Справа № 131/288/25
Провадження № 2-о/131/31/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 р.м. Іллінці

Іллінецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Шелюховського М.В.,

присяжних: Баранової О.Б., Брижак В.В.,

за участю секретаря судового засідання Курман Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військова частина НОМЕР_1 , про визнання особи безвісно відсутньою,

учасники: заявник ОСОБА_1 , представник заявника Карнаух А.П.,

ВСТАНОВИВ:

18 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визнання особи безвісно відсутньою. У своїй заяві ОСОБА_1 зазначає, що перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , який було розірвано у 1996 році. ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя народився син ОСОБА_3 , який після розірвання шлюбу залишився проживати з матір`ю.

ОСОБА_2 після розірвання шлюбу залишив сім`ю та переїхав до м. Антрацит Донецької області, де мешкав за адресою: АДРЕСА_1 . До 2018 року він підтримував зв`язок із дітьми. Востаннє, під час телефонної розмови, повідомив, що призваний до лав збройних формувань так званої "ДНР" та бере участь у бойових діях проти України на боці російської федерації. Після цього він не виходить на зв`язок, його місцезнаходження та подальша доля залишаються невідомими як заявниці, так і іншим родичам.

Син заявниці ОСОБА_3 01 серпня 2023 року був призваний до лав Збройних Сил України. Під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Кліщіївка Донецької області 18 серпня 2023 року він зник безвісти. За цим фактом відкрито кримінальне провадження.

Оскільки син заявниці не перебував у шлюбі та не має дітей, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884, право на отримання його грошового забезпечення мають батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Однак, через відсутність будь-яких відомостей про місцезнаходження або перебування ОСОБА_2 з 2018 року, а також можливу його загибель, йому не може бути виплачена частка грошового забезпечення сина. У зв`язку з цим, заявниця вважає, що має право на отримання 100% грошового забезпечення свого сина.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просить суд визнати безвісно відсутнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 20 лютого 2025 року заяву ОСОБА_1 було залишено без розгляду у зв`язку із тим, що зі змісту заяви вбачається спір про право.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 10 квітня 2025 року вказану ухвалу скасовано та направлено цивільну справу для продовження розгляду.

В судовому засіданні представник заявниці адвокат Карнаух А.П. та заявниця ОСОБА_1 підтримали заявлені вимоги та просили суд задовольнити заяву у повному обсязі.

Представник заінтересованої особи ІНФОРМАЦІЯ_1 подав до суду пояснення, в яких вказав, що заява ОСОБА_1 про визнання особи безвісно відсутньою подана з метою оформлення права на отримання соціальної допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а підтвердження зазначеного факту необхідне для реалізації цього права. Водночас представник зазначив, що відповідно до чинного законодавства виплата грошового забезпечення можлива лише за відсутності інших осіб, які мають першочергове право на його отримання. Додав, що відсутні відомості про перебування (не перебування) в зареєстрованому шлюбі ОСОБА_2 . Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_4 не може отримати відомості із Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (АІТС «Оберіг»), у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 , не перебував на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_5 . Відомості щодо членів сім`ї ОСОБА_2 , а саме, наявності на його утриманні повнолітніх/неповнолітніх дітей, перебування у шлюбі тощо, необхідні для встановлення наявності інших осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення відповідно до положень Порядку №884.

Представник заінтересованої особи ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, у задоволенні заяви просив відмовити.

Представник військової частини НОМЕР_1 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за допомогою оголошення на офіційному веб-сайті суду 05.06.2025 та 02.07.2025.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 надав суду показання, що він народився в місті Донецьк. Його батьком є ОСОБА_2 , 1966 року народження, матір ОСОБА_1 . Згодом свідок переїхав до селища Дашів Гайсинського району Вінницької області. Батька бачив востаннє у 2014 році під час звільнення міста Краматорська, де свідок перебував як доброволець. Восени 2018 року свідок перебував у місті Бахмут, спілкувався з батьком телефоном, під час чого між ними виник конфлікт. У 2023 році свідок через знайомих передав батькові інформацію про зникнення безвісти його іншого сина брата свідка. У відповідь батько заявив, що в нього немає дітей, і щоб йому більше нічого про них не повідомляли. Також свідок повідомив, що батько проживав у селі Есаулівка Антрацитського району Луганської області на власній дачі та дотримувався проросійських поглядів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, з`ясувавши позиції сторін, суд приходить до наступного висновку.

Суд звертає увагу на те, що самі по собі заперечення заінтересованої особи про наявність у заявника певного права не свідчать про існування спору та не є перешкодою для розгляду справи в порядку окремого провадження. До подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2024 року, справа № 179/986/23.

Так, судом встановлено, що згідно свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_2 шлюб між громадянином ОСОБА_2 і громадянкою ОСОБА_5 розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 19 грудня 1996 року зроблено запис №114, змінено прізвище ОСОБА_5 на « ОСОБА_6 » (а.с. 7).

Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_3 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 , його батьком є ОСОБА_2 , матір`ю ОСОБА_5 (а.с. 6).

Відповідно до сповіщення від 08.09.2023 за вих.№6277, про безвісти зниклого ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 , було сповіщено його матір ОСОБА_1 (а.с. 8).

Згідно акту службового розслідування солдат ОСОБА_3 вважається зниклим безвісти з 18.08.2023 в районі населеного пункту Кліщіївка Донецької області (а.с. 9-12).

Згідно витягу з ЄРДР за заявою ОСОБА_4 від 09.01.2025 відкрито кримінальне провадження за фактом зникнення безвісти його батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , адреса проживання: АДРЕСА_1 . Востаннє ОСОБА_2 виходив на зв`язок з сином ОСОБА_4 у 2018 році, з вказаного часу його місце перебування невідоме (а.с. 13).

Згідно з частиною першою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до статті 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється ЦПК України.

Частиною першою статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою (пункт 3 частини другої статті 293 ЦПК України).

Згідно з положеннями статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Суд до початку розгляду справи встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи реєстрації місця проживання осіб або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме (частина перша статті 307 ЦПК України).

Суд розглядає справу за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких сам суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або про оголошення її померлою (частина перша статті 308 ЦПК України).

Безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

За положеннями статті 43 ЦК України визначено, що фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Зазначена норма права передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймала заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутнім, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження.

Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою.

Указане відповідає правовому висновку, викладеному Верховним Судом у постановах: від 07 травня 2018 року в справі № 225/1297/17 (провадження № 61-3902св18), від 22 листопада 2018 року в справі № 225/882/17 (провадження № 61-34068св18), від 05 лютого 2020 року в справі № 756/17293/17 (провадження № 61-16093св19), від 06 травня 2020 року в справі № 760/3112/16-ц (провадження № 61-48362св18). Судова практика є сталою.

Отже, факт визнання свого колишнього чоловіка безвісно відсутнім потрібно заявниці для отримання виплат після зникнення безвісти їх спільного сина. Проте, заявницею не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, з якими закон пов`язує можливість визнання особи безвісно відсутньою. Зокрема, судом встановлено, що заявниця не довела факту відсутності відомостей про місце перебування ОСОБА_2 у місці його постійного проживання, а також не підтвердила, що здійснювала всі необхідні та можливі дії для встановлення його місцезнаходження. Сам факт наявності відкритого кримінального провадження про зникнення безвісти особи не може бути підставою для визнання такої особи безвісти відсутньою, оскільки лише підтверджує звернення до правоохоронних органів, а не результати пошуку зниклої особи.

Також, слід звернути увагу, що показання свідка мають інформацію дещо відмінну від відомостей, наданих заявником. Так, зв`язок із батьком був через знайомих в 2023 році, батько заявляв про небажання спілкуватися зі своїми дітьми. Отже, це підтверджує можливість в заявника отримання відомостей про місце перебування ОСОБА_2 та не дає підстав вважати останнього безвісти відсутнім в розумінні ст. 43 ЦК України. Як повідомив свідок, батько проживав у селі Есаулівка Антрацитського району Луганської області, проте жодних відомостей, що останній був відсутній за вказаною адресою протягом року суду не надано.

Крім того, сам по собі факт втрати зв`язку заявниці із колишнім чоловіком і фактична відсутність у заявниці відомостей про його місце перебування не є безумовною підставою для визнання особи безвісно відсутньою. Подібний висновок міститься і в постанові Верховного Суду від 09 квітня 2025 року, справа № 202/14972/23.

Таким чином, у справі не доведено сукупність юридичних фактів, які є обов`язковими для визнання фізичної особи безвісно відсутньою. За таких обставин, суд вважає вимоги заявниці необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259,264-265, 305-308 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військова частина НОМЕР_1 , про визнання особи безвісно відсутньою, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 04.07.2025.

ЗАЯВНИК: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 .

ЗАІНТЕРЕСОВАНА ОСОБА: ІНФОРМАЦІЯ_10 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_3 .

ЗАІНТЕРЕСОВАНА ОСОБА: Військова частина НОМЕР_1 .

Суддя:

Присяжні: