Номер провадження: 22-ц/813/1504/25
Справа № 493/2105/23
Головуючий у першій інстанції Мясківська І.М.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,

розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Балтського районного суду Одеської області від 25 травня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовною заявою до відповідачки ОСОБА_2 про стягнення коштів, посилаючись на те, що остання 09 листопада 2022 року склала розписку на її користь про отримання коштів в сумі 20000,00 грн в рахунок продажу свого паю. Інших умов розписка не містить.

Враховуючи, що належного оформлення в нотаріальній конторі договору купівлі-продажу не відбулося, відповідачка ухиляється від укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, позивач просила суд першої інстанції ухвалити рішення про стягнення з відповідачки зазначені кошти, а також 21073,00 грн судових витрат, розцінюючи кошти як безпідставно отримані, або як аванс. Її вимоги, адресовані відповідачці про повернення коштів, залишилися без відповіді.

Короткий зміст відзиву на позовну заяву.

Відповідачка ОСОБА_2 подала до суду відзив в якому зазначила, що являється власником земельної ділянки кадастровий номер: :01:001:0229, що знаходиться на території Кармалюківської сільської ради Балтського району Одеської області, яка перебуває в оренді у ТОВ «Балтський хлібороб» до 05 листопада 2028 року, про що відомо позивачці, тому запланованим узгодженим строком укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки між ними була дата після спливу строку оренди, тобто після 05 листопада 2028 року. Відповідач вважала звернення позивачки до суду першої інстанції передчасним та просила відмовити у задоволені позову.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 25 квітня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовлено в повному обсязі.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким позовні вимоги позивача до відповідача задовольнити, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що висновок суду першої інстанції, що розписка є фактично попереднім договором та висновки, що строк виконання зобов`язання сторонами не визначено, то таке зобов`язання має бути виконано з настанням певної події є хибними, оскільки ст. 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Таким чином, розписці не може бути надана оцінка як попередньому договору, оскільки вона не відповідає вимогам ЦК України. Скаржник вважає, що оскільки розписка не містить умов про дату (строк/термін) укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, то позивач має право вимагати повернення 20000 грн у будь-який час, враховуючи ухилення відповідача від укладення відповідного договору (вчинення узгоджених дій).

Короткий зміст та доводи відзиву ОСОБА_2 на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу вказано на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Порядок розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України йдеться про те, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна позову у вказаній цивільній справі становить менш ніж тридцять розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а таким чином, апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

З врахуванням тривалої недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 13, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 08 липня 2025 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 05 листопада 2018 року ОСОБА_2 уклала договір оренди належної їй земельної ділянки кадастровий номер: :01:001:0229, що знаходиться на території Кармалюківської сільської ради Балтського району Одеської з ТОВ «Балтський хлібороб», строком на 10 років, термін дії якого спливає 05 листопада 2028 року.

09 листопада 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 досягли усної домовленості про купівлю-продаж вказаної земельної ділянки, про що ОСОБА_2 склала розписку про отримання від ОСОБА_1 коштів в сумі 20000,00 грн. Інших умов розписка не містить.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що за умовами ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати із договорів та інших правочинів, чи безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частина 1 ст. 628 ЦК передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Інститут свободи договору передбачає можливість сторін вільно визначати зміст договору, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, які не суперечать законодавству, з врахуванням звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, відповідно до ст. 657 ЦК України.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна, який би за своєю формою та змістом відповідав закону, між сторонами укладено не було, а сторони лише домовились укласти такий договір в майбутньому, то передані відповідачці коштів в сумі 20000,00 грн, в розумінні ч. 2 ст. 570 ЦК України, є авансом, який підлягає поверненню позивачці за умови виникнення певних обставин, а саме настання обумовленого сторонами строку виконання основного договору.

Розписка, складена відповідачкою на користь позивачки 09 листопада 2022 року, не містить інформації щодо дати укладення основного договору.

Договір оренди землі, укладений між відповідачкою та ТОВ «Балтський хлібороб» 05 листопада 2018 року, терміном на 10 років передбачає, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої сторони не є підставою для зміни або розірвання договору оренди, п. 41 договору.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції вважав датою укладення основного договору, дату по закінчені дії договору оренди землі, тобто 05 листопада 2028 року, а позовні вимоги позивачки як передчасно пред`явлені.

Проте, колегія суддів не може погодитися із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, фактично суд першої інстанції дійшов висновку, що надана розписка є попереднім договором.

Проте, відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Згідно з ч. 1 ст. 657 ЦПК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Таким чином вищенаведені висновки суду першої інстанції щодо надання оцінки розписці є помилковими та суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи, що в розписці складеній 09 листопада 2022 року строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, то позивач, як кредитор, має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з ч. 2 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

В заявах по суті справи відповідач не заперечує проти факту отримання від позивача 20000,00 грн та самостійно зазначає, що строк повернення відповідачем коштів з скаржником не узгоджувався.

Враховуючи вищенаведені висновки суду апеляційної інстанції, фактичні обставини справи, та вищезазначені положення норм права колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів та відповідно стягненню з ОСОБА_2 на корись ОСОБА_1 20 000,00 грн.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, судом першої інстанції порушено норми матеріального права, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат.

Згідно із ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо розподілу судового збору

З матеріалів справи вбачається, що за подання позовної заяви скаржником сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №N1GHB3942M від 22 грудня 2023 року (а.с.22), а за подання апеляційної скарги скаржником сплачено судовий збір у розмірі 1610,40 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №ПН218 від 29 травня 2024 року (а.с.77), враховуючи задоволення апеляційної скарги та задоволення позовної заяви повністю з ОСОБА_2 на корись ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1073,60 та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1640,40 грн.

Щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу

В прохальній частині позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу понесені в суді першої інстанції в розмірі 20000,00 грн, а також просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу понесені в суді апеляційної інстанції у розмірі 10000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат суду надано:

- договір про надання правової допомоги №01/03/23 від 01 березня 2023 року, укладений між Адвокатським об`єднанням «ЛЄГІСТ», в особі учасника ОСОБА_4 , з однієї сторони, та ОСОБА_1 , як клієнтом, з іншої сторони, про наступне:

п. 1.1 Предметом цього договору є надання адвокатським об`єднанням (в особі адвоката) правової допомоги клієнту, консультацій та роз`яснень з питань цивільного, господарського, адміністративного, кримінального, податкового права, у справах про адміністративні правопорушення тощо…

п. 4.1 Вартість послуг адвокатського об`єднання встановлюється додатковою угодою до цього договору.

п. 4.3 Оплата підлягає перерахуванню клієнтом на розрахунковий рахунок адвокатського об`єднання або внесенню готівкою в касу адвокатського об`єднання.

- додаткову угоду №12/23 до договору про надання правової допомоги №01/03/23 від 01 березня 2023 року укладену 15 грудня 2023 року між Адвокатським об`єднанням «ЛЄГІСТ», в особі учасника ОСОБА_4 , з однієї сторони, та ОСОБА_1 , як клієнтом, з іншої сторони, про наступне:

п. 1. Сторони дійшли взаємної згоди, що вартість послуг (гонорар) адвокатського об`єднання за професійну правничу допомогу у справі щодо стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів за розпискою від 09 листопада 2022 року є фіксованою (незалежно від кількості здійснених адвокатом дій, судових засідань, обсягу наданих послуг, витраченого часу тощо) та становить: у суді першої інстанції 20000,00 грн; у суді апеляційної інстанції 10000,00 грн.

п. 2 Сторони узгодили, що клієнт протягом одного року після набрання законної сили остаточним судовим рішенням по суті справі щодо стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів за розпискою від 09 листопада 2022 року зобов`язаний шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок адвокатського об`єднання або внесення готівкою в касу адвокатського об`єднання у повному обсязі сплатити вартість послуг (гонорар) адвокатського об`єднання, встановлену у п. 1 цієї додаткової угоди, та укласти акт приймання-передачі.

Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26 лютого 2015 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30 березня 2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Верховний Суд у постанові від 11 березня 2021 року по справі №911/2681/19 зазначив, що такий вид правової допомоги, як зустріч адвоката з представниками клієнта та обговорення з клієнтом напрямів підсилення правової позиції клієнта, на який затрачено 2 год. 00 хв., не відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру.

З висновку викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, а також від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, та в постановах Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі №810/3806/18, від 31 березня 2020 року у справі №726/549/19, вбачається, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи. До того ж заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Також на сьогоднішній день позиція Верховного Суду ґрунтується на тому, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних із сплатою судового збору, повинен бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Враховуючи вищезазначене, на думку колегії суддів, відшкодування адвокатських витрат у заявленій сумі не відповідає вищевказаним критеріям розумності, не співмірні в повній мірі зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг (фактично адвокатом складено позовну заяву та апеляційну скаргу, справа як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи) та виконаних робіт, ціною позову, яка становить 20000,00 грн, значенням справи для сторін, а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану скаржнику в суді першої та апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з відповідача на користь скаржника витрати на професійну правничу допомогу понесені в суді першої інстанції у розмірі 8000,00 грн та в суді апеляційної інстанції у розмірі 5000,00 грн, оскільки такий розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, обґрунтованості, розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи, її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

Порядок оскарження постанови суду апеляційної інстанції.

У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 25 травня 2024 року скасувати.

Постановити у справі нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ІПН НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) грошові кошти в сумі 20000,00 гривень (двадцять тисяч гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ІПН НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір:

- за подання позовної заяви у розмірі 1073,60 гривень (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок);

- за подання апеляційної скарги у розмірі 1610,40 гривень (одна тисяча шістсот десять гривень сорок копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ІПН НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу допомогу понесені:

- в суді першої інстанції у розмірі 8000,00 гривень (вісім тисяч гривень);

- в суді апеляційної інстанції у розмірі 5000,00 гривень (п`ять тисяч гривень).

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 08 липня 2025 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: С.М. Сегеда

М.М. Драгомерецький