ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/4161/25 Номер провадження 22-ц/814/2400/25Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л.І. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

секретар Ванда А.М.,

з участю заінтересованої особи ОСОБА_1 та його представника - адвоката Кожем`яка О.В., представника заявника - адвоката Кучерявої Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 28 березня 2025 року, постановлене суддею Савченко Л.І. (повний текст складено 02 квітня 2025 року),

у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису; заінтересована особа: ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

27.03.2025 ОСОБА_2 звернулася в суд із заявою про видачу обмежувального припису. В обґрунтування вимог заяви зазначає, що зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Указана квартира на праві спільної частково власності належить родині заявниці в складі 4-х осіб, у тому числі ОСОБА_1 , який є її батьком. Останній систематично вчиняє відносно неї та її матері, ОСОБА_3 , психологічне насильство, що полягає у висловлюваннях нецензурною лайкою та погрозах. Також мало місце спричинення тілесних ушкоджень, унаслідок чого заявниця побоюється за своє життя та здоров`я. Із підстав викладеного вона неодноразово зверталася до поліції, працівниками якої видані термінові заборонні приписи. Проте неправомірна поведінка кривдника не припиняється, а тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту від вчинення домашнього насильства просить суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 на строк шість місяців, яким заборонити йому:

- перебувати у місці проживання (перебування) заявниці, ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

- наближатися на відстань до 100 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_2 ;

- особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_1 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

- вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 28.03.2025 заяву ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_1 задоволено та видано обмежувальний припис відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 6 місяців, яким:

заборонено ОСОБА_1 перебувати у місці проживання (перебування) ОСОБА_2 , а саме: у квартирі АДРЕСА_2 ;

заборонено ОСОБА_1 наближатися на відстань до 100 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_2 ;

заборонено ОСОБА_1 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

заборонено ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що заявницею доведено факт систематичного вчинення домашнього насильства над нею, а отже потребу у захисті в порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відтак, районний суд визнав наявними підстави для видачі обмежувального припису з покладенням на заінтересовану особу заборони перебування у місці проживання/перебування заявниці, наближатися до неї більше ніж на 100 метрів від місця проживання/перебування, спілкуватися з нею в будь-якій спосіб та переслідувати.

Заінтересована особа ОСОБА_1 із рішенням районного суду не погодився та оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування обставин, просить рішення районного суду скасувати й ухвалити нове, яким у задоволені заяви відмовити.

Зазначає, що оскаржуване судове рішення постановлено за його відсутності, а тому він не мав можливості належним чином спростувати вимоги заяви.

Повідомляє, що проживає разом із колишньою дружиною та донькою ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Останні наполягають на поділі квартири, проти чого він, ОСОБА_1 , категорично заперечує, унаслідок чого між ними виникають конфлікти. Зокрема, 27.08.2024 у ході суперечки щодо поділу майна заявниця викликала поліцію, яка склала відносно нього протокол за ст.173-2 КУпАП та передала до суду, який визнав відсутніми в його діях ознаки відповідного адміністративного правопорушення.

У доводах апеляційної скарги наводить окремі приклади протиправної поведінки його колишньої дружини, яка одноособово розпорядилася спільним майном (мікрохвильовою піччю), а також дочки, яка без його згоди у службовому приміщенні магазину фіксувала на телефон їх розмову, вела себе агресивно, збила з нього окуляри.

Просить врахувати, що після постановлення оскаржуваного судового рішення заявниця за місцем реєстрації фактично не проживає, він із нею не контактує та наміру спілкуватися не має, як і з колишньою дружиною.

Вважає, що поза увагою районного суду залишився той факт, що правова природа конфлікту полягає у різних підходах членів сім`ї щодо подальшого спільного проживання. Наведене відповідає позиції Полтавського апеляційного суду від 25.04.2024 (справа №545/1069/24), який дійшов висновку, що сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення психологічного насильства в розумінні вимог статті 173-2 КУпАП та статті 1 Закону України «Про запобігання та протидії домашнього насильству».

Натомість, довідка, видана 23.03.2025 відділенням екстреної медичної допомоги травмпункту КП «1-ша міська клінічна лікарня Полтавської обласної ради», якою встановлено діагноз ОСОБА_2 «забій м`яких тканин обличчя та голови», не містить відомостей про час отримання цих ушкоджень.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 22.04.2025 відкрито апеляційне провадження; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 13.05.2024.

28.04.2025 до Полтавського апеляційного суду надійшов відзив представника заявниці адвоката Кучерявої Т.В. на апеляційну скаргу, яку просить залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як законне та обґрунтоване.

У суді апеляційної інстанції заінтересована особа ОСОБА_1 та його представник - адвокат Кожем`яка О.В. доводи апеляційної скарги підтримали, наполягаючи на її задоволенні.

Представник заявника - адвокат Кучерява Т.В. проти задоволення апеляційної скарги заперечила, просила залишити без змін оскаржуване судове рішення, наголошуючи на його законності та обґрунтованості.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 08.11.2019 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено шлюб, актовий запис №1806, після якого дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_6 »./а.с.11/.

ОСОБА_5 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Указана нерухомість є спільною частковою власністю: ОСОБА_3 (1/4); ОСОБА_1 (1/4); ОСОБА_7 (1/4); ОСОБА_5 (1/4), що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданого Управлінням майном комунальної власності міста 25.05.2016./а.с.12/

23.03.2025 відносно ОСОБА_1 складено терміновий заборонний припис, зі змісту якого убачається, що 23.03.2025 о 14-00 год. за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство відносно своєї доньки ОСОБА_2 , умисні дії психологічного та фізичного характеру, які полягали в образах, виражені нецензурною лайкою, ударах , штовханнях, унаслідок чого завдана шкода психологічному та фізичному здоров`ю; терміновий заборонний припис стосовно кривдника винесений на 10 діб з 15 год. 30 хв. 23.03.2025 по 15 год. 30 хв. 02.04.2025./а.с.16/.

Із копії пояснень ОСОБА_2 та протоколу допиту потерпілої від 23.03.2025 убачається, що остання повідомила, що 23.03.2025 близько 13.45 год. вона прийшла до магазину за адресою: АДРЕСА_3 , де знаходився її батько ОСОБА_1 . ОСОБА_2 увімкнула камеру на своєму телефоні, щоб записати їхню з батьком розмову, але батько вихватив у неї з рук телефон. Вона стала відвертатись, але батько наніс їй удар в ліву частину обличчя, ближче до ока, далі наніс удар в праве вухо. У подальшому ОСОБА_2 впала, батько продовжував її штовхати. Під час розмови батько вчиняв до неї фізичне та психологічне насильство, а також погрожував, що спалить її автомобіль./а.с.17,18/.

Із копії протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 23.03.2025 убачається, що ОСОБА_2 повідомила, що 23.03.2025 близько 13.45 год. в магазині, який знаходиться в будинку за адресою: АДРЕСА_3 , наніс тілесні ушкодження ОСОБА_2 , ступінь тяжкості яких встановлюється./а.с.19/.

За фактом викладеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження 000148, внесено відомості про кримінальне правопорушення, правова кваліфікація кримінального правопорушення ч.1 ст.125 КК України./а.с.0)/.

Із копії медичної картки стаціонарного хворого №25/0333 від 24.03.2025, виданої Державна установа ТМО МВС України по Полтавській області, убачається, що ОСОБА_2 установлено діагноз при госпіталізації «струс головного мозку»./а.с.23/.

Із копії довідки, виданої 23.03.2025 Відділенням екстреної (невідкладної) медичної допомоги травмпункт КП «1-а міська клінічна лікарня Полтавської обласної ради» вбачається, що ОСОБА_2 установлено діагноз забій м`яких тканин обличчя та голови./а.с.24/.

24.03.2025 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №323782 від 24.03.2025, зі змісту якого убачається, що 24.03.2025 близько 07-00 год. за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 не виконав вимогу термінового заборонного припису від 23.03.2025 серії АА431171, а саме: зобов`язання залишити місце проживання та заборону на вхід та перебування у місця проживання постраждалої особи, заборону в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою ОСОБА_2 , чим вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.183-8 КУпАП./а.с.22.

При постановленні рішення про видачу обмежувального припису, районний суд виходив із того, що існує обґрунтований ризик продовження чи повторного вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_2 , настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 та частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків».

Основним нормативно-правовим актом, який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 №2229-VIII (далі - Закон № 2229-VIII).

Пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону №2229-VIII передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону №2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить, зокрема, обмежувальний припис стосовно кривдника.

Законом №2229-VIII визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №756/2072/18, від 09.12.2019 у справі №756/11732/18, від 02.11.2020 у справі №336/3551/18-ц, від 17.02.2021 у справі №766/13927/20-ц.

Обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 16.11.2022 у справі №127/9600/22.

Систематичність визначається, виходячи з кількісного показника порушення правил співжиття протягом необмеженого проміжку часу. При цьому суттєвим є саме факт повторного вчинення одного й того самого правопорушення, що свідчить про те, що застосовані заходи впливу є безрезультатними (постанова Верховного Суду від 01.06.2022 у справі №161/16344/20).

Водночас слід приймати до уваги, що тимчасове обмеження прав кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд, на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства, має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 28.04.2020 у справі №754/11171/19 (провадження № 61-21971св19).

Відповідно до частин першої та другої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Докази, що додаються до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватися місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими.

Як докази до заяви можуть додаватися, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 24 лютого 2025 року у справі № 569/11625/24 (провадження № 61-16935св24).

При постановленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції наведені норми права неправильно застосував та залишив поза увагою відсутність у справі належних та допустимих доказів, які б були достатніми для підтвердження факту систематичного вчинення ОСОБА_1 фізичного, психологічного або економічного насильства відносно своєї повнолітньої дочки, заявниці, а також ризиків настання насильства у майбутньому.

Висновки суду першої інстанції ґрунтуються виключно на письмових поясненнях самої заявниці щодо подій 23.03.2025, оцінка яких має бути надана органами досудового розслідування у межах кримінального провадження, як і наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_1 та тілесними ушкодженнями заявниці, установленими Відділенням екстреної (невідкладної) медичної допомоги травмпункт КП «1-а міська клінічна лікарня Полтавської обласної ради».

Таким чином за відсутності належних доказів систематичного вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства, колегія суддів визнає помилковим трактування районним судом наміру ОСОБА_1 приїздити до будинку, спільної часткової власності сторін, як високого ризику продовження такого насильства, що є непропорційним втручанням у права і свободи особи.

При цьому, колегія суддів ставить під сумнів належність, як доказу на підтвердження наявності такого ризику, сам факт складення 24.03.2025 працівниками поліції протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №323782 щодо невиконання ним, ОСОБА_1 , вимог термінового заборонного припису складеного напередодні, а саме, 23.03.2025, оскільки у такому протоколі не зафіксовано вчинення ним психологічного, фізичного, чи економічного насильства по відношенню до заявниці.

Установивши викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції щодо видачі обмежувального припису, суперечить, як встановленим самим судом обставинам справи, так і нормам матеріального права, викладеним у Законі України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Такі заходи не можуть бути використані і по факту вирішення спору, що виник з сімейних правовідносин сторін, оскільки за своєю суттю спеціальні заходи щодо протидії домашньому насильству не є одним із способів захисту порушеного цивільного права, а відносяться до спеціальних адміністративних примусових заходів впливу, наслідком застосування яких є обмеження прав та свобод особи.

Отже, рішення суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених пунктами 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, з ухваленням нового про відмову у задоволенні заяви.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376 п.п.3,4, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 28 березня 2025 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07.07.2025.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

Ю.В. Чумак