УХВАЛА

09 липня 2025 року

м. Київ

справа № 369/3565/21

провадження № 61-6201св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

розглянув заяву ОСОБА_1 про повернення частини судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення інфляційного збільшення, нарахованого на суму заборгованості, вісім відсотків річних та пені за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , в якому просила суд стягнути на її користь пеню в розмірі 1 123 313,05 грн, 8 % річних у розмірі 362 492,68 грн, інфляційне збільшення в розмірі 256 707,77 грн за період з 08 листопада 2018 року по 10 березня 2021 року.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 жовтня 2024 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду

від 03 квітня 2025 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 479 655,25 грн, у тому числі: інфляційні втрати в розмірі 256 707,77 грн, 8% річних у розмірі 362 492,68 грн та пеню за період з 08 листопада 2018 року по 12 березня 2020 року в розмірі 860 454,80 грн.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 9 677,00 грн.

09 травня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року (повний текст постанови виготовлено

10 квітня 2025 року, касаційна скарга надійшла до суду 13 травня 2025 року), у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила суд скасувати оскаржувані судові рішення, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 14 травня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху.

Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , у задоволенні клопотання про зупинення виконання зупинення виконання постанови Київського апеляційного суду

від 03 квітня 2025 року відмовлено, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

29 травня 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 06 червня 2025 року клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду

від 03 квітня 2025 року у вказаній справі задоволено.

Зупинено виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду

від 03 квітня 2025 року, до закінчення касаційного перегляду справи.

25 червня 2025 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла заява ОСОБА_1 про відмову від касаційної скарги на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року.

Ухвалою Верховного Суду від 27 червня 2025 року заяву ОСОБА_1 про відмову від касаційної скарги задоволено.

Прийнято відмову ОСОБА_1 від касаційної скарги на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року.

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року

у вищевказаній справі закрито.

07 липня 2025 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла заява ОСОБА_1 про повернення частини (50%) сплаченого судового збору за подачу касаційної скарги у розмірі 11 350,00 грн.

Дослідивши вказану заяву, Верховний Суд дійшов висновку про відмову

у задоволенні заяви.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Відповідно до частини третьої статті 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно з частиною другою статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення

в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику)

з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В ухвалі Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року в справі № 816/731/16 (адміністративне провадження № К/9901/9639/19) зроблено висновок, що «пункт 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» передбачає можливість повернення судового збору лише у випадку закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. Наслідком закриття провадження у справі є відсутність (скасування) рішення, яким закінчено розгляд справи по суті, тоді як закриття касаційного провадження призведе до залишення оскаржуваних судових рішень в силі. Указане підтверджує різне значення понять «закриття провадження у справі» та «закриття касаційного провадження» та неможливість їх ототожнення. Повернення судового збору у випадку закриття касаційного провадження пунктом 5 частини першої статті

7 Закону України «Про судовий збір» не передбачено, що унеможливлює задоволення клопотання скаржника про повернення судового збору.

Зазначений висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній в ухвалі від 29 травня 2019 року у справі № 820/4918/16 (провадження №11-42апп19)».

У постанові від 08 червня 2022 року в справі № 357/380/20 (провадження

№ 14-20цс22) Велика Палата Верховного Суду не вбачала підстав для відступу від висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в ухвалі від 29 травня

2019 року у справі № 820/4918/16.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у змісті ухвал від 23 травня

2023 року у справі № 330/14/20 (провадження № 61-1167ск22), від 20 травня

2024 року у справі № 202/3778/16-ц (провадження № 61-2293св23), від 10 червня

2024 року у справі № 910/10252/22, від 27 червня 2024 року у справі № 910/10694/23.

Отже, наведеною нормою Закону України «Про судовий збір» передбачено повернення судового збору лише у разі закриття (припинення) провадження

у справі, а не у випадку закриття касаційного провадження.

У заяві від 26 червня 2025 року ОСОБА_1 відмовилася від касаційної скарги на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 23 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року.

Оскільки заявник (відповідач) не заявляла клопотання про визнання нею позову (не визнавала позов) на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку, то відсутні підстави, передбачені частиною другою статті 142 ЦПК України, для повернення частини судового збору, і тому у задоволенні заяви ОСОБА_1 про повернення судового збору за подання касаційної скарги слід відмовити.

Керуючись статтею 7 Закону України «Про судовий збір», частиною другою статті 142 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про повернення частини судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення інфляційного збільшення, нарахованого на суму заборгованості, вісім відсотків річних та пені за договором позики відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник