна сплата аліментів може свідчити про виконання зобов`язань, але не припиняє дії судового наказу, оскільки він забезпечує гарантію захисту прав дитини на отримання аліментів у майбутньому.

Апелянт не надав доказів, які б свідчили про припинення обов`язку сплати аліментів, наприклад, через зміну матеріального стану сторін чи досягнення дитиною повноліття.

Таким чином, добровільна сплата аліментів не є підставою для скасування судового наказу, а доводи апелянта з цього питання не спростовують висновків суду.

По-друге, щодо заяви ОСОБА_1 про відкликання заяви про видачу судового наказу, апелянт посилається на те, що 16 вересня 2024 року ОСОБА_1 подала заяву про відкликання, до постановлення судового наказу, яку суд першої інстанції не розглянув. Колегія суддів вважає цей довід необґрунтованим. На момент подання заяви про відкликання (16 вересня 2024 року) судовий наказ уже було видано Ірпінським міським судом Київської області, і він набрав законної сили. Відповідно до ст. 152 ЦПК України, після видачі судового наказу заявник не має права відкликати заяву, оскільки наказ є виконавчим документом, спрямованим на захист прав дитини. Таким чином, заява про відкликання не є підставою для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, а суд першої інстанції обґрунтовано не врахував її.

Щодо спільного проживання та утримання дитини, апелянт стверджує, що сторони проживають разом за однією адресою та спільно утримують дитину, що підтверджується заявою ОСОБА_1 від 29 листопада 2024 року, а тому підстави для стягнення аліментів відпали. Колегія суддів відхиляє цей довід, оскільки спільне проживання батьків і дитини не звільняє одного з батьків від обов`язку сплачувати аліменти, якщо такий обов`язок встановлено судовим наказом. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а ст. 181 СК України передбачає, що аліменти можуть стягуватися незалежно від того, чи проживають батьки разом. Заява ОСОБА_1 про спільне утримання дитини не є достатньою підставою для припинення дії судового наказу, оскільки не підтверджує зміни обставин, які б виключали необхідність сплати аліментів, наприклад, офіційної угоди між сторонами, затвердженої судом, чи інших юридичних підстав, передбачених ст. 273 СК України.

Судовий наказ має подвійну правову природу - він є судовим рішенням (процесуальним документом) і одночасно виконавчим документом. Така його подвійна природа є винятком із загального правила та визначена необхідністю захисту безспірних прав стягувача у спрощеному порядку на підставі беззаперечних доказів.

При цьому закон гарантує боржнику його права шляхом спрощеної процедури скасування судового наказу. Крім того, передбачений механізм подання боржником позову про зменшення розміру аліментів та його скасування за нововиявленими обставинами. До того ж боржник захищений і тим, що має право подати заяву про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, якщо в нього немає обов`язку зі сплати аліментів і він це довів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про добровільну сплату аліментів, заяву ОСОБА_1 про відкликання до видачі наказу та спільне проживання сторін не спростовують висновків суду першої інстанції. Добровільна сплата аліментів не є підставою для скасування судового наказу, заява про відкликання до видачі наказу, не могла бути розглянута після видачі наказу, а спільне проживання не звільняє від виконання обов`язку, встановленого судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 10 березня 2025 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 10 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Головуючий: Судді: