Справа № 545/3160/24
Провадження № 2/545/163/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2025 р. м. Полтава

Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Зуб Т.О.,

за участю секретаря судового засідання Пінчук З.І.,

позивача-відповідача ОСОБА_1 ,

представника позивача- відповідача- адвоката Ткаченко С.В.,

відповідача-позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача-позивача- адвоката Ткаченко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ткаченко Світлана Василівна, до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про встановлення факту окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин подружжя та визнання майна особистою приватною власністю,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ткаченко С. В., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , про поділ майна подружжя. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що ними було зареєстровано шлюб від 09.11.1997 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 від 28.02.2023 року. З інформаційної довідки № 386854372 від 15.07.2023р., яка отримана з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що відповідачу у справі на підставі Договору купівлі-продажу від 19.06.2023р., що посвідчений приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Негода І.В. за № 2608, належить квартира АДРЕСА_1 . Спірне майно купувалося в період шлюбу за спільні кошти. Відповідач, який є титульним власником спірного майна, уникає спілкування з дружиною з будь-яких питань, спірне майно вважає своїм особистим, від укладення нотаріально посвідченого договору про поділ майна подружжя- відмовився.

У зв`язку з чим позивач просить суд визнання за нею право власності на 1/2 ідеальну частку майна, як на частку в спільній сумісній власності подружжя в порядку поділу майна подружжя на квартиру АДРЕСА_1 . Та стягнути з відповідача судові витрати, а саме витрати за сплачений судовий збір; витрати на оплату оцінки майна; витрати за правову допомогу адвоката.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 06.08.2024 року відкрите провадження у справі, розгляд справи призначений за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче засідання.

05.09.2024 року на адресу суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення режиму окремого проживання подружжя та визнання майна особистою приватною власністю.

01.10.2024 року ухвалою суду прийнято до свого провадження зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про встановлення режиму окремого проживання подружжя та визнання майна особистою приватною власністю. Об`єднано в одне провадження позовні вимоги ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя, з позовними вимогами ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення режиму окремого проживання подружжя та визнання майна особистою приватною власністю.

06.11.2024 року ОСОБА_2 звернувся в суд та уточнив зустрічний позов до ОСОБА_1 зі зміненим предметом позову про встановлення факту окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин подружжя та визнання майна особистою приватною власністю.

Уточнений зустрічний позов обґрунтовує тим, що 09 листопада 1997 року він уклав з ОСОБА_3 шлюб, який було зареєстровано у Виконавчому комітеті Бутенківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, актовий запис 19. Після реєстрації шлюбу на протязі близько 10 років вели спільне домашнє господарство та проживали як чоловік та жінка у квартирі АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності матері ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син- ОСОБА_4 . За перебігом часу шлюбні стосунки стали погіршуватися, оскільки втратили взаємні почуття один до одного.

У вересні 2012 року прийшов до висновку, що збереження сім`ї і подальше спільне проживання є неможливим, тому прийняв рішення про необхідність залишення місця спільного проживання з дружиною, з подальшим розірванням шлюбу. З вересня 2012 року почав проживати в квартирі у сестри ОСОБА_5 , за цей час відкладав кошти та мріяв придбати собі власне житло.

11 вересня 2014 року продав об`єкт незавершеного будівництва по АДРЕСА_3 , розташованого на земельній ділянці, площею 0.15 га. Даний об`єкт нерухомості був набутий ще до шлюбу на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 19.07.1997 року Кобеляцькою державною нотаріальною конторою за № 2374. Цього ж дня продав земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0408, на якій був розташований зазначений вище об`єкт незавершеного будівництва по АДРЕСА_3 . Зазначена земельна ділянка також належала на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Реєстраційною службою Кобеляцького районного управління юстиції Полтавської області 13 серпня 2014 року. Даний факт підтверджується також п. 5 договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Кобеляцької державної нотаріальної контори Чернявським Ю.В. 11.09.2014 року.

Окрім цього, ще 01 квітня 2008 року було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого, передав в строкове платне користування на 5 років «земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходилася в межах території Бутенківської сільської ради. Ця земельна ділянка та доходи від її оренди також належать на праві особистої приватної власності.

За особисті кошти, отримані в тому числі і від продажу об`єкту незавершеного будівництва по АДРЕСА_3 та земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0408, на якій був розташований зазначений вище об`єкт незавершеного будівництва, 10 березня 2015 року, було придбано 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку площею 0.0628 га, кадастровий номер :08:001:0233, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд присадибна ділянка, на якій він розташований, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 .

З цього часу переїхав на постійне місце проживання до цього будинку. Самостійно приводив його до ладу, сплачував комунальні послуги та здійснював всі інші витрати по його утриманню. ОСОБА_1 не мала ні до житлового будинку, ні до земельної ділянки жодного відношення та проживала окремо у квартирі АДРЕСА_2 .

01 січня 2016 року було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого, передав в строкове платне користування на 5 років земельну ділянку :00:004:0176 сільськогосподарського призначення, яка знаходилася в межах території Бутенківської сільської ради. Ця земельна ділянка та доходи від її оренди також належать на праві особистої приватної власності.

Окрім здачі земельної ділянки в оренду, також отримував дохід від об`єднаного автогосподарства закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області, а також від Комунального підприємства «Полтавська обласна станція переливання крові» Полтавської обласної ради.

19 червня 2023 року відчужив 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку площею 0.0628 га, кадастровий номер:08:001:0233, на якій він розташований, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 загальною вартістю 436673 (чотириста тридцять шість тисяч шістсот сімдесят три) гривні 00 коп. Отримані кошти також належали на праві особистої приватної власності.

22 червня 2023 року також відчужив земельну ділянку кадастровий номер :00:004:0176, що знаходиться за адресою: Полтавська область, Полтавський район, Білицька, селищна територіальна громада, отримавши за нею суму в розмірі 140 000.00 (сто сорок тисяч) гривень. Даний факт підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим 22 червня 2023 року приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Москівцем В.А. Таким чином дані кошти належать на праві особистої приватної власності.

19.06.2023 року, за особисті кошти було придбано квартиру АДРЕСА_1 . Даний об`єкт нерухомого майна був придбаний за 766500 (сімсот шістдесят шість тисяч п`ятсот) гривень. Відповідно до підпункту 3.5 зазначеного договору Покупець на момент підписання цього договору у шлюбі та фактичних шлюбних відносинах не перебуває, однією сім`єю без реєстрації шлюбу ні з якою особою не проживає, грошові кошти, що витрачаються Покупцем на придбання квартири за цим договором, не є спільною сумісною власністю подружжя, а є особистою приватною власністю, і особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на грошові кошти (чи їх частку), витрачені на купівлю квартири, у тому числі відповідно до ст.ст. 65, 74 та 97 Сімейного кодексу України, відсутні.

У 2022 році познайомився із жінкою ОСОБА_6 , з якою вирішив створити сім`ю. У зв`язку з цим було подано до Ленінського районного суду м. Полтави позов про розірвання шлюбу, укладеного з ОСОБА_1 зареєстрованого 09.11.1997 року, та який було розірвано 03.09.2024 року. В травні 2024 року, зареєстрував місце проживання ОСОБА_6 та її двох доньок в квартирі АДРЕСА_1 .

Дізнавшись про відкрите провадження у справі про розірвання шлюбу ОСОБА_1 , яка не мала жодного відношення ні до об`єкту незавершеного будівництва по АДРЕСА_3 , розташованого на земельній ділянці, площею 0,15 га. ні до земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0408 на якій був розташований зазначений об`єкт незавершеного будівництва, ні до 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки площею 0.0628 га. кадастровий номер :08:001:0233, на якій він розташований, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 , ні до земельної ділянки кадастровий номер :00:004:0176, що знаходиться за адресою Полтавська область, Полтавський район, ні до квартири АДРЕСА_1 , звернулася до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом про поділ майна подружжя.

На підставі наведеного ОСОБА_2 просить суд встановити факт окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з вересня 2012 року. Визнати квартиру АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_2 , витрати, пов`язані з розглядом справи в суді стягнути з ОСОБА_1 .

18.10.2024 року ОСОБА_1 в особі адвоката Ткаченко С.В. було подано відзив на зустрічну позовну заяву в якому ОСОБА_1 заперечувала в повному обсязі, щодо задоволення зустрічного позову та зазначила, що позивач хоче встановити режим окремого проживання сторін з 2012 року з метою уникнення поділу спірного майна подружжя, що є неприпустимим. Шлюб було розірвано рішенням Ленінського районного суду по справі № 553/1266/24 від 03.09.2024 року, а тому позовної вимоги про визнання спірної квартири особистою приватною власністю ОСОБА_2 , та надані до зустрічного позову докази є недостатніми для спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, враховуючи, що сторони у справі зареєстрували шлюб від 09.11.1997 року. Рішенням Ленінського районного суду по справі № 553/1266/24 від 03.09.2024р., що набрало чинності 04.10.2024р., шлюб сторін розірвано. Отже, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 09.11.1997 року по 04.10.2024 рік.

Спірна квартира придбана чоловіком на підставі Договору купівлі-продажу від 19.06.2023р., що посвідчений приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Негода І.В. за № 2608, є спільною власністю, оскільки, майно купувалося сторонами в період шлюбу, таким чином, щодо цього майна діє презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, що закріплена нормами ст.60 СК України та звільняє відповідачку від обов`язку доведення спільності права власності подружжя на майно.

Щодо доведення факту внесення позивачем виключно його особистих коштів, а не спільних коштів подружжя в розмірі 766500,00 грн, по Договору купівлі-продажу спірної квартири АДРЕСА_1 від 19.06.2023р. за № 2608, позивач за первісним позовом зазначила, що спірна квартира АДРЕСА_1 , придбана за 766 500,00 гривень. Так, у2023 році позивач продає наступну нерухомість: спільне майно: 1/2 частку будинку та земельну ділянку в АДРЕСА_5 , 00 гривень та земельну ділянку за 140000,00 гривень.

Нерухомість в АДРЕСА_4 - це спільне майно подружжя, адже 1/2 частка будинку та земельна ділянка в АДРЕСА_4 є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, оскільки нерухоме майно набувалося у власність в період шлюбу за відплатним договором.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка була продана позивачем за 140000,00 гривень, був укладений від 22.06.2023р., тобто вже після проведення розрахунку за спірну квартиру АДРЕСА_1 , яка придбана згідно Договору купівлі-продажу від 19.06.2023р.

ОСОБА_1 також не визнає, що позивач продав у 2014 році незавершене будівництво та земельну ділянку по АДРЕСА_3 . За отримані кошти від цього продажу, ОСОБА_2 начебто придбав 1/2 частку будинку та земельну ділянку в АДРЕСА_4 , оскільки нерухомість в с.Копили була придбана сторонами спільно за кошти з сімейного бюджету за відплатним договором та в інтересах сім`ї, вказана нерухомість використовувалася як будинок для відпочинку родини та вирощування городництва .

Так, згідно довідки приватного нотаріуса Гури І.В. від 19.08.2024 № 43/02-14, загальна вартість 1/2 частки будинку та земельної ділянки в АДРЕСА_4 , згідно договорів купівлі-продажу складає 120000,00 гривень, а незавершене будівництво та земельну ділянку по АДРЕСА_3 було продано лише за 54740,00 гривень.

Окрім цього, відповідач ОСОБА_1 , також постійно працювала за трудовим договором та отримувала доходи, які вносила до сімейного бюджету, що вбачається з Форми ОК-5 Пенсійного фонду України за період з 1999-2024 роки. Саме з цих доходів сторін переважно формувався спільний сімейний бюджет. І саме за рахунок цього бюджету купувалося нерухоме майно в шлюбі. Також в відзиві на позов ОСОБА_7 зазначила, що ОСОБА_2 був змушений відшкодувати КП «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області» Полтавської обласної ради 120049,42 гривень майнової шкоди на підставі вироку Київського районного суду м. Полтави у справі № 552/4879/20 від 11.03.2022 року.

Крім цього ОСОБА_1 зазначила, що ОСОБА_2 діючи недобросовісно неодноразово, при нотаріальному посвідченні договорів щодо нерухомого майна, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, приховував перед нотаріусами, що він перебуває в шлюбі. При цьому, надавав нотаріусам відповідні заяви.

Щодо намагання позивача довести факт придбання майна за час окремого проживання сторін у зв`язку з фактичним припинення між ними шлюбних відносин починаючи з 2012 року. ОСОБА_7 також не визнає цей факт, спільне проживання було припинено в 2023 року, а не з 2012 року. Так, саме після придбання спірної квартири, позивач залишив своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_6 та почав проживати в спірній квартирі, саме тоді і повідомив про бажання розірвати шлюб.

На доведення того, що сторони не припиняли шлюбно-сімейних відносин позивач за первісним позовом надала сімейні фото сторін за період з 2012 по 2020 рік, де вбачається спільний відпочинок та святкування сімейних свят. Щодо надання позивачем за зустрічним позовом фотографій з ОСОБА_6 та доведення факту перебування з нею у відносинах протягом часу перебування в шлюбі з відповідачкою, то наведені докази не мають жодного значення для вирішення справи щодо поділу майна подружжя. Факт існування позашлюбних особистих відносин між позивачем та ОСОБА_6 , в тому числі її проживання в спільному житлі подружжя, не впливає на майнові права та обов`язки, які існували між позивачем та відповідачкою протягом їх шлюбу.

Також позивач за первісним позовом зазначила, що письмові докази, подані позивачем за зустрічним позовом, а саме акт від 04.09.2024р., акт від 05.09.2024р., акт від з 06.09.2024р., не можуть братися до уваги, оскільки акти складені комісіями у вересні 2024 року на підставі одноразового обстеження, а факти встановлені за періоди з 2012 по 2015 та 2023 рік. Очевидно, що акт за результатом обстеження у вересні 2024 року не може підтверджувати факт за минулий період.

У зв`язку з чим позивач за первісним позовом просить суд у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про встановлення факту окремого проживання подружжя та визнання майна особистою приватною власністю- відмовити, та стягнути з ОСОБА_2 судові витрати у справі.

28.10.2024 року адвокат Ткаченко А. В. в інтересах ОСОБА_2 надала до суду відповідь на відзив в якому зазначила, що викладені у відзиві представником ОСОБА_1 , адвокатом Ткаченко С.В, на зустрічний позов, аргументи не є підставою для відмови у задоволенні зустрічного позову, а обставини, на які посилається представник ОСОБА_1 у справі не відповідають дійсності. Зокрема, у відзиві на зустрічну позовну заяву адвокат Ткаченко С.В. вказує, що окрім необхідності нести постійні витрати на життя позивач був змушений відшкодовувати КП «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області» Полтавської обласної ради 120049, 24 гривень майнової шкоди на підставі вироку Київського районного суду м. Полтави у справі № 552/4879/20 від 11.03.2022 року Ймовірно, що борг погашався позивачем протягом 2022-2023 року. Дане твердження підтверджує той факт, що ОСОБА_2 не проживав разом з ОСОБА_1 , оскільки б в протилежному випадку ОСОБА_1 знала б подробиці вищевказаної справи та знала б чи відшкодував ОСОБА_2 майнову шкоду та коли саме. Окрім цього, у відзиві на зустрічну позовну заяву адвокат Ткаченко С.В. посилається на те, що насправді спільне проживання сторін було припинено в 2023 році, а не з 2012 року, не вказуючи конкретний місяць припинення спільного проживання до чи після купівлі спірного об`єкту нерухомого майна. На підтвердження даного факту, було надано фото за період з 2012 по 2020 рік, де вбачається спільний відпочинок та святкування сімейних свят. ОСОБА_2 завжди вітав сина з днем народження, а також був присутнім на його святкуванні, однак, це жодним чином не підтверджує наявність між сторонами сталих сімейних стосунків та зв`язків.

Щодо надання за первісним позовом позивачки декларації про вибір лікаря ОСОБА_1 та начебто ОСОБА_2 , були підписані ними у 2018 році, де вони зазначають один одного як довірених осіб та надають одну адресу проживання: АДРЕСА_6 . ОСОБА_2 отримавши відзив на зустрічну позовну заяву вперше побачив укладену від його імені декларацію про вибір лікаря, який надає медичну допомогу № 0001-5АТ1-МН00 від 27.11.2018 року, а підпис, що мається взагалі належить не йому, а більш за все самій ОСОБА_1 , якщо оглянути на обидві декларації то виявиться, що на обох деклараціях стоїть ідентичний підпис.

Окрім вищенаведених доказів, сторона позивача за первісним позовом додає до відзиву переписку у Vівеr, що мала місце серед співмешканців та власників квартири за період 2016-2023 роки, де вбачається, що відповідач за первісним позовом начебто підписаний як Коханий чоловік, який причому ще й бере активну участь у вирішенні питань мешканців будинку за адресою: АДРЕСА_6 .

Щодо цього, представник позивача за зустрічною позовною заявою- адвокат Ткаченко А.В. зазначила, що дійсно ОСОБА_2 є учасником чату мешканців будинку за адресою: АДРЕСА_6 , оскільки в цьому будинку постійно проживав та проживає його син, ОСОБА_4 , відповідач за первісним позовом також проживав в ньому до 2012 року, оскільки ОСОБА_1 ні з ким з чоловіків не змогла збудувати своє особисте життя, деякі питання по будинку, в якому проживав його син, дійсно вирішувалися ОСОБА_2 . Це був початок повномасштабного вторгнення і тоді, коли кожен не знав чого очікувати та що робити, щоб зберегти своїх дітей, було прийнято рішення та встановлено чергування по контролю за замкненими дверима в під`їзді. Оскільки ОСОБА_2 , турбувався за свого сина, він дійсно в цей період приїжджав за адресою: АДРЕСА_6 , щоб провідати сина та слідкував чи належним чином зачинений під`їзд будинку. Однак, це жодним чином не доводить наявність шлюбних відносин прав та обов`язків, що притаманні подружжю між сторонами.

Таким чином, аргументи, викладені у відзиві на позовну заяву та докази, додані до неї не можуть бути підставою для відмови у задоволенні зустрічного позову.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 25.02.2025 року закрите підготовче провадження у справі, справа призначена до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та її представник Ткаченко С.В. позов підтримали повністю, просили його задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечували, на підставах викладених в відзиві на зустрічний позов.

Представник відповідача за первісним позовом позивача за зустрічним позовом адвокат Ткаченко А.В., відповідач за первісним позовом позивач за зустрічним ОСОБА_2 підтримали зустрічний позов, просили його задовольнити. В задоволенні первинного позову просили відмовити.

Представник відповідача за первісним позовом- адвокат Ткаченко А.В. в судовому засіданні вказала, що ОСОБА_2 не знав, що він перебуває в зареєстрованому шлюбі, оскільки ОСОБА_1 запевнила, що питання про розірвання шлюбу вирішить сама, а спільний відпочинок не підтверджує шлюбні відносини, сторони не проживали разом, крім того сторони повинні доводити свої доходи на придбання майна, а у ОСОБА_1 тільки єдиний заробіток- заробітна плата, у ОСОБА_2 дохід значно більший є пай, крім того він продавав майно яке належало йому на праві особистої власності.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 вказав, що ОСОБА_2 був гарним батьком, родина проживала з моменту його народження і до 2023 року за адресою: АДРЕСА_6 . На даний час ОСОБА_2 проживає окремо, оскільки розлучився з матір`ю. В село Копили їздив з батьком та матір`ю, інколи батько там один ночував приблизно раз на тиждень. Сварок в сім`ї не помічав, його дні народження святкували у бабусі. Як відбувалось розірвання шлюбу йому не відомо, в 2023 році батько залишив сім`ю. Щодо придбання об`єктів не рухомості, також нічного не відомо, однак розмови були, що необхідно придбати житло в с. Розсошенці. У батьків був спільний бюджет.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні дала покази, що по бульвару ОСОБА_9 проживає з 1991 року. У 2004 році пішла на пенсію, родину ОСОБА_10 знає до 2023 року. ОСОБА_2 постійно жив з сім`єю в м. Полтава будинку АДРЕСА_6 . Вранці їздив на роботу, ввечері повертався. З сім`єю їздили на дачу в село Копили втрьох. Восени 2024 року дізналась, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розлучилися. ОСОБА_11 з магазину і побачила ОСОБА_4 , який плакав біля під`їзду і сказав, що їх батько покинув.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні дав покази, що був знайомий з ОСОБА_2 , оскільки той був його клієнтом з ремонту взуття. ОСОБА_2 проживав в м. Полтава бульвар Богдана Хмельницького до 2012 року зі своєю сім`єю. В квартирі був один раз- коли ОСОБА_2 переїжджав жити до своєї сестри, йому пояснив, що перевозить речі- дві сумки, оскільки сімейні відносини не склалися. Це було в 2012 році, речі відвезли до його сестри. Після цього, ОСОБА_2 бачив на бульварі Богдана Хмельницького два чи три рази, можливо до сина приїзжав. Акт підписував та засвідчив, що ОСОБА_2 не проживає в квартирі АДРЕСА_2 , з 2012 року, в квартиру не заходив, для обстеження.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні дав покази, що ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_6 проживав до 2012 року, потім у сестри проживав. Акт підписував в 2024 році під під`їздом, про те, що ОСОБА_2 в АДРЕСА_6 . не проживає з 2012 року. Квартиру не обстежував коли підписував акт.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні дала покази, що ОСОБА_2 був сусідом. Він купив будинок в АДРЕСА_4 , в березні 2015 року. Постійно проживав без жінки за вказаною адресою бачила ввечері три чотири рази на тиждень, він садив город, щось ремонтував. Через паркан бачила біляву голову жінки. Їй знайомий тільки ОСОБА_15 , жінку, яка присутня в залі, їй не знайома. Сина ОСОБА_2 також не знає, бачила хлопчика, але з ним не знайомили. Акт підписала в 2024 році про те, що ОСОБА_2 проживав з 2015 року по 2023 рік за вказаною адресою, до будинку не заходила при підписанні акта.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні дала покази, що ОСОБА_2 купив будинок в АДРЕСА_4 весною 2015 року, був її сусідом. В цьому будинку проживав один, садив огород, міняв паркан. Біляву жінку бачила через паркан один раз, сина ОСОБА_2 не бачила. Акт підписувала в 2024 році, та цим актом засвідчила, що ОСОБА_2 там проживав з 2015 по 2023 рік. До будинку в 2024 році не заходила, він його продав. З приводу сімейно життя з ОСОБА_2 не говорили, але бачила, що він завжди сам, бачила його майже кожен день з 2015 по 2023 рік. Матір ОСОБА_2 бачила по вихідним дням. На запитання ОСОБА_1 , вказала, що не бачила її та не знайома. Потім згадала, що дійсно була розмова з жінкою, яка пригощала її огірками, але чи дійсно це була ОСОБА_1 - на даний час не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні дала покази, що ОСОБА_2 знає. Він є її сусідом, у 2023 році приїхав з сім`єю дружиною та дітьми, стан будинку покращився після придбання його ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні дала покази, що знайома з ОСОБА_2 , проживають в селі Розсошенці по сусідству. Він проживає з дружиною ОСОБА_19 та дітьми, будинок змінився на краще після придбання ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні дала покази, що її брат- ОСОБА_2 проживав з нею з 2012 року по 2015 рік. Причиною його проживання у неї було те, що з дружиною- ОСОБА_1 , шлюбні відносини не склалися, бо були постійні скандали. ОСОБА_1 не хотіла миритися з ОСОБА_2 , за сварок у ОСОБА_2 погіршувався стан здоров`я. Вона водила його до лікаря. ОСОБА_2 відкладав кошти, бо хотів придбати житло. Влітку 2014 року знайшов будинок в Копилах, в березні 2015 року придбав його, потім зібрав речі в і переїхав в цей будинок, проживав один. Відносини з ОСОБА_1 були нормальні, вона приїздила з сином до батьків, свята відмічали з ОСОБА_1 , на море також їздили 2 рази, однак у них з ОСОБА_2 були дружні відносини. Потім, у 2022 році ОСОБА_2 познайомився з ОСОБА_6 та вирішив, що в Копилах не належні умови для проживання з сім`єю, а тому необхідно придбати інший будинок. У зв`язку з цим взяв у неї в борг гроші, оскільки йому не вистачало для придбання будинку в с. Розсошенці. Потім продав пай та відав борг в сумі 140000 тисяч гривень. ОСОБА_1 не брала участь у придбанні будинку в Розсошенцях. Зазначила, що була впевнена, що шлюб розірвано у ОСОБА_15 з ОСОБА_20 , бо ОСОБА_1 сама займалася питанням з розірвання шлюбу.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні дала покази, що з ОСОБА_2 познайомилися в березні 2022 року, почали зустрічатись, він повідомив, що не одружений, тобто розлучений, познайомила його з доньками. Разом поїхали до нотаріуса, яка повідомила, що ОСОБА_2 не перебуває у зареєстрованому шлюбі. Після чого, вирішили придбати майно для спільного проживання, оскільки в Копилах не належні умови для проживання. Згодом, продали будинок в Копилах коштів не хватало на придбання нового житла у зв`язку з чим ОСОБА_2 , взяв в борг кошти у сестри, потім продав пай і віддав борг. Свої заощадження також надавала на придбання будинку в с. Розсошенці. Потім ОСОБА_2 поїхав на день народження до сина, повернувся засмученим, оскільки ОСОБА_1 повідомила йому, що хоче половину коштів за будинок в селі Розсошенці. Потім поїхали з ОСОБА_2 в Київський ДРАЦС для отримання свідоцтва про розірвання шлюбу, натомість отримали свідоцтво про шлюб. Після чого ОСОБА_2 подав заяву про розлучення.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відповідно до положень статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно з положеннями частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведенню.

Стаття 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 від 19.11.1997 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_21 , місце державної реєстрації- Виконавчий комітет Бутенківськівської сільської ради, актовий запис № 19. Прізвища після державної реєстрації шлюбу: чоловіка « ОСОБА_10 », дружини « ОСОБА_10 ».

Згідно довідки про доходи № 266 ОСОБА_2 видана орендна плата за землю за період з січня 2013 року по грудень 2023 року, яка становить 82123,34 гривень.

Згідно довідки про заробітну плату ОСОБА_2 працював в КП «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області ПОР» на посаді водія з 06 червня 2000 року, заробіток з січня 2015 по червень 2023 року складає 6832255,67 гривень.

Згідно до довідки з ГУ Пенсійного фонду України в Полтавській області від 23.08.2024 року № 323 станом на 29.08.2024 року в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування наявні відомості на ОСОБА_2 про нарахування йому доходу об`єднаним автогосподарством закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області за 2012 рік-21918,47 грн., 2013-23318,74 грн., 2014 рік-24348,74 грн., 2015 рік-33050,98 грн., 2016 рік-38905,04грн.,2017 рік-51993,71 грн., 2018 рік-71135,50 грн., 2019 рік-107075,99 грн., 2020 рік-145929,36 грн., 2021 рік-167637,82 грн., 2022 рік-252882,55 грн., 2023 рік-88795,19 грн., а також Комунальним підприємством «Полтавська обласна станція переливання крові» Полтавської обласної ради про нарахування йому доходу за 2023 рік-101144,60 грн., 2024 рік-108732,96 грн.

Як встановлено в судовому засіданні 11 вересня 2014 року ОСОБА_2 продав об`єкт незавершеного будівництва по АДРЕСА_3 , розташованого на земельній ділянці, площею 0.15 га. Даний об`єкт нерухомості був набутий ще до шлюбу на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 19.07.1997 року Кобеляцькою державною нотаріальною конторою за № 2374.

Цього ж дня продав також і земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0408, на якій був розташований зазначений вище об`єкт незавершеною будівництва по АДРЕСА_3 . Зазначена земельна ділянка також належала на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Реєстраційною службою Кобеляцького районного управління юстиції Полтавської області 13 серпня 2014 року. Даний факт підтверджується п. 5 договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Кобеляцької державної нотаріальної контори Чернявським Ю.В. 11.09.2014 року.

Окрім цього, ще 01 квітня 2008 року було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого, передав в строкове платне користування на 5 років «земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходилася в межах території Бутенківської сільської ради.

10 березня 2015 року, ОСОБА_2 було придбано 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку площею 0.0628 га, кадастровий номер :08:001:0233, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд присадибна ділянка, на якій він розташований, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 . Даний факт підтверджується Договорами купівлі-продажу, посвідчених приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області за реєстровим № 135 та № 138.

З довідки приватного нотаріуса від 19.08.2024 року за № 43/02-14 вбачається, що загальна вартість 1/2 частки будинку та земельної ділянки в АДРЕСА_4 , згідно договорів купівлі-продажу складає 120000,00 гривень, а незавершене будівництво та земельну ділянку по АДРЕСА_3 було продано за 54740,00 гривень.

Згідно відомостей з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування форма ОК-5 ОСОБА_1 , отримувала дохід: 1999р.- 625,89 грн.; 2000р.-1352,83 грн; 2001р.- 1758,12 грн; 2002р.- 1562, 47 грн; 2004р.- 791,22 грн; 2005р.- 5960,24 грн; 2006р.- 6195,52 грн; 2007р.- 8482,16 грн; 2008р.- 11349,92 грн; 2009р.- 12669,04 грн; 2010р.- 14526,09 грн; 2011р.- 16134,88 грн; 2012р.- 18499,61 грн; 2013р.- 16043,74 грн; 2014р.- 16946,17 грн; 2015р.- 22850,71 грн; 2016р.- 20205,57 грн; 2017р.- 48951,43 грн; 2018р.- 60016,93 грн; 2019р.- 67532,16 грн; 2020р.- 89149,02 грн; 2021р.- 100336,95 грн; 2022р.- 115766,42 грн; 2023р.- 176327,27 грн; 2024р.- 119948,99 грн.

На підставі досліджених та оцінених в сукупності доказів судом встановлено, що відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 , згідно договору купівлі-продажу від 19.06.2023 року, тобто ще перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , придбав квартиру АДРЕСА_1 , яка була зареєстрована на нього, і власником якої він є на теперішній час, договір посвідчений приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 2608.

Враховуючи ту обставину, що вище вказане майно сторонами придбано за час перебування у шлюбі, суд приходить до висновку, що спірна квартира є спільною власністю сторін, їх частки у спільній власності є рівними і кожна із сторін має право власності на 1/2 частки житлової квартири.

Частиною шостою статті 57 СК України передбачено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

При вирішенні питання про правовий режим майна подружжя з`ясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і обставини, що свідчать про окреме проживання подружжя у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин до розірвання шлюбу.

Положення цієї норми стосуються випадків, коли дружина та чоловік спільно не проживають, але без встановлення режиму окремого проживання, передбаченого статтею 119 СК України.

Законодавець розмежовує правовий режим майна, набутого дружиною, чоловіком після встановлення судом режиму сепарації (стаття 119 СК України), і майна, набутого за обставин, визначених у частині шостій статті 57 СК України.

На майно, набуте дружиною, чоловіком у період шлюбу, але за час окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, поширюється презумпція права спільної сумісної власності подружжя.

Тому у разі виникнення спору щодо цього майна спростувати вказану презумпцію має та сторона, яка вважає це майно особистою приватною власністю.

Правові підстави для визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка закріплені у статті 57 СК України, у пунктах 1-3 частини першої якої визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

В силу ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В обґрунтування своєї позиції ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що розпад сім`ї почався з 2012 року, позивач часто їздила до Російської Федерації покидаючи його, була відсутня вдома по місяцю. Сімейні відносини не склалися, після чого забрав необхідні речі та переїхав до сестри ОСОБА_5 . З 2012 року по 2015 рік проживав у неї, відкладав гроші, оскільки мав намір придбати житло. У особистій власності мав недобудову в селі Бутенки, яку продав, також отримував пенсію по інвалідності, виплати за оренду паїв, займався ремонтами квартир. Коли зібралася певна сума, придбав 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку площею 0.0628 га, кадастровий номер :08:001:0233, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на якій він розташований, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 . Тоді переїхав в 2015 році від сестри у вказаний житловий будинок. Жив там сам, ОСОБА_1 до нього не приїзжала. До сина приїздив, вітав з днем народження, але шлюбних відносин з ОСОБА_1 не підтримував. Думав, що розлучений оскільки ОСОБА_1 обіцяла, що розлученням займеться сама, вона була ініціатором розлучення.

Коли зустрів ОСОБА_6 , то зрозумів, що в Копилах не належні умови проживання для неї та її дітей, вирішив придбати квартиру. 19.06.2023 року придбав квартиру АДРЕСА_1 , за 766 500,00 гривень, яка є особистою приватною власністю. Щоб придбати спірну квартиру продав будинок в Копилах за 436673 гривень 00 коп., недостатність коштів брав у сестри, потім продав пай за 140 тис гривень і відав борг сестрі.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечувала проти доводів про припинення шлюбних стосунків з відповідачем з вересня 2012 року та встановлення факту окремого проживання з відповідачем, посилаючись на те, що в 1997 році уклали шлюб з відповідачем ОСОБА_2 , бюджет був спільний, відпочивали разом, кошти відкладали. На момент укладення шлюбу у відповідача, на праві особистої приватної власності в селі Бутенки була недобудова, також на праві приватної особистої власності у відповідача був пай, недобудову ОСОБА_2 продав в 2014 році, оскільки вирішили купити майно в селі Копили. Організаційними питаннями щодо купівлі майна займався ОСОБА_2 , кошти від продажу недобудови в АДРЕСА_4 , ОСОБА_2 не вкладав. Будинок куплявся за кошти, які відкладали з зарплати з 1997 року. Гроші з паю та недобудови, яку продав ОСОБА_2 , витрачав на придбання автомобілів. ОСОБА_2 інколи залишався в Копилах на ніч, весь час проживав за адресою АДРЕСА_6 . Також позивач за первісним позовом зазначила, що з ранньої весни до осені в селі Копилах ночувала, вела домогосподарство. Після кримінальної справи відповідач повідомив, щоб не було обшуків вдома за адресою АДРЕСА_6 , він частіше буде проводити час в Копилах, та взяв довідку з Терешківської сільської ради Полтавського району, що він постійно проживає в Копилах.

Суд критично ставиться до акту від 04.09.2024 року про підтвердження факту непроживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_7 , та акту від 06.09.2024 року про підтвердження фактичного місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_4 , оскільки акт обстеження складається посадовою особою виконавчого органу сільської, селищної, міської ради територіальної громади або військової адміністрації. Інші особи, включаючи представників об`єднань співвласників багатоквартирних будинків, не мають права складати цей акт.

Крім того, покази свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 ґрунтуються не на фактах, а на припущеннях, при підписанні актів свідки не заходили до житлових приміщень, вказаних в актах, та не обстежували їх, що також підтвердили в судовому засіданні.

Суд також не може прийняти до уваги вищевказані акти як доказ припинення шлюбних відносин сторін з 2012 року, оскільки сам факт реєстрації особи за іншою адресою не свідчить про припинення шлюбних відносин, а цей факт відповідно до передбаченого законом порядку не встановлювався.

Дані обставини не можуть свідчити про те, що між подружжям припинилися шлюбні відносини та вони проживали окремо. Той факт, що подружжя проживає окремо, по суті не має жодних юридичних наслідків, адже допоки їхній шлюб не розірвано (або не встановлено режим окремого проживання за ст. 119-120 Сімейного кодексу України), сімейні правовідносини продовжуються та породжують права та обов`язки для подружжя. Проживання окремо за Сімейним кодексом України не створює жодних правових наслідків.

При таких обставинах суд приходить до висновку, що відповідачем ОСОБА_2 під час розгляду справи не надано належних та допустимих доказів окремого проживання подружжя та що шлюбні відносини між ними були припинені до придбання квартири АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що шлюб між сторонами розірвано 03.09.2024 року рішенням Ленінського районного суду м. Полтави. В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 , також мала постійний заробіток.

Згідно із ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У статті 61 Сімейного кодексу України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

До доводів ОСОБА_2 про необізнаність перебування його у зареєстрованому шлюбі суд ставиться критично, оскільки останній мав можливість перевірити цей факт, у тому числі звернувшись особисто до ОСОБА_1 та шляхом отримання інформації у відповідних держорганах. Однак, достовірно не знаючи цю інформацію, він подав до нотаріальної контори заяву, в якій зазначив що не перебуває у зареєстрованому шлюбі.

Крім того, як вбачається з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, актовий запис зареєстровано в реєстрі 01 березня 2013 року № 0.

Надаючи оцінку показанням свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , суд зауважує, що свідок ОСОБА_4 є сином ОСОБА_2 та в судовому засіданні вказав, що у нього неприязні відносини з батьком, так як батько покинув їх, свідок ОСОБА_5 є сестрою ОСОБА_2 , а тому вони зацікавлені у результаті розгляду справи. Відтак, до їх показань суд відноситься критично.

Не надаючи юридичну оцінку дійсності позики грошей, які ОСОБА_2 отримав у сестри ОСОБА_5 , оскільки такі правові вимоги не були предметом судового розгляду у даній справі, суд в той же час вважає за необхідне зазначити, що використання при купівлі квартири коштів отриманих у позику одним із подружжя, не свідчить про те, що така квартира автоматично стає його особистою приватною власністю. Крім того, в матеріалах справи відсутній договір позики, та в ході розгляду справи не доведено, що спірна квартира була придбана на запозичені кошти в борг від сестри ОСОБА_5 .

Посилання представника відповідача за первісним позовом на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 03.09.2024 року про розірвання шлюбу, в якому ОСОБА_1 підтвердила факт не проживання з ОСОБА_2 та ведення спільного господарства, суд ставиться критично, оскільки сам по собі позов про розірвання шлюбу є стандартним. Подача такої позовної заяви свідчить про намір сторін закінчити шлюбні відносини, при цьому суд оцінку обставин життю подружжя у справі № 553/1266/24 про розірвання шлюбу не надавав та не досліджував.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

При цьому на суд покладено обов`язок надавати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити яка правова норма підлягає для вирішення справи (постанова ВП ВС від 08 червня 2021 року у справі №662/397/15-ц).

Ленінським районним судом м. Полтави у рішенні від 03 вересня 2024 року (у справі № 553/1266/24) обставини ведення спільного господарства не досліджувалися, і жодних висновків про припинення ведення спільного господарства подружжя з 2012 року у мотивувальній частині рішення суду не зазначено.

Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав визнавати, в розумінні ст 57 СК України, об`єктом особистої приватної власності ОСОБА_2 та визнає квартиру АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно зі ст.ст. 368, 372 ЦК України, ст. 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю і в разі поділу такого майна вважається, що частка у праві власності дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено договором або законом.

При таких обставинах суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 про встановлення факту окремого проживання та визнання майна, набутого у шлюбі, особистою приватною власністю, у повному обсязі.

Ухвалою суду від 29.07.2024 року задоволено заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, зокрема накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , тому за правилами ч. 7 ст. 158 ЦПК України, враховуючи ухвалення судом рішення про задоволення позову, вказані заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання даним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

З огляду на наведене, з відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Позивачем ОСОБА_1 не надано доказів за проведену оцінку спірного майна.

З огляду на це, вартість цих витрат не підлягає стягненню із відповідача за первісним позовом- ОСОБА_2 .

Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що первісний позов задоволено, а у задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю, то їх слід розділити наступним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, суд вважає за необхідне у відповідності до вимог ст. 246 ЦПК України призначити судове засідання для вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. 2, 3, 10-12, 13, 81, 82, 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 69, 70, 71 СК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ткаченко Світлана Василівна, до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя- задовольнити.

Визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частку майна, як на частку в спільній сумісній власності подружжя в порядку поділу майна подружжя на квартиру АДРЕСА_1 .

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про встановлення факту окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин подружжя та визнання майна особистою приватною власністю- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3780 (три тисячі сімсот вісімдесят) грн. 00 коп.

Призначити судове засідання для вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу на 15-00 годину 15.07.2025 року та запропонувати сторонам подати докази щодо розміру понесених витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарг подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Т. О. Зуб