Провадження №22-ц/812/1257/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 липня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Горенко Ю.В.,

за участю стягувача ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №1414/1562/2012 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка підписана його представником адвокатом Горохівською Світланою Ігорівною, на ухвалу, яку ухвалив Корабельний районний суд міста Миколаєва під головуванням судді Селіщевої Лариси Іванівни у приміщенні цього суду 26 листопада 2024 року, дата складання повного тексту не зазначена, за заявою ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання та видачу дублікатів виконавчих листів,

у с т а н о в и в :

У квітні 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про перенесення самовільно збудованої огорожі, відновлення межі між земельними ділянками.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 та його сестра ОСОБА_3 та племінники є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 . Їх сусідами є відповідачі по справі, які попри порядок користування земельними ділянками, що склався, самовільно зайняли належну позивачам частину прибудинкової території шляхом встановлення капітальної огорожі вбік їхніх воріт на відстань 0,6-0,7 м. Незважаючи на їх чисельні скарги на адресу органів місцевої влади та органів, регулюючих землекористування, відповідачі не відновлюють межу, чим порушують їх майнові права. Крім того, на думку позивачів, підлягає перенесенню на відстань 0,4 метри вбік земельної ділянки відповідачів належний відповідачам паркан та на цю ж відстань вся межа між земельними ділянками, оскільки відповідачі неправомірно займають частину їх земельної ділянки. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_5 в рахунок відшкодування майнової шкоди 4800 Євро, та судові витрати в сумі 764 грн 13 коп.

Посилаючись на викладене, з урахуванням збільшених та уточнених позовних вимог, просили зобов`язати відповідачів відновити межову лінію шляхом перенесення капітальної огорожі від воріт позивачів вбік земельної ділянки по АДРЕСА_2 на відстань 0,6-07 м. та на відстань 0,3 м по всій довжині земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Крім того, відновити існуючу межу між житловими будинками шляхом перенесення своєї огорожі на відстань 0,4 м. вбік житлового будинку по АДРЕСА_1 .

06 червня 2013 року відповідачі звернулися із зустрічним позовом до позивачів та співвласників житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про знесення аварійних господарських будівель та відновлення межі між земельними ділянками.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що після припису державного інспектора Соломонюка С.Г. № 281 від 02 грудня 2011 року власники житлового будинку АДРЕСА_1 перенесли самовільно побудовану капітальну огорожу на належне місце, але співвласники сусіднього житлового будинку АДРЕСА_1 вже багато років ухиляються від належного утримування самовільно побудованих господарських будівель літ. «В», «Г», «г» та «Д», які у порушення закону побудовані на межі між спірними земельними ділянками та через недбалість власників знаходяться у аварійному стані, що загрожує життю та здоров`ю людей, унеможливлює нормальне співіснування із сусідами.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , просять зобов`язати співвласників сусіднього житлового будинку знести аварійні господарчі будівлі, які знаходяться на межі між спірними ділянками, та встановити межу, на якій були б відсутні будівлі.

Рішенням Корабельного районного суду міста Миколаєва від 25 грудня 2013 року. позов ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про перенесення самовільно збудованої огорожі, відновлення межі між земельними ділянками та зустрічний позов ОСОБА_4 та ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , за участю 3-х осіб, які не заявляють самостійних вимог: Адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради та Миколаївського МБТІ, про знесення аварійних господарчих будівель та відновлення межі між земельними ділянками частково задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_4 та ОСОБА_2 відновити межу між земельними ділянками житлових будинків АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 та за власний рахунок перенести межу довжиною 31,6 метрів у відповідності до правовстановлюючих документів на відстань 0,4 метра в бік житлового будинку АДРЕСА_1 , починаючи від сараю літ. Д-1 і закінчуючи межою з земельною ділянкою сусіднього житлового будинку по АДРЕСА_3 .

Зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_3 провести за власний рахунок капітальний ремонт належних їм на праві сумісної часткової власності нежитлових будівель, які знаходяться вздовж межі між земельними ділянками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , а саме: сараю дерев`яного літ. В-1, літньої глинобитної кухні літ. Г-1, дерев`яного тамбура до літньої кухні літ. г та сараю дерев`яного літ Д-1.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Також розподілено судові витрати.

На виконання зазначеного рішення суду видано виконавчі листи по справі № 1414/1562/2012.

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Заява мотивована тим, що по справі виконавчі листи вже видавались, однак рішення суду органами ДВС не було виконано і згодом виконавчі листи були пошкодженні, що унеможливило їх виконання. Із заявою про видачу дубліката виконавчого документу можна звернутися лише в межах строків пред`явлення його до виконання, а у разі пропуску такого строку одночасно із заявою про видачу дубліката слід подавати і заяву про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Перші виконавчі листи були виданні в межах строків пред`явлення його до виконання та здані до Корабельного ВДВС у м. Миколаєві, однак як було вже повідомлено що рішення не виконалось і згодом виконавчі листи були пошкодженні, не з вини ОСОБА_1 , після спливу строків пред`явлення їх до виконання.

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з заявою про уточнення та доповнення заяви про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, зазначивши, що виконавчий лист для виконання рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25 грудня 2013 року було направлено ним органу ДВС Корабельного р-ну у м. Миколаєві своєчасно. Даний документ з 2014 року увесь час знаходився в провадженні органу ДВС, ОСОБА_1 його не повертали. Однак, рішення суду досі не виконано. На його звернення по справі до відділу ДВС Корабельного р-ну у м. Миколаєві йому пояснили, що виконавчий лист за давністю часу зазнав істотних пошкоджень, що унеможливлює його виконання. Оскільки його вини в цьому не має, про дані обставини ОСОБА_1 стало відомо у 2024 року, вважає, що строк для пред`явлення дубліката виконавчого документа до виконання пропущено з поважної причини.

Посилаючись на викладене, просив видати дублікати виконавчих листів по цивільній справі №1414/1562/2012 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про перенесення самовільно збудованої огорожі, відновлення межі між земельними ділянками та зустрічний позов ОСОБА_4 та ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , за участю 3-х осіб, які не заявляють самостійних вимог: Адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради та Миколаївського МБТІ, про знесення аварійних господарчих будівель та відновлення межі між земельними ділянками; поновити строк для пред`явлення до примусового виконання дублікатів виконавчих листів по цивільній справі № 1414/1562/2012 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про перенесення самовільно збудованої огорожі, відновлення межі між земельними ділянками та зустрічний позов ОСОБА_4 та ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , за участю 3-х осіб, які не заявляють самостійних вимог: Адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради та Миколаївського МБТІ, про знесення аварійних господарчих будівель та відновлення межі між земельними ділянками.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26 листопада 2024 р. заяву ОСОБА_1 задоволено.

Видано дублікати виконавчих листів по цивільній справі №1414/1562/2012 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про перенесення самовільно збудованої огорожі, відновлення межі між земельними ділянками та зустрічний позов ОСОБА_4 та ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , за участю 3-х осіб, які не заявляють самостійних вимог: Адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради та Миколаївського МБТІ, про знесення аварійних господарчих будівель та відновлення межі між земельними ділянками та поновлено строк для пред`явлення їх до примусового виконання.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Горохівська С.І. вказує, що ухвала суду є такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить її скасувати та ухвалити нову про відмову в задоволенні заяви в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд, виходячи з положень ст. 433 ЦПК України, визнав поважними причини пропуску строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання та дійшов висновку про необхідність поновлення пропущеного строку. Проте, суд взагалі не зазначив причини пропуску строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання, які той визнав поважними. Крім того, суд першої інстанції, посилаючись на п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, що набула чинності 15 грудня 2017 року, дійшов висновку про відсутність виконавчих документів. Однак, з огляду на те що виконавче провадження відкрито ще 2014 року та тривало декілька років, існують обґрунтовані сумніви, що виконавчі документи взагалі втрачені. Крім того, ОСОБА_8 зауважує, що при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Поважність причин пропуску строку є оціночним поняттям та має встановлюватися в кожному окремому випадку на підставі відповідних доказів, які, у свою чергу, оцінюються судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Поважними причинами пропуску строку можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії та підтверджені належними доказами. На думку представника ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про поновлення пропущеного строку, не обґрунтувавши дане рішення та не зазначивши поважність причин його пропуску. В свою чергу, наслідком помилкового висновку суду про поновлення строку, став також помилковий висновок про видачу дублікатів виконавчих листів, що не узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21 серпня 2019 року у справі №2-836/11 (провадження №14-308цс19).

Заслухавши доповідь судді, пояснення стягувача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвала суду першої інстанції таким вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Корабельного районного суду міста Миколаєва від 25 грудня 2013 року (том 1, а.с. 190-191) позов ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про перенесення самовільно збудованої огорожі, відновлення межі між земельними ділянками та зустрічний позов ОСОБА_4 та ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , за участю 3-х осіб, які не заявляють самостійних вимог: Адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради та Миколаївського МБТІ, про знесення аварійних господарчих будівель та відновлення межі між земельними ділянками частково задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_4 та ОСОБА_2 відновити межу між земельними ділянками житлових будинків АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 та за власний рахунок перенести межу довжиною 31,6 метрів у відповідності до правовстановлюючих документів на відстань 0,4 метра в бік житлового будинку АДРЕСА_1 , починаючи від сараю літ. Д-1 і закінчуючи межою з земельною ділянкою сусіднього житлового будинку по АДРЕСА_3 .

Зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_3 провести за власний рахунок капітальний ремонт належних їм на праві сумісної часткової власності нежитлових будівель, які знаходяться вздовж межі між земельними ділянками № НОМЕР_1 та АДРЕСА_1 , а саме: сараю дерев`яного літ. В-1, літньої глинобитної кухні літ. Г-1, дерев`яного тамбура до літньої кухні літ. г та сараю дерев`яного літ Д-1.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Також розподілено судові витрати.

На виконання зазначеного рішення суду видано виконавчі листи по справі № 1414/1562/2012, який перебував на примусовому виконанні в Корабельному відділі Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (далі Корабельний ВДВС ММУЮ) (том 1, а.с. 194, 195, 198, 199).

Постановами державного виконавця від 28 лютого 2014 року виконавчі провадження № 41990636 та № 41990699 за виконавчими листами № 2/488/68/2013 1414/1562/2012, де стягувачем є ОСОБА_1 , боржниками ОСОБА_4 та ОСОБА_2 були закінчені. Ці постанова були скасовані постановами № 54 та № 55 від 23 вересня 2014 року начальника Корабельного ВДВС ММУЮ Погорелюк М.А., після чого постановами державного виконавця Салиги Д.В. від 24 вересня 2014 року виконавчі провадження № 41990636 та № 41990699 було відновлено (том 1, а.с. 201-204).

Постановою державного виконавця Корабельного ВДВС ММУЮ Салиги Д.В. від 19 листопада 2014 року виконавче провадження № 41990636, де боржником є ОСОБА_4 закінчено у зв`язку із повним та фактичним виконанням рішення суду згідно акту державного виконавця від 16 жовтня 2014 року (том 1, а.с. 209, 211, 212).

Не погодившись з такою постановою державного виконавця Диба Б.К. 12 грудня 2014 року звернувся зі скаргою до Корабельного районного суду міста Миколаєва (том 1, а.с. 206-208), яка ухвалою цього суду від 01 грудня 2015 року залишена без розгляду за заявою представника заявника (том 1, а.с. 263).

Постановами державного виконавця Корабельного ВДВС ММУЮ Тарасенка К.В. від 07 квітня 2016 року виконавчі листи № № 2/488/68/2013 1414/1562/2012 (виконавчі провадження № 41990636 та № 41990699), де боржником є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , повернуті стягувачу ОСОБА_1 у зв`язку із тим, що останній перешкоджає проведенню виконавчих дій зруйнував сарай літ. Д-1, від якого слід проводити заміри (том без номеру, а.с. 31, 32-33, 36, 37-38).

Не погодившись з постановами державного виконавця від 07 квітня 2016 року ОСОБА_1 звертався до Корабельного районного суду міста Миколаєва зі скаргою (том без номеру, а.с. 23), долучивши до неї як оскаржувані постанови державного виконавця, так і копії повернутих йому виконавчих листів (том без номеру, а.с. 34-35, 39-40).

Із заявою про поновлення строків на звернення виконавчих документів до виконання та видачу дублікатів виконавчих листів ОСОБА_1 звернувся 27 березня 2024 року ( том без номеру, а.с. 17-19), посилаючись на пошкодження виконавчих листів, що перешкоджає зверненню їх до виконанню.

Стаття 129-1 Конституції України визначає, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Справедливе судове рішення - мета правосуддя. Сенс правосуддя досягається лише тоді, коли рішення суду виконане. У протилежному випадку судове рішення залишається декларативним.

Виконання судових рішень - завершальна стадія судового процесу, яка має своїм призначенням впровадження в життя судового рішення. Тобто під час виконання судового рішення принцип справедливості реалізовується на практиці. На органи державної виконавчої служби покладено обов`язки виконувати судові рішення.

Виконання судового рішення є невід`ємною та заключною частиною судового процесу, яка поєднана з попередніми частинами єдиною та основною метою всього судочинства, яке полягає в захисті прав і охоронюваних законом інтересів осіб.

Розгляд процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб), є виконанням судових рішень як заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав.

Так само й розгляд процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у господарських справах, є заключним етапом у процесі реалізації захисту господарських прав.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція).

Стаття 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ця стаття Конвенції поширює свою дію і на таку стадію цивільного (господарського) процесу, як виконання судового рішення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) стверджує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції (рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

Відповідно до статті 1 Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених Конституцією України, цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого документа, що видається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до підпункту 17.4 підпункту 17 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Аналіз підпункту 17.4 підпункту 17 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України дає підстави для висновку про те, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого документа є його втрата.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого документа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Таким чином, дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.

Однією з підстав можливості видачі дубліката виконавчого документа є подання відповідної заяви протягом строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який повинен обчислюватися з урахуванням переривання цього строку та/або його зупинення.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19), у разі пропуску стягувачем строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні перешкоди для задоволення заяви такого стягувача про видачу дубліката втраченого виконавчого документа за умови, якщо суд задовольнив заяву стягувача про поновлення пропущеного строку для пред`явлення такого документа до виконання. Тобто якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката втраченого документа, вважається поданою у межах установленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє в задоволенні цієї заяви.

За приписами частин 1, 2 статті 22 Закону України № 606-XIV від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження», який був чинний на день видачі виконавчих листів у справі, що переглядається, виконавчі листи на виконання судового рішення можуть бути пред`явлені до виконання протягом року з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Статтею 23 Закону України № 606-XIV від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» було передбачено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» у редакції від 02 червня 2016 року, згідно частини 1 статті 12 якого виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

За пунктом 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» у редакції від 02 червня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені Законом від 02 червня 2016 року.

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001).

Як вбачається з наявних у справі доказів, у виконавчих листах, виданих у цій справі, строк пред`явлення їх до виконання зазначений 07 січня 2015 року.

Постановами державного виконавця Корабельного ВДВС ММУЮ Тарасенка К.В. від 07 квітня 2016 року виконавчі листи № 2/488/68/2013 1414/1562/2012 (виконавчі провадження № 41990636 та № 41990699), де боржником є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , видані на виконання рішення суду від 25 грудня 2013 року, повернуті стягувачу ОСОБА_1 на підставі пункту 4 частини 1 статті 47 Закону України № 606-XIV від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» у зв`язку із тим, що останній перешкоджає проведенню виконавчих дій зруйнував сарай літ. Д-1, від якого слід проводити заміри (том без номеру, а.с. 31, 32-33, 36, 37-38).

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених статтею 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року (в редакції закону, чинній на 07 квітня 2014 року) та статті 37 Закону України № 1404-VIII від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження», не позбавляла його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених діючим законодавством.

Відповідно до частини 4 статті 12 Закону України № 1404-VIII від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі, зокрема, пред`явлення виконавчого документа до виконання (аналогічна норма викладена у частині статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року).

В той же час ні статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року, а ні статті ч. 4 статті 12 Закону України № 1404-VIII від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження» не передбачають переривання строків на пред`явлення виконавчого документу до виконання у випадку повернення його стягувача у зв`язку з тим, що останній перешкоджає виконанню.

В матеріалах відсутні докази, коли були відкриті виконавчі провадженні (відновлені) № 41990636 та № 41990699 до їх повернення ОСОБА_1 постановами державного виконавця від 07 квітня 2016 року.

Але в будь-якому випадку з огляду на встановлений законом строк пред`явлення їх до виконання після повернення стягувач ОСОБА_1 мав їх пред`явити до виконання не пізніше 07 квітня 2019 року, натомість звернувся із заявою про поновлення строку їх пред`явлення 17 травня 2024 року, тобто за межами цього строку.

Частиною 6 статті 12 Закону України № 1404-VIII від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження» передбачено, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред`явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Відповідно до частини 1 статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

В силу положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1, 2 статті 76 ЦПК України).

З огляду на характер спірних правовідносин у даній справі заявник мав довести, а суд встановити наявність поважних причин для пропуску заявником строку пред`явлення виконавчих документів до виконання, тобто причин, які об`єктивно свідчать про наявність перешкод для пред`явлення виконавчого документа до виконання у визначений законом строк.

Оскільки перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, суд відповідно до статті 89 ЦПК України має дати оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у заяві доказів.

Суд першої інстанції, задовольнивши заяву ОСОБА_1 , не дав оцінки наведеним положенням закону та обставинам справи, підтвердженим наявними у ній доказами, а також не звернув увагу на те, що у заяві стягувач про поновлення строку пред`явлення виконавчих листів до виконання та видачу їх дублікатів не посилається на будь-які обставини, які можна розцінити як поважні причини пропуску строку на пред`явлення виконавчих листів на виконання, а також, що матеріали справи не свідчать про наявність поважних причин для пропуску цього строку.

Наведене є підставою для відмови у задоволенні заяви про поновлення строку на пред`явлення виконавчих листів на виконання, тому суд зробив хибний висновок, задовольнивши таку заяву.

Дублікат виконавчого документа може бути виданий лише у разі звернення стягувача або державного виконавця із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання, або поновлення такого строку судом у разі його пропуску.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для поновлення строку на пред`явлення виконавчих листів до виконання, то відсутні й підстави для видачі їхніх дублікатів.

Тому апеляційний суд приймає доводи апеляційної скарги.

Враховуючи, що суд першої інстанції внаслідок неповного з`ясування обставин справи та неправильного застосування норм процесуального права ухвалив помилкове судове рішення, в силу положень пунктів 1, 4 частини 1статті 376 ЦПК України оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана його представником адвокатом Горохівською Світланою Ігорівною, задовольнити.

Ухвалу Корабельного районного суду міста Миколаєва від 26 листопада 2024 року скасувати, у справі ухвалити справі нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання та видачу дублікатів виконавчих листів відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

________________________________________

Повна постанова складена 09 липня 2025 року