УХВАЛА

10 липня 2025 року

м. Київ

справа № 137/761/20

провадження № 61-7916ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Лихота Оксана Володимирівна, на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 05 жовтня 2020 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 22 травня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_2 , за участі заінтересованої особи - Кулизької сільської ради Літинського району Вінницької області, про встановлення факту родинних відносин,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин, заінтересована особа - Кулизька сільська рада Літинського району Вінницької області.

Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її колишній співмешканець

ОСОБА_3 , з яким вона проживала без реєстрації шлюбу. ОСОБА_3 є батьком двох її дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В актовому записі про їх народження дітей відомості про батька записані за її прізвищем і громадянством, а ім`я та по батькові батька дітей - за її вказівкою відповідно до статті 135 Сімейного кодексу України.

Посилалася на те, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 відкрилася спадщина щодо майна померлого, а їхні зі спадкодавцем спільні діти є спадкоємцями першої черги.

З огляду на необхідність оформлення спадкових прав дітей щодо спадкування майна їх померлого батька ОСОБА_3 , просила суд: встановити юридичний факт, що неповнолітні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є рідними дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер

ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 01 жовтня 2020 року заяву ОСОБА_2 задоволено. Встановлено юридичний факт, що неповнолітні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є рідними дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер

ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 ,який не брав участі у розгляді справи, подав апеляційну скаргу. Зазначав, що він є спадкоємцем майна померлого ОСОБА_3 , однак його не було залучено до участі у розгляді справи. Крім того, посилався на те, що у цій справі існує спір про право, який має розглядатись в порядку позовного, а не окремого провадження.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22 травня 2025 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 05 жовтня 2020 року закрито.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що оскаржуваним рішенням суду не вирішувались питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки

ОСОБА_1 , оскільки відсутні докази того, що він прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , а тому не є учасником правовідносин щодо спадкування майна останнього і не відноситься до кола осіб, які згідно зі статтею 352 Цивільного процесуального кодексу України, мають право апеляційного оскарження зазначеного рішення.

20 червня 2025 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Лихота О. В., через підсистему «Електронний суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить суд скасувати рішення Літинського районного суду Вінницької області від 05 жовтня 2020 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду

від 22 травня 2025 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

На обґрунтування вимог касаційної скарги зазначає, що він є племінником померлого ОСОБА_3 та єдиним його живим родичем. Суд першої інстанції при розгляді заяви ОСОБА_2 не врахував відсутності належних, достатніх та допустимих доказів для встановлення факту батьківська ОСОБА_3 щодо неповнолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вважає, що він, як єдиний родич ОСОБА_3 , має право на оскарження такого рішення суду та відновлення прав останнього. Водночас, подання заяви про прийняття спадщини є його правом, а не обов'язком, а тому не може перешкоджати реалізації права на оскарження судового рішення, яким безпідставно встановлено батьківство ОСОБА_3 .

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.

Згідно зі статтею 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.Після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.

Пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку (частина друга статті 362 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу. Якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2020 року у справі

№ 668/17285/13-ц.

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 911/2635/17.

Закриваючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 05 жовтня 2020 року, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_1 не є учасником правовідносин щодо спадкування майна ОСОБА_3 , оскільки відсутні докази того, що він прийняв спадщину після його смерті.

Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку.

Пунктом 1 частини першої вказаної статті передбачено, що суд розглядає справу про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Статтею 130 Сімейного кодексу передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду.

Водночас, справи про спадкування повинні розглядатися судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 07 вересня 2021 року у справі № 741/38/19, від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20, від 08грудня 2021 року у справі № 543/271/20.

Відповідно до 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно зі статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Частиною першою статті 1272 ЦК України передбачено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Встановивши, що ОСОБА_1 спадщину після смерті ОСОБА_3 не прийняв, відповідну заяву про прийняття спадщини в строк, встановлений статтею 1270 ЦК України, не подав та зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не проживав, суд апеляційної інстанції дійшов загалом обґрунтованого висновку, що оскаржуваним рішення суду першої інстанції, яким встановлено факт батьківства померлого ОСОБА_3 щодо дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зокрема з метою прийняття останніми спадщини після смерті ОСОБА_3 , не було вирішенопитання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Більш того, згідно зі змістом мотивувальної частини рішення Літинського районного суду Вінницької області від 05 жовтня 2020 року, при вирішенні справи суд першої інстанції за власною ініціативою витребував матеріали спадкової справи щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 та встановив, що заява про встановлення родинних відносин не вплине на інтереси інших осіб чи можливих спадкоємців.

Постановляючи ухвалу про закриття апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції діяв у межах своїх повноважень та у визначений процесуальним законом спосіб (пункт 3 частини першої статті 362 ЦПК України)..

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про недотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції. Правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права при вирішенні процесуального питання не викликає розумних сумнівів.

Таким чином, за результатами оцінки доводів касаційної скарги ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Лихота О. В., та змісту ухвали суду апеляційної інстанції (яка не відноситься до переліку ухвал, якими закінчено розгляд справи) колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 22 травня 2025 рокує необґрунтованою.

Щодо оскарження рішення Літинського районного суду Вінницької області

від 05 жовтня 2020 року колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною четвертою статті 389 ЦПК України особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, має право подати касаційну скаргу на судове рішення лише після його перегляду в апеляційному порядку за її апеляційною скаргою, крім випадку, коли судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи було ухвалено безпосередньо судом апеляційної інстанції.

Частиною другою статті 17 ЦПК України встановлено, що не допускається касаційне оскарження судового рішення суду першої інстанції без його перегляду в апеляційному порядку.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи наведене, касаційна скарга ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Лихота О. В., в частині оскарження рішення Літинського районного суду Вінницької області від 05 жовтня 2020 року не може бути прийнята до провадження, оскільки рішення суду першої інстанції не переглядалось по суті в апеляційному порядку, отже не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись частинами першою, другою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Лихота Оксана Володимирівна, на рішення Літинського районного суду Вінницької області

від 05 жовтня 2020 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 22 травня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_2 , за участі заінтересованої особи - Кулизької сільської ради Літинського району Вінницької області, про встановлення факту родинних відносин - відмовити.

Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович