ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6739/25 Справа № 188/463/25 Суддя у 1-й інстанції - Курочкіна О. М. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.

за участю секретаря судового засідання: Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат - Зачепіло Зоряна Ярославівна, на дії (бездіяльність) державного виконавця Лисичанського відділу державної виконавчої служби у Сєвєродонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Новікова Олександра Костянтиновича, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 25квітня 2025 року, ухвалене у складі судді Курочкіної О.М., -

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 - адвокат Зачепіло З.Я. звернулась до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області зі скаргою на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування скарги зазначає, що на примусовому виконанні у державного виконавця Лисичанського відділу державної виконавчої служби у Сєвєродонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Новікова О.К. перебуває виконавчий лист №2/1214/290 від 17 січня 2012 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Київська Русь» боргу у сумі 40 028,12 грн. солідарно (виконавче провадження №32290522 від 23 квітня 2012 року).

Вказує, що ОСОБА_3 , яка діяла в інтересах ОСОБА_1 , направила державному виконавцю заяву про закінчення виконавчого провадження. На зазначену заяву було надано відповідь Начальником Лисичанського відділу державної виконавчої служби у Сєвєродонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в якої було відмовлено в закритті виконавчого провадження. На даний час виконавче провадження не закінчено, хоча для цього є всі підстави. Тому, для захисту своїх прав та інтересів, виникла необхідність у зверненні із скаргою до суду, якій просила визнати бездіяльність державного виконавця Лисичанського відділу державної виконавчої служби у Сєвєродонецькому районі Луганської області області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Новікова О.К., та зобов`язати винести постанову про закінчення виконавчого провадження.

Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2025 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Лисичанського відділу державної виконавчої служби у Сєвєродонецькому районі Луганської області області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції при здійсненні виконавчого провадження №32290522. У задоволенні іншої частини вимог скарги - відмовлено.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вважає оскаржувану ухвалу суду незаконною, постановленою з неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування скарги зазначає, що відповідно до ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженню не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

Зазначає, що наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Вказує, що суд першої інстанції не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті, не сприяв повному, об`єктивному її розгляду, тому рішення суду є незаконним та необґрунтованим.

У зв`язку з чим просила оскаржувану ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити скаргу у повному обсязі.

Від державного виконавця Лисичанського відділу державної виконавчої служби у Сєвєродонецькому районі Луганської області області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Новікова О.К. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти доводів, викладених у скарзі, та вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Вказує, що перевіркою даних АСВП встановлено, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження №32290522, відкрите по примусовому виконанню виконавчого листа №2/1214/290, виданого Лисичанським міським судом Луганської області 17 січня 2012 року, про стягнення зі ОСОБА_4 (після зміни прізвища ОСОБА_1 ) на користь ПАТ «Банк «Київська Русь» боргу в сумі 40 028,12 грн. солідарно.

Зазначає, що відповідно до ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. В матеріалах виконавчого провадження відсутнє документальне підтвердження заміни сторони у виконавчому провадженні за вищевказаним виконавчим документом.

Зауважує, що згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань стягувач ПАТ «Банк «Київська Русь» перебуває в стані припинення.

Статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначений повний перелік підстав для закінчення виконавчого провадження. Пунктом 4 частини 1 цієї статті підставою для закінчення виконавчого провадження визначено прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника. Проте ПАТ «Банк «Київська Русь» у вищевказаному виконавчому провадженні виступає не боржником, а стягувачем. На підставі вищевикладеного повідомляємо про відсутність підстав для закінчення виконавчого провадження №32290522.

У зв`язку з чим, просив у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити та просив розгляд справи провести без участі представника Лисичанського відділу державної виконавчої служби у Сіверськодонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Справу просив розглянути за його відсутності.

Від Зачепіло З.Я., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до суду апеляційної інстанції також надійшло клопотання, в якому адвокат просила суд розгляд справи проводити за відсутності скаржника та її представника.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Так, судом встановлено, що на примусовому виконанні у державного виконавця Лисичанського ВДВС у Сєвєродонецькому районі Луганської області Східного МУМЮ Новікова О.К. перебуває виконавчий лист №2/1214/290 від 17 січня 2012 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Київська Русь» боргу у сумі 40 028,12 грн. солідарно (виконавче провадження №32290522 від 23 квітня 2012 року).

Стягувачем у зазначеному виконавчому провадженні є ПАТ «Банк «Київська Русь».

19 березня 2015 року НБУ прийнято рішення про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних.

У зв`язку з цим 19 березня 2015 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 61 про запровадження строком на 3 місяці (з 20 березня 2015 року по 19 червня 2015 року) тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк «Київська Русь».

Рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 15 червня 2015 року за №116 продовжено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь» до 19 липня 2015 року включно.

Відповідно до постанови правління НБУ від 16 липня 2015 року №460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 липня 2015 року №138 «Банк «Київська Русь» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» Волкова О.Ю. строком на 1 рік з 17 липня 2015 року по 16 липня 2016 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО №1706 від 01 вересня 2015 року відсторонено уповноважену особу ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» Волкова О.Ю., та в якості уповноваженої особи на ліквідацію банку призначено Білу І.В.

Строки здійснення ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» продовжено на два роки, тобто до 16 липня 2018 року включно, згідно з рішенням виконавчої дирекції ФГВФО №1085 від 23 червня 2016 року.

Крім того, рішенням виконавчої дирекції ФГВФО від 18 червня 2018 року №1684 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» строком на два роки з 17 липня 2018 року до 16 липня 2020 року включно.

Відповідно до інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ПАТ «Банк «Київська Русь» () перебуває в стані припинення з 20 липня 2015 року.

Згідно інформації, яка міститься на офіційних сторінках Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ «Банк «Київська Русь» () перебуває в режимі ліквідації, ліцензія Банку відкликана 16 липня 2015 року.

09 серпня 2018 року ПАТ «Банк «Київська Русь» на підставі Договору факторингу №UА-ЕА-2018-06-22-000031-b було відступлено ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» право вимоги за кредитним договором №188-26.0/16/05/08 від 16 травня 2008 року укладеним між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_5 . В свою чергу ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» відступило право вимоги за вищезазначеним кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія управління активами», яке в свою чергу відступило право грошової вимоги ТОВ «Фінпром Маркет».

27 квітня 2021 року ТОВ «Фінпром Маркет» було отримано виконавчий напис №23469 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінпром маркет» заборгованість в сумі 27 993,63 грн., відповідно до Кредитного договору №188-26.0/16/05/08 від 16 травня 2008 року, укладеного з ПАТ «Банк «Київська Русь», виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М.

На підставі виконавчого напису №23469 приватним виконавцем виконавчого округу Луганської області Лиманським В.Ю. 11 червня 2021 року було відкрито виконавче провадження №65766137.

03 липня 2024 року приватним виконавцем Лиманським В.Ю. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку із повним виконанням виконавчого напису.

Також встановлено, що право грошової вимоги за Кредитним договором №188-26.0/16/05/08 від 16 травня 2008 року ПАТ «Банк «Київська Русь» було відступлено, але виконавчий лист стягувач не забрав, і правонаступником не було подано до виконавчої служби заяву про заміну сторони.

Задовольняючи частково скаргу суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для закриття виконавчого провадження №32290522, але враховуючи, що Державним виконавцем в поясненнях не зазначено, які на даний час дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», ним вчинено і які вчиняються у даному виконавчому провадженні (№32290522) для повного виконання рішення. Враховуючи встановлені судом обставини, він прийшов до висновку про бездіяльність державного виконавця при здійсненні ним виконавчого провадження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

На відміну від позовного провадження, у якому суд вирішує існуючий між сторонами цивільно-правовий спір, скарги на дії (бездіяльність), рішення державних (приватних) виконавців мають на меті захист прав сторін виконавчого провадження з виконання судових рішень та покладають на суд контроль за їх належним виконанням. Згідно з чинним процесуальним законодавством, здійснення такого судового контролю відбувається за правилами спеціального виду провадження у цивільному судочинстві.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, гласності та відкритості виконавчого провадження, розумності строків виконавчого провадження, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 6 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За правилами частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За положеннями пунктів 1-3 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Частиною першою статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначено підстави, за яких виконавче провадження підлягає закінченню.

Так, пунктом 9 частини 1 вказаної статті передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Постанова про закінчення виконавчого провадження виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини (частина друга статті 39 цього Закону України «Про виконавче провадження»).

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (стаття 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Звертаючись до суду зі скаргою ОСОБА_1 зазначила, що виконавче провадження підлягає закінченню у зв`язку з припиненням юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника, а оскільки протягом довгого періоду часу правонаступник не звернувся для стягнення заявлених сум, то виконавче провадження №32290522 від 23 квітня 2012 року підлягає закінченню.

Колегія суддів зазначає, що доказів виконання боржником, в рамках виконавчого провадження №32290522 від 23 квітня 2012 року, виконавчого листа №2/1214/290 від 17 січня 2012 року, виданого Лисичанським міським судом Луганської області, матеріали справи не містять.

Окрім цього зауважує, що статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначений повний перелік підстав для закінчення виконавчого провадження, зокрема, пунктом 4 частини 1 цієї статті підставою для закінчення виконавчого провадження визначено прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника, на що посилається скаржник. Проте, як встановлено судом першої інстанції, ПАТ «Банк «Київська Русь»у вищевказаному виконавчому провадженні виступає не боржником, а стягувачем.

Іншою підставою для закриття провадження заявник вважає ту обставину, що 09 серпня 2018 року ПАТ «Банк «Київська Русь» на підставі Договору факторингу №UА-ЕА-2018-06-22-000031-b відступило ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» право вимоги за кредитним договором №188-26.0/16/05/08 від 16 травня 2008 року укладеним між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_5 . В подальшому ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» відступило право вимоги за вищезазначеним кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія управління активами», яке в свою чергу відступило це право ТОВ «Фінпром Маркет».

27 квітня 2021 року ТОВ «Фінпром Маркет» було отримано виконавчий напис №23469 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінпром маркет» заборгованість в сумі 27 993,63 грн., відповідно до Кредитного договору №188-26.0/16/05/08 від 16 травня 2008 року, укладеного з ПАТ «Банк «Київська Русь», виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М.

На підставі виконавчого напису №23469 приватним виконавцем виконавчого округу Луганської області Лиманським В.Ю. 11 червня 2021 року було відкрито виконавче провадження №65766137.

03 липня 2024 року приватним виконавцем Лиманським В.Ю. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку із повним виконанням виконавчого напису.

Таким чином встановлено, що за іншим виконавчим провадженням (№65766137) боржником було сплачено суму 27 993,63 правонаступнику первісного кредитора.

Між тим, матеріали справи не містять даних про звернення правонаступника / стягувача з заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні №32290522 від 23 квітня 2012 року, за наявності якої, здійснивши всі необхідні передбачені Законом дії, виконавець міг би закінчити виконавче провадження на підставі статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

У даній правовій ситуації, без здійснення відповідної перевірки саме державним виконавцем, задоволення скарги в частині закриття виконавчого провадження №32290522 від 23 квітня 2012 року (яке, за матеріалами справи, відсутнє і потребує відновлення), унеможливила б у подальшому здійснення належного захисту майнових прав стягувача.

Як вбачається з доводів апеляційної скарги, апелянт фактично оскаржує ухвалу суду першої інстанції в частині відмовлених вимог, а саме щодо відмови у задоволенні вимог про закриття виконавчого провадження на підставі п.4 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження».

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що у державного виконавця були відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 4 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно, доводи апеляційної скарги в цій частині суд відхиляє.

Суд апеляційної інстанції також погоджується з висновком суду в оскаржуваній ухвалі, що держвиконавцем було допущено певну бездіяльність, щодо здійснення всіх необхідних і передбачених Законом дій за для належного виконання виконавчого документа в рамках виконавчого провадження №32290522 від 23 квітня 2012 року, як до так і після звернення представника боржника з відповідною заявою до держвиконавця Новікова О.К. в серпні 2024 року. Саме тому задоволено скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Зачепіло З.Я. в частині визнання бездіяльності державного виконавця.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування ухвали Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2025 року немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2025 року залишити без задоволення.

Ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2025 року у цивільній справі №188/463/25 за скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат - Зачепіло Зоряна Ярославівна, на дії (бездіяльність) державного виконавця Лисичанського відділу державної виконавчої служби у Сєвєродонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Новікова Олександра Костянтиновича залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 09.07.2025 року

Головуючий суддя О.В.Агєєв