Житомирський апеляційний суд
Справа №935/3944/23 Головуючий у 1-й інст. Василенко Р. О.
Категорія 70 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі

цивільну справу №935/3944/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на навчання

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 26 серпня 2024 року, яке ухвалене під головуванням судді Василенко Р.О. в м.Коростишеві,

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 . Просила стягувати на її користь на своє утримання аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду та до закінчення нею навчання, тобто до 30 червня 2027 року.

Позов обґрунтувала тим, що є донькою відповідача ОСОБА_2 . Її мати ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який 28 листопада 2006 року розірваний. Її мати 21 квітня 2018 року уклала шлюб із ОСОБА_4 . Вона (позивач) постійно проживає з мамою, вітчимом і двома братами та у зв`язку з навчанням із 22 вересня 2023 року тимчасово зареєстрована у м.Києві у гуртожитку університету. До досягнення нею повноліття відповідач надавав матеріальну допомогу на її утримання у виді сплати аліментів. Наразі вона навчається на першому курсі денної форми навчання факультету міжнародної торгівлі та права Державного торговельно-економічному університеті та закінчує навчання у червні 2027 року. У зв`язку з навчанням потребує матеріальної підтримки від обох батьків, а не лише від матері. Відповідач у добровільному порядку допомогу на навчання їй не надає, із нею не спілкується та зв`язків не підтримує. Вартість навчання за весь період становить 144 400 грн, тобто по 36 100 грн за кожний навчальний рік. Договори укладалися з її вітчимом, оскільки її мати перебуває у декретній відпустці. Вона проживає у гуртожитку та за період начального року з 2023 року по 2024 рік здійснено за це оплату в сумі 8 000 грн. Також вона несе витрати на придбання предметів побуту, проїзд, одяг, взуття, матеріали для навчання, а також харчування. Всі перші витрати на її навчання здійснила її мати та вітчим. Вважає, що батько також може брати участь у її утриманні під час навчання, оскільки матері та вітчиму матеріально тяжко її утримувати. Крім неї у матері та вітчима є двоє спільних дітей, яких також потрібно забезпечувати. В період навчання вона не працює, стипендії не отримує, а її батько є працездатним та має можливість надавати їй допомогу.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 26 серпня 2024 року позов задоволений. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на її утримання, як дитини, що продовжує навчання у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) ОСОБА_2 , щомісячно, починаючи з 05 грудня 2023 року до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2027 року, без врахування канікулярного періоду, але не довше ніж до досягнення нею віку двадцяти трьох років. Рішення в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1 073,60 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що визначальними для справи є обставини наявності потреби у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням та наявності обставин можливості надання такої допомоги. Проте, досліджуючи обставину наявності потреби у матеріальній підтримці, суд поверхнево дослідів докази з цього приводу. Так, суд послався на договір про надання платної освітньої послуги від 17 серпня 2023 року, але при цьому не звернув увагу на те, що стороною цього договору є ОСОБА_4 , який добровільно взяв на себе обов`язок сплати за надання освітніх послуг за навчання позивача, а тому позивач чи її матір не несуть витрат на навчання. Натомість він із дружиною має трьох спільних неповнолітній дітей, їх сім`я є багатодітною, а його дружина перебуває на обліку як безробітна. Він самостійно утримує дружину та трьох спільних дітей, що вимагає від нього додаткових зусиль. Коли він сплачував аліменти до досягнення позивачем повноліття, то його дружина мала офіційний дохід, але згодом вона втратила роботу, а суд стягнув 25% від його доходу на місяць, що є для нього надмірним тягарем, який позбавляє його сім`ю належного забезпечення. Крім того, він, будучи особою з інвалідністю 3-ої групи, один утримує всю свою сім`ю та іншого доходу одержувати не може, має заборгованість за кредитними зобов`язаннями на суму 85 116,85 грн. Заборгованість за кредитними зобов`язаннями має і його дружина, розмір якої становить 122 116 грн. Вони щомісячно, окрім основних витрат на утримання сім`ї, здійснюють погашення кредитної заборгованості його та його дружини, що негативно впливає на його матеріальний стан. Отже, рішення суду першої інстанції не містить обґрунтувань із посиланням на докази щодо наявності у позивача матеріальної потреби у зв`язку з навчанням та суд проігнорував обставину відсутності у нього матеріальної можливості утримувати позивача на період її навчання. Відповідно до декларації про його майновий стан і доходи за 2023 рік - він отримав сукупний дохід у вигляді заробітної плати у розмірі 341 638 грн та 546 грн соціальної допомоги. Відповідно до декларації про майновий стан і доходи матері позивача, то ОСОБА_3 за 2023 рік задекларувала дохід 124 973 грн у вигляді заробітної плати, 118 705 грн соціальної допомоги за місцем роботи, 2 645 грн у вигляді відшкодування шкоди, 25 120 грн соціальної допомоги. За рівності доходів обох батьків позивача суду слід зважати на витрати, пов`язані з утриманням ним інших неповнолітній дітей та фінансові зобов`язання його сім`ї. Стягувати кошти на витрати, які не несе позивач чи її мати у зв`язку з навчанням, є неправомірним.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов у повному обсязі та стягуючи з відповідача аліменти на навчання доньки у розмірі частки від заробітку (доходу) її батька, суд першої інстанції виходив, зокрема, із того, що відповідачем не надано доказів того, що розмір заявлених позовних вимог у частці від його заробітку буде надмірним, оскільки не надано довідки щодо розміру отримуваного відповідачем доходу. Також суд зважив на обґрунтованість позовних вимог, на розумність і співмірність їх розміру відповідно до потреб доньки, яка продовжує навчання.

Колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитися із розміром присуджених аліментів та не стягненням аліментів у канікулярний період, виходячи із таких мотивів.

Відповідно до положень ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно з частиною першою ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу.

За положеннями частини першої ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Одними з основних засад (принципів) цивільного судочинства є змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства. Так, за положеннями частини другої ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Разом із тим, за положеннями частини третьої ст.12 та частини першої ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Частини п`ята та шоста ст.81 ЦПК України передбачають, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до приписів частини четвертої ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року в справі №748/2340/17 міститься висновок щодо застосування норми ст.199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є батьками повнолітньої дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Довідкою від 11 вересня 2023 року №695/35, яка видана відповідним закладом освіти, підтверджується, що ОСОБА_1 є здобувачем вищої освіти першого року денної форми навчання факультету міжнародної торгівлі та права Державного торговельно-економічного університету (а.с.12). Термін закінчення навчання за навчальним планом - червень 2027 року.

Навчання відбувається за рахунок фінансування коштів фізичною особою. Так, згідно з договором про надання платної освітньої послуги щодо підготовки фахівця у Державному торговельно-економічному університеті від 17 серпня 2023 року, укладеного між Державним торговельно-економічним університетом та ОСОБА_4 , слідує, що вартість надання вказаним вище навчальним закладом освітньої послуги здобувачу ОСОБА_1 становить 144 400 грн (а.с.18-21). Вартість одного навчального року складає 36 100 грн. Перша оплата у розмірі 18 050 грн здійснюється при укладанні договору. Визначено строки, порядок та розмір сум, які здійснюються щороку в 2 етапи (2 платежі) по 18 050 грн. Здобувачем освіти є ОСОБА_1 . Першу оплату навчання позивача ОСОБА_6 здійснено ОСОБА_4 08 серпня 2023 року відповідно до умов попереднього договору від 08 серпня 2023 року у розмірі 18 050 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №0.0..1 та відомостями про призначення платежу (а.с.16).

Отже, дійсно за умовами договору про надання платної освітньої послуги щодо підготовки фахівця у Державному торговельно-економічному університеті ОСОБА_4 зобов`язався своєчасно вносити оплату за освітню послугу в розмірах, терміни та порядку, встановлені цим договором (п.4.1 договору).

Згідно з договором найму жилого приміщення гуртожитку від 30 серпня 2023 року позивач ОСОБА_1 одержала у платне користування від університету ліжко-місце в гуртожитку АДРЕСА_1 на період із 30 вересня 2023 року по 30 червня 2024 року (а.с.22). Відповідно до квитанції від 30 серпня 2023 року, слідує, що саме ОСОБА_1 оплатила вартість проживання у гуртожитку в розмірі 8 000 грн (а.с.23).

Отже, матеріалами справи спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено жодних потреб у матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням нею навчання у Державному торговельно-економічному університеті, оскільки скаржник вибірково прийняв до уваги докази, які містяться у матеріалах справи, та при цьому не спростував витрат на проживання у гуртожитку у зв`язку з стаціонарним навчанням у закладі освіти, який знаходиться не за місцем постійного проживання позивача (а.с.8). Потреба тимчасового проживання позивача у місті Києва пов`язана саме з навчанням.

Обговорюючи питання можливості відповідача надавати позивачу матеріальну допомогу, суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що відповідач є особою з інвалідністю 3-ої групи (а.с.63). Має на утриманні троє дітей: сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.41-43). Сім`я відповідача має право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей (а.с.44). Його дружина ОСОБА_10 перебувала на обліку як безробітна з 03 січня 2024 року (а.с.45). Із довідки із банківської установи убачається, що ОСОБА_2 та його дружина мають заборгованість за кредитними зобов`язаннями (а.с.64,74). Згідно з Декларації відповідача за 2023 рік, працюючи на посаді начальника відділу з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Коростишівської міської ради, отримав сукупності дохід у вигляді заробітної плати у розмірі 341 638 грн та 546 грн соціальної допомоги.

Також з декларації вбачається, що відповідачу на праві власності належить земельна ділянка, житловий будинок та два легкових автомобіля (а.с.65-68).

Отже, правильно встановивши можливість відповідача надавати повнолітній дочці матеріальну допомогу на навчання, суд першої інстанції при визначенні її розміру не врахував офіційних доходів відповідача та наявність на його утриманні трьох неповнолітніх дітей.

Приймаючи до уваги зазначені вище обставини, враховуючи засади цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції щомісячний розмір аліментів є завищеним та розцінюється, як надмірний тягар, а тому підлягає зменшенню з частки до 1/8 частки.

Також колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції про не врахуванням канікулярного періоду, тобто з фактичним звільненням відповідача від обов`язку сплачувати аліменти під час перебування позивача ОСОБА_1 на канікулах, оскільки чинним законодавством таке виключення не передбачено, а той факт, що під час канікул ОСОБА_1 не проходить навчання, не є підставою для звільнення від передбаченого ст.199 СК України обов`язку батьків утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання, оскільки канікулярний час входить у період навчання.

За змістом ст.199 СК України законодавцем визначено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, тобто на весь період навчання, який охоплює період від вступу до закінчення чи відрахування з навчання.

Підсумовуючи викладене, висновок суду першої інстанції про не врахування канікулярного періоду та фактично звільнення відповідача від обов`язку сплачувати аліменти під час перебування ОСОБА_1 на канікулах є таким, що не відповідає нормам матеріального права, у зв`язку з чим підлягає виключенню із абзацу другого резолютивної частини рішення суду першої інстанції посилання на фразу: «без врахування канікулярного періоду».

Відповідна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року в справі №346/103/17 та є установленою з цього часу.

Отже, відповідно до положень ст.376 ЦПК України апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції, зменшуючи розмір аліментів, які належить стягувати з відповідача на користь позивача на навчання, із частки до 1/8 частки та виключає із абзацу другого резолютивної частини рішення посилання на фразу: «без врахування канікулярного періоду». У решті рішення залишається без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 26 серпня 2024 року змінити, зменшивши розмір аліментів, які належить стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на навчання, із 1/4 до 1/8 частки.

Виключити із абзацу другого резолютивної частини рішення посилання на фразу: «без врахування канікулярного періоду».

У решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 частини третьої ст.389 ЦПК України.

Головуюча Судді: