Провадження по справі № 2/367/5299/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2025 суддя Ірпінського міського суду Київської області Лещенко О.В., розглянувши заяву головуючого судді про самовідвід у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного виконавця Київської області Горелика Євгена Борисовича, приватного виконавця Київської області Микитин Оксани Степанівни, ОСОБА_2 , третя особа: Міністерство юстиції України, щодо стягнення аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.05.2025 року матеріали цивільної справи передано за підсудністю до Ірпінського міського суду Київської області Лещенко О.В.

Протоколом автоматичного розподілу судової справи 01.07.2025 року виначено головуючого суддю Лещенко О.В.

Питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі (ч. 1 ст. 40 ЦПК України).

11.07.2025 року суддею Лещенко О.В. на підставі п. 5 ч.1 ст.36 ЦПК України для того, щоб за суб`єктивним критерієм збоку стороннього спостерігача не виникали сумніви у неупередженості головуючого судді під час вирішення спору у вказаній цивільній справі, заявлено самовідвід. Самовідвід обґрунтовується тим, що головуючий суддя є стороною виконавчого провадження №76949985, відкритого Приватним виконавцем Київської області Гореликом Є.Б.

На її переконання вказані обставини можуть викликати у стороннього спостерігача або іншої сторони у справі обґрунтований сумнів в неупередженості судді.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає самовідводу, якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно з ч. 1 ст. 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37, 38 даного Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону.

Статтею 15 Кодексу суддівської етики визначено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Вказане випливає з принципу об`єктивності, визначеному у Бангалорських принципах поведінки суддів, відповідно до якого об`єктивність суддів є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Основним завданням суду під час здійснення правосуддя на засадах верховенства права є забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»).

Статтею 3 Європейського статуту судді передбачено, що суддя не тільки повинен бути неупередженим, але й сприйматись будь-ким як неупереджений.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки судді, що схваленні резолюцією № 2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27.07.2006 року, суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.

Вимога безсторонності згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення у справах «Білуха проти України», «Салов проти України» та ін.) характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий у з`ясуванні того чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.

Крім того, в рішеннях зазначається, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві. Вказане зумовлює необхідність відводу судді не лише, коли є докази його неупередженості, а й коли з об`єктивних причин можуть виникнути достатні сумніви в його неупередженості.

Визначаючи, чи є суд незалежним, Європейський суд з прав людини звертає увагу й на ті зовнішні ознаки незалежності, що можуть стосуватися навіть гіпотетичної можливості впливу на суд. Існування самої лише можливості зовнішнього впливу на суд Європейський суд з прав людини іноді визнає достатнім, щоб поставити під сумнів незалежність суду («Бєлілос проти Швейцарії», «Очолан проти Туреччини») і застерігає, що навіть самі лише сумніви «розсудливого спостерігача» в тому, що суд незалежний та неупереджений, можуть мати певне значення в розумінні забезпечення громадянами права на справедливий суд («Ферантелі та Сантанджело проти Італії», «Хаусчілд проти Данії»).

Згідно з п. 12 висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Європи «Про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів» незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: "Ніхто не може бути суддею у власній справі". Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як зазначає Європейський суд з прав людини у рішенні від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта», найголовніше це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, заява № 11/1987/134/188, § 48).

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого легітимного сумніву з цього приводу (рішення від 24травня 1989року у «Справі Гаусшильдта» (HauschildtCase), заява №11/1987/134/188, §46).

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

Вважаю за необхідне звернути увагу на помилковість аргументу про те, що відповідно до висновків ЄСПЛщонайменшісумніви щодо упередженості судді є підставою для його виходу з процесу. Так у рішенні 15жовтня 2009року у справі «Мікаллеф проти Мальти», ЄСПЛ вказав, що «будь-який суддя щодо якого наявна достатня підстава (legitimatereason)побоювання відсутності неупередженості повинен усунутись» (Micallefv.Malta, заява №17056/06, §98). У рішенні від 15 липня 2005 року у справі ж «Межнаріч проти Хорватії» ЄСПЛ звернув увагу на те, що«слід визначити, чи існують, окрім поведінки судді, факти, які можна встановити, які можуть викликати сумніви щодо його неупередженості. Це означає, що, вирішуючи питання про те, чи є в тій або іншій справі достатня підстава(legitimatereason)побоюватися, що конкретному судді бракує неупередженості, позиція відповідної особи є важливою, але не є визначальною»(Meћnariж v. Croatia, заява № 71615/01, § 31).

Отже, для задоволення відводу судді або заявлення суддею самовідводу за об`єктивним критерієм мають бути не щонайменші сумніви одного з учасників справи, а достатні підстави вважати, що суддя не є безстороннім або що йому бракує неупередженості під час розгляду справи.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ч.1 ст.39 ЦПК України з підстав, зазначених у статях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Відповідно до ч. 9 ст. 40 ЦПК України питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Таким чином, ураховуючи вищевказане, для того, щоб за суб`єктивним критерієм збоку стороннього спостерігача не виникали сумніви у неупередженості головуючого судді під час вирішення спору у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного виконавця Київської області Горелика Євгена Борисовича, приватного виконавця Київської області Микитин Оксани Степанівни, ОСОБА_2 , третя особа: Міністерство юстиції України, щодо стягнення аліментів на утримання дитини , вважаю наявні підстави для задоволення заяви про самовідвід судді Ірпінського міського суду Київської області Лещенко О.В. від участі в розгляді вказаної справи, а тому справу слід передати до канцелярії Ірпінського міського суду Київської області для проведення розподілу у відповідності до вимог чинного законодавства.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 36, 39-41, 260, 261, 352 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Заяву судді Ірпінського міського суду Київської області Лещенко О.В. від 11.07.2025 року про самовідвід у цивільній справі №369/20773/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного виконавця Київської області Горелика Євгена Борисовича, приватного виконавця Київської області Микитин Оксани Степанівни, ОСОБА_2 , третя особа: Міністерство юстиції України, про стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити.

Цивільну справу за позовною заявою позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного виконавця Київської області Горелика Євгена Борисовича, приватного виконавця Київської області Микитин Оксани Степанівни, ОСОБА_2 , третя особа: Міністерство юстиції України, про стягнення аліментів на утримання дитини передати до цивільної канцелярії суду для вирішення питання про визначення судді для розгляду справи в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет https://ip.ko.court.gov.ua/sud1013/

Суддя: О. В. Лещенко