ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/1801/21 Провадження № 2/636/1032/25
30 травня 2025 року м. Чугуїв
Чугуївський міський суд Харківської області у складі:
головуючого судді Карімова І.В.,
за участю секретаря судового засідання Ріпи І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) про скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно,
28 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовомдо Центру надання адміністративних послуг (далі ЦНАП)м. Чугуєва виконавчого комітету Чугуївської міської ради, Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків), третя особа: ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень реєстраційний номер 442102 від 19.02.2013 року, здійсненого державним реєстратором Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області, щодо реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та зобов`язання ЦНАП м. Чугуєва - виконавчий орган Чугуївської міської ради Харківської області внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень реєстраційний номер 442102 від 19.02.2013 року, здійсненого державним реєстратором Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області щодо реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме вищевказаний житловий будинок.
Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 11.05.2021 року вищевказана позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху як така, що не відповідала вимогам ст.175,177 ЦПК України, і позивачу надано строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків.
На виконання ухвали суду 01 липня 2021 року ОСОБА_1 подана уточнена позовна заява до ОСОБА_2 , Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) про скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, в якій позивач просив: скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень реєстраційний номер 442102 від 19.02.2013 року, здійсненого державним реєстратором Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області щодо реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 29.01.2987 року на праві приватної власності належить частка житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з відповідною частиною господарських будівель та споруд. Іншим власником будинку є ОСОБА_2 , яка також володіє часткою будинку на підставі договору купівлі-продажу від 25.03.2008 року. Позивач зазначає, що він разом з неповнолітніми онуками проживає та зареєстрований за вищевказаною адресою. У липні 2020 року його представник звернулась до приватного нотаріуса Юрченко О.М. для оформлення договору купівлі-продажу належної йому частки вказаного будинку, однак у вчиненні цієї нотаріальної дії було відмовлено в зв`язку з невідповідністю наданих ним правовстановлюючих документів з даними, внесеними в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та з тими, що містяться в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Позивач вважає, що це сталося через те, що в 2012 році ОСОБА_2 на земельній ділянці за вищевказаною адресою був збудований окремий житловий будинок на підставі будівельного паспорту, виданого відділом містобудування та архітектури виконкому Чугуївської міської ради 27.02.2012 року. Під час реєстрації цього окремого житлового будинку йому не була присвоєна нова адреса, а реєстрація права власності відбулась за адресою, на якій вже є житловий будинок з відповідними власниками. У зв`язку із зазначеними обставинами його право власності на належну йому частку житлового будинку порушене відповідачкою ОСОБА_2 , за якою проведена державна реєстрація на весь будинок за вищевказаною адресою.
Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 07.07.2021 року ( з урахуванням ухвали цього ж суду від 25.08.2021 року про виправлення помилки) відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом ОСОБА_1 .
До суду 25.11.2021 року від представника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що зміст та обсяг повноважень, закріплених Положенням та чинним законодавством не наділяє Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції України (м. Харків) повноваженнями щодо скасування рішень державних реєстраторів про державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Крім того, управління не є правонаступником Чугуївського районного управління юстиції Харківської області у сфері реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, яке на час здійснення оспорюваної державної реєстрації, належало до суб`єктів такої реєстрації, але подалі було ліквідовано без правонаступника. Також у відзиві на позовну заяву міститься прохання розглянути справу за відсутності представника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків).
Згідно розпорядження Голови Верховного Суду № 2/0/9-22 від 08.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» територіальну підсудність Чугуївського міського суду Харківської області було змінено на територіальну підсудність Глобинського районного суду Полтавської області.
Згідно розпорядження Голови Верховного Суду № 65 від 17.11. 2022 року «Про відновлення територіальної підсудності судових справ окремих судів м. Харкова та Харківської області» територіальну підсудність Чугуївського міського суду Харківської області відновлено з 23.11.2022 року.
Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 16.11.2023 року підготовче провадження закінчено та призначено розгляд справи по суті.
За неодноразовими клопотаннями учасників справи її розгляд відкладався за різними причинами, у тому числі й за клопотаннями відповідачки ОСОБА_2 та її представників: адвокатів Купрієнка А.О. та Ніколаєва В.О. про ознайомлення з матеріалами справи та відсутністю можливості явки до суду.
Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 30 січня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Ніколаєва В.О. про залишення без розгляду та повернення позивачеві його уточненої позовної заяви від 01.07.2021, за якою відкрито провадження у справі.
Сторона позивача надала заяву про підтримання позову за заявленими підставами, не заперечує провести розгляд справи без позивача з ухваленням заочного рішення.
Відповідачка ОСОБА_2 та її представники до суду не з`явилися, повідомлені про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст.ст. 128-130 ЦПК України, причини неявки суду не повідомили, клопотань про розгляд справи за їх відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходило. Правом подати відзив на позовну заяву відповідачка та її представники не скористались.
За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Згідно зі статтею 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, приходить до наступного.
Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Судом встановлено, що відповідно до копії договору купівлі-продажу частки житлового будинку , посвідченого нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори Чічірко О.С. 29 січня 1988 року за реєстровим № 399, ОСОБА_1 купив частину жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться у АДРЕСА_2 , на земельній ділянці держфонду розміром 1200 кв.м. Цей жилий будинок деревяний, обкладений цеглою, жилою площею 35,4 кв.м. Зазначений в цьому договорі жилий будинок зареєстрований в Чугуївському міжміському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за ОСОБА_1 в реєстровій книзі № Д-3 за реєстровим № 722 від 02лютого 1988 року (а.с.30-31).
Згідно копії реєстраційного посвідчення КП «Чугуївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 28.03.2008 р. частка житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_2 , зареєстрований за ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського міськнотаріального округу Алексик Т.В. 25.03.2008 р., р.н 688, записано у реєстрову книгу №6 за реєстровим № 722 (а.с.7).
Вище зазначені обставини права приватної власності на частки житлового будинку також підтверджується витягом № 27085367 від 20.082010, реєстраційний номер 31294197, тип об`єкта: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 . Номер запису :722 в книзі 6. Власники: 1) ОСОБА_1 -1/2 частка на підставі договору купівлі-продажу Б-Н/2901.1988, Чугуївська державна нотаріальна контора, р.№ 399; 2) ОСОБА_2 -1/2 частка на підставі договору купівлі-продажу ВКІ №001548 від 25.03.2008 ( приватний нотаріус Чугуївського міського нотаріального округу Алексик Т.В., р.н.688). Загальна площа будинку: 89,5 кв.м, житлова площа- 53,8 кв.м, площа земельної ділянки 1499 кв.м., із них 249 кв.м передано в приватну власність ОСОБА_1 і 1000 кв.м передано у власність на умовах спільної дольової власності у розмірі частки (а.с.32, 32 зворот).
Згідно відповіді Комунального підприємства «Чугуївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за № 219 від 31.01.2020 р. згідно з реєстраційними матеріалами Бюро право власності станом на 31.12.2012 р. на житловий будинок АДРЕСА_4 , зареєстроване за: ОСОБА_3 1/2 частина на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Чугуївською державною нотаріальною конторою від 29.01.1988 р., р.№ 399;
ОСОБА_2 -1/2 частина на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Алексик Т.В., 25.03.2008 р., р.н.688. У 2012 році ОСОБА_2 було збудовано окремий житловий будинок за вищевказаною адресою на підставі будівельного паспорту, виданого відділом містобудування та архітектури виконкому Чугуївської міськради 27.07.2012 р., р.№ 32/19-17. Подальшому, 19.02.2013 р. на новозбудований житловий будинок реєстраційною службою Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області на імя ОСОБА_2 було видано та зареєстровано свідоцтво про право власності(а.с.19).
Тобто судом встановлено, що за адресою: АДРЕСА_2 , на час прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення, фактично було розташовано декілька об`єктів нерухомого майна: житловий будинок загальною площею 89,5 кв.м, житлова площа -53,8 кв.м, право власності на який оформлено за позивачем на підставі підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Чугуївською державною нотаріальною конторою від 29.01.1988 р., р.№ 399; та за відповідачкою
ОСОБА_2 -1/2 частина на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Алексик Т.В., 25.03.2008 р., р.н.688.
При цьому при здійсненні 05.02.2013 року державної реєстрації право власності за ОСОБА_2 на новостворений житловий будинок з надвірними будівлями загальна площа 156,1 кв.м, житлова площа 69,2 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 , на земельній ділянці, право власності на яку належить позивачу та відповідачці в рівних частках згідно з державними актами на право власності на землю, державному реєстратору не було надано ОСОБА_2 документа, що підтверджує присвоєння новоствореному самостійному об`єкту нерухомого майна адреси відповідно до приписів Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (частини перша, друга статті 328 ЦК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (Частина перша статті 391 ЦК України).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації підлягає право власності.
Однією із загальних засад державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виключно на підставах та в порядку, визначених Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"
Перевірка документів на наявність підстав, зокрема, для прийняття відповідних рішень є одним з етапів державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (пункти 1-2 частини третьої статті 10 того ж Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 27 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.
Згідно з частиною другою статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.
Оскільки здійснення 05.02.2013 року державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 на самостійний новостворений житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_2 , проведено з порушенням Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" , позивач ОСОБА_1 був позбавлений можливості реалізувати своє право власника частки належного йому будинку за цією ж адресою на продаж належного йому майна, що підтверджується відповіддю приватного нотаріуса Юрченко О.М. Чугуївського міського нотаріального округу Харківської області від23.07.2020 року № 30/0116 (а.с. 33).
Тому вимога ОСОБА_1 до відповідачки про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок за ОСОБА_2 є вимогою про захист позивачем права його власності на належну йому частку житлового будинку, і ця вимога підлягає задоволенню.
Між тим, суд вважає, що аналогічні позовні вимоги до іншого відповідача - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) про скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.
Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.
У постанові від 19 грудня 2022 року у справі № 359/3951/17 Верховний Суд надав правову оцінку належності відповідача у спорі про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Верховний Суд, зокрема, зауважив, що державна реєстрація прав проводиться державним реєстратором не з власної ініціативи, а на підставі відповідної заяви, поданої зацікавленою особою. Відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справ № 357/7734/18.
Як зазначив представник Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) у відзиві на позовну заяву, зміст та обсяг повноважень, закріплених Положенням та чинним законодавством не наділяє Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції України (м. Харків) повноваженнями щодо скасування рішень державних реєстраторів про державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Крім того, управління не є правонаступником Чугуївського районного управління юстиції Харківської області у сфері реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, яке на час здійснення оспорюваної державної реєстрації, належало до суб`єктів такої реєстрації, але подалі було ліквідовано без правонаступника.
Таким чином, Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції України (м. Харків) не є належним позивачем у цій справі.
Керуючись ст.ст. 10,12, 235, 258, 263 -265, 268, 280-283, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно задовольнити.
В іншій частині у задоволенні позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_5
Відповідачка: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .
Повний текст рішення суду складено 09 червня 2025 року.
Суддя І.В. Карімов