УХВАЛА

про забезпечення позову

Справа № 495/4552/25

Номер провадження 2-з/495/31/2025

25 червня 2025 рокум. Білгород-Дністровський

Суддя Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області Гелла С.В.,розглянувши заяву адвоката Приймачук Сергія Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову,

встановив:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Приймачук Сергій Іванович звернулась із позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог, щодо предмета спору служба у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради про визначення місця проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Одночасно із позовною заявою представник позивача подав заяву про забезпечення позову, в якій просив: заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, спрямовані на вчинення перешкод ОСОБА_1 у побаченнях, спілкуванні та проведенні часу разом із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; встановити графік побачень ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з позивачем та відповідачем: з 14:00 четверга до 08:00 понеділка з позивачем; з 08:00 понеділка до 14:00 четверга з відповідачем (на період літніх канікул).

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.01.2008 року розірвано. За час перебування в шлюбі в подружжя народилося двоє синів - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу їх спільні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_5 залишились мешкати разом із матір`ю - ОСОБА_1 . Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області у справі № 495/2725/18 від 31.05.2018 року було вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_6 у розмірі 930 гривень щомісячно, починаючи з 27.03.2018 року та до повноліття дитини, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_3 , але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; а також вирішено стягувати з ОСОБА_7 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 750 гривень щомісячно, починаючи з 27.03.2018 року та до повноліття дитини, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_4 , але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.До вересня 2024 року діти проживали з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . Мати належним часом виконувала батьківські обов`язки: піклувалася про них та доглядала, фінансово забезпечувала (батько перестав сплачувати аліменти вже тоді), дбала про фізичне та психологічне здоров`я, що мало наслідком гарних характеристик дітей зі школи, діти виглядали чисто та охайно, зокрема їх поведінка була задовільною та примірною, скарг не поступало ні зі школи, ні від однолітків, з якими контактували діти. Як зазначає заявник, ситуація змінилася у вересні 2024 року, коли відповідач та його товариш ОСОБА_8 увірвались в будинок, де мешкала позивач з дітьми, в цей час разом з нею знаходився малолітній ОСОБА_9 . Відповідач вимагав підписати договір про відмову від їх неповнолітніх дітей на його користь, щоб в подальшому здійснити оформлення відстрочки та ухилитись від призову на військову службу до Збройних Сил України та одночасно ухилитись від сплати аліментів на користь спільних неповнолітніх дітей. З метою захисту себе та свого сина, позивачка одразу ж викликала поліцію, внаслідок чого, відносно ОСОБА_2 було складено терміновий заборонний припис серії АА№468243 у зв`язку зі скоєнням ним домашнього психологічного насильства відносно постраждалої особи ОСОБА_1 , а також було винесено заборону строком на 10 днів в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Після завершення процедури оформлення документів з представниками поліції, Позивач почала шукати вдома свого сина ОСОБА_9 , котрий із приїздом поліції вийшов погуляти та покататись на велосипеді. Втім, коли вона вийшла на подвір`я свого будинку, то побачила, що представники поліції вже відпустили відповідача і він завантажує велосипед їх сина ОСОБА_9 у багажник свого автомобілю. Одразу після побаченого позивач викликала поліцію та заявила про викрадення свого сина ОСОБА_10 , внаслідок чого, представниками поліції було оформлено відповідну заяву ОСОБА_1 та відібрано у неї пояснення. Оскільки після складання заяви представниками поліції не було вчинено жодних дій з повернення викраденої дитини, відповідачка була вимушена звернутись до Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області із заявою щодо неналежного виконання обов`язків працівниками поліції м. Білгород-Дністровського, а також до Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради з заявою щодо неправомірних дій ОСОБА_2 , де виклала описане вище в повній мірі.Починаючи з вересня 2024 року і по тепер, спільні діти позивача та відповідача насильно проживають разом з батьком, однак, мати вважає, що проживання молодшого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком не відповідає якнайкращим інтересам дитини, а й більше, негативно впливає на закономірність його розвитку та шкодить психологічному здоров`ю дитини.

Відповідно до ч.1ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Тому заява про забезпечення позову розглянута судом в порядку ч. 1ст. 153 ЦПК Українибез повідомлення учасників справи.

За змістом частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову.

Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову, перелік яких визначений у статті 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 частини першої статті 150 ЦПК України.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. [...] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. [...] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHURv. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HANTV. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Позиція Верховного суду, викладена у постанові від 25.11.2020 року у справі № 760/15413/19, який зазначає, що у таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітніх дітей, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю. А тому з метою запобігання втрати емоційного контакту матері з малолітньою дитиною, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, та остаточного вирішення питання про визначення місця проживання малолітніх дітей, Верховний Суд вважає за необхідне застосування заходу забезпечення позову у спірних правовідносинах.

Також Верховний суд у своїй постанові від 18.11.2020 року по справі №127/31828/19 зазначає: «1. У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції, правильно врахував, що зустрічі матері з дитиною будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків матері із її малолітньою дитиною і ця обставина відповідатиме найкращим інтересам дитини. 2. Колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з матір`ю. 3. Зустрічі матері з дитиною є співмірним заходом забезпечення позову, враховуючи, що цей спір виник із сімейних правовідносин.

Проаналізувавши зміст позовних вимог, розглянувши подану заяву про забезпечення позову, виходячи із пов`язаності заходів забезпечення позову з предметом спору, співмірності таких заходів заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову, суд вважає, за доцільне задовольнити заяву про забезпечення позову на час вирішення справи по суті.

Відповідачу слід роз`яснити, що суд може скасувати заходи забезпечення позову за вмотивованим клопотанням учасника справи у порядку визначеному ст. 158 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.151-153 ЦПК України, суддя,

постановив:

задовольнити заяви про забезпечення позову.

-заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, спрямовані на вчинення перешкод ОСОБА_1 у побаченнях, спілкуванні та проведенні часу разом із сином ОСОБА_3 , 24.10.2014 року;

- встановити графік перебування ОСОБА_3 , 24.10.2014 року з позивачем та відповідачем: з 14:00 четверга до 08:00 понеділка - з Позивачем; з 08:00 понеділка до 14:00 четверга - з Відповідачем (на період літніх канікул).

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя С.В. Гелла