Справа №471/915/24
Провадження № 22-ц/812/1145/25
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 липня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М.,Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

за участі представника заявника - Боднарука В.В.,

зацікавлені особи - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції

апеляційну скаргу

ОСОБА_2 ,

подану адвокатом Боднаруком Василем Васильовичем

на рішення Братського районного суду Миколаївської області від 06 травня 2025 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Жилою Н.М., дата складання повного тексту не вказана, за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Братський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_3 , Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту смерті особи

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою, заінтересовані особи: Братський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_3 , Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту смерті особи.

Обґрунтовуючи заяву вказувала, що 22 січня 2024 року вона отримала сповіщення №380 за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_4 про те, що її син старший солдат ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стрілець комендантського взводу в/ч НОМЕР_1 , призваний за мобілізацією 26 квітня 2022 року ІНФОРМАЦІЯ_3 , відданий військовій присязі на вірність Українському народу, мужньо виконавши військовий обов`язок в бою за Україну, її свободу і незалежність, зник безвісти 18 січня 2024 року в населеному пункті Рівнопіль Донецької області.

17 липня 2024 року вона отримала відмову у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_5 . Братським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), оскільки не надала документи, які є підставою для державної реєстрації смерті.

Враховуючи вищевикладене, просила встановити факт смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Людмилівка Вознесенського району Миколаївської області, громадянина України, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Рівнопіль Донецької області.

Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 06 травня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 , про встановлення факту смерті особи, відмовлено.

Мотивуючи підстави відмови у задоволені заяви суд першої інстанції вказав, що дослідженні в судовому засіданні докази у своїй сукупності достовірно не свідчать про смерть ОСОБА_5 18 січня 2024 року, а лише дають підстави для обґрунтованого припущення смерті за обставин, що підтверджені цими доказами, які можуть свідчити про смерть солдата.

При цьому зазначив, що за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (ч. 2 ст. 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України). Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28.02.2024 у справі № 506/358/22, від 13.03.2024 у справі № 204/7924/23, від 02.04.2025 року у справі № 753/11685/24.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Боднарук В.В. не погоджується із висновками викладеними у рішенні суду першої інстанції, а тому просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви.

Так, вказував, Верховний Суд у своїх постановах, щодо встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України) говорить про те, що встановлення факту смерті фізичної особи на підставі пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України можливе лише тоді, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, за яких настала смерть, і факт неможливості реєстрації органом державної реєстрації факту смерті.

Аналізуючи постанови можна виділити два моменти, які необхідні для встановлення факту смерті:

такий факт можливо встановлювати, але за певних обставин та доказів. Суд не говорить про те, що для встановлення даного факту необхідно тільки тіло загиблого, що буде незаперечним доказом, можливі й інші докази;

доведення факту неможливості реєстрації органом державної реєстрації факту смерті.

Вважає, що надані суду докази в своїй сукупності свідчать про смерть ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також підтверджують факт неможливості реєстрації органом державної реєстрації факту смерті.

Із акту службового розслідування, складеного військовою частиною НОМЕР_2 де проходив службу ОСОБА_5 , слід відзначити те, що відомості про самовільне залишення частини, дезертирство під час бою, добровільну здачу в полон старшого солдата ОСОБА_5 - станом на сьогоднішній час не підтверджені. Тіло не евакуйоване.

Аналізуючи даний акт виникає питання, яким чином військовий квиток ОСОБА_5 потрапив до військових та був переданий матері, якщо тіло не було евакуйоване та він вважається - безвісти зниклим.

Указом Президента України від 30 грудня 2016 року №582/2016 було затверджено Положення про військовий квиток осіб рядового, сержантського і старшинського складу, який був чинним на момент загибелі ОСОБА_5 . Відповідно до п.1 положення військовий квиток осіб рядового, сержантського і старшинського складу є документом, що посвідчує особу військовослужбовця та визначає належність його власника до виконання військового обов`язку ( пункт перший із змінами, внесеними згідно з Указом Президента України від 28.06. 2022 року №457/2022). Відповідно до п.6 положення військовослужбовці зобов`язані надійно зберігати військові квитки.

Таким чином, на його думку, можливо зробити висновок, що військовий квиток повернуто матері, оскільки командири знають про загибель військовослужбовця.

У відзиві на апеляційну скаргу Міністерство оборони України просило залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Інші учасники справи правом на подачу відзиву не скористалися.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник заявника - адвокат Боднарук В.В. апеляційну скаргу підтримав, просив про її задоволення.

Представник Військова частина НОМЕР_3 апеляційну скаргу не визнав, просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

ОСОБА_3 , заінтересовані особи: Братський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Міністерство оборони України, у судове засідання не з`явилося, справу розглянуто за їх відсутності, що не суперечить приписам частини 2 статті 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, осіб, які з`явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 стаття 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. № 64).

26 квітня 2022 року ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 був призваний на військову службу за мобілізацією.

Відповідно до копії витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) за № 98 від 26 квітня 2022 року старший солдат ОСОБА_5 був прийнятий на військову службу по мобілізації, поставлений на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця комендантського взводу (а. с. № 38).

Під час проходження військової служби ОСОБА_5 був відряджений до в/ч НОМЕР_2 .

Згідно Сповіщення сім`ї № 380 від 22 січня 2024 старший солдат ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стрілець комендантського взводу в/ч НОМЕР_1 , призваний на військову службу за мобілізацією 26 квітня 2022 року ІНФОРМАЦІЯ_3 , відданий Військовій присязі на вірність Українському народу, мужньо виконавши військовий обов`язок в бою за Україну, її свободу і незалежність, зник безвісти ІНФОРМАЦІЯ_5 в н.п. Рівнопіль Донецької області (а. с. № 47).

24 січня 2024 р року ОСОБА_2 звернулася до Відділення поліції № 1 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області з заявою (повідомленням) за фактом безвісти зниклого сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , в АДРЕСА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 під час виконання бойового завдання. Відповідно до копії талона-повідомлення єдиного обліку № 332 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 24 січня 2024 року. вказану заяву (повідомлення) ОСОБА_2 зареєстровано в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журналу єдиного обліку) ВП № 1 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області за № 332 (а. с. № 65).

17 липня 2024 року ОСОБА_2 звернулася до Братського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) з заявою про державну реєстрацію смерті ОСОБА_5 .. Згідно відмови у проведенні державної реєстрації смерті за №3/23.5-113 від 17 липня 2024 року, вказаний орган державної реєстрації актів цивільного стану розглянув документи подані для державної реєстрації смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зник безвісти 18 січня 2024 року в населеному пункті Рівнопіль Донецької області, Сповіщення сім`ї № 380 від 22 січня 2024 року, видане ІНФОРМАЦІЯ_3 . Аналіз документів, наданих ОСОБА_2 свідчать, що у неї відсутні документи, які є підставою для державної реєстрації смерті у зв`язку з чим їй відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_5 (а. с. № 48).

В межах справи щодо службового розслідування за фактом зникнення безвісти старшого солдата в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_5 складено Акт службового розслідування, згідно якого в ході проведення службового розслідування встановлено, що 18 січня 2024 року під час виконання бойового завдання в районі н.п. Рівнопіль Донецької області зник безвісти військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , старший солдат ОСОБА_5

18 січня 2024 року внаслідок штурмових дій противника було втрачено позицію, де перебувала група військовослужбовців, зв`язок з групою було втрачено і стало відомо про те, що зник безвісти стрілець комендантського взводу. Тіло старшого солдата ОСОБА_5 не евакуйоване. Протягом наступних трьох діб були вжиті заходи задля встановлення поточного місця знаходження ОСОБА_5 та обставин його зникнення, які не дали позитивного результату. Повному і всебічному з`ясуванню всіх обставин зникнення старшого солдата ОСОБА_5 завалила складна оперативна ситуація в зоні відповідальності в/ч НОМЕР_2 , зокрема в місці зникнення бійця. Відомості про самовільне залишення частини, дезертирство під час бою, добровільну здачу в полон старшого солдата ОСОБА_5 не підтверджені. Інших відомостей про можливе місцеперебування старшого солдата в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_5 на час проведення розслідування не встановлено. За результатами проведеного службового розслідування зроблено наступний висновок: стрільця комендантського взводу в/ч НОМЕР_1 , старшого солдата ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вважати безвісти зниклим; зникнення безвісти стрільця комендантського взводу в/ч НОМЕР_1 , старшого солдата ОСОБА_5 в районі бойових дій ІНФОРМАЦІЯ_5 , настало внаслідок дій з боку противника окупаційних військ російської федерації, та є бойовою людською втратою (а. с. № 178-180).

Статтею 49 ЦК України передбачено, що актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Згідно з вимогами частини 1 статті 5 розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000, підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрована у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.

Чинний ЦПК України містить чотири процедури, наслідком яких є ухвалення судового рішення, на підставі якого органи державної реєстрації актів цивільного стану можуть видати свідоцтво про смерть, зокрема:

- встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України);

- встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України);

- встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України);

- визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України).

Пунктом 9 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відтак, встановлення факту смерті особи на підставі ч. 9 ч. 1 ст. 315 ЦПК України можливе лише за наявності беззаперечних доказів встановлення обставини, які свідчать про смерть особи яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

Згідно з частиною третьою статті 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.

Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України (частина четверта статті 46 ЦК України).

Відповідно до статті 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою: обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Тому оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть цієї особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті.

Підставою для оголошення особи померлою є не факти (докази), які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.

З огляду на викладене, виходячи зі змісту статей 43, 46 ЦК України, статей 305, 306 ЦПК України, за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України).

Подібні висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у справі № 506/358/22 (провадження № 61-7094св23), від 13 березня 2024 року у справі № 204/724/23 (провадження № 61-16728св23), від 22 травня 2024 року у справі № 337/2489/23 (провадження № 61-13752св23) та від 02 квітня 2025 року у справі № 753/11685/24 (провадження № 61-16778св24).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Як встановлено судом, звертаючись до суду із заявою ОСОБА_2 просила встановити факт смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Людмилівка Вознесенського району Миколаївської області, громадянина України, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Рівнопіль Донецької області.

Як на правові підстави звернення до суду з вказаною заявою, посилалась на п. 8,9 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, а саме встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Разом із тим, з вказаних доказів вбачається факт зникнення безвісті військовослужбовця ОСОБА_5 та відсутність беззаперечних доказів загибелі останнього.

Надані суду та досліджені докази у їх сукупності лише дають підстави для обґрунтованого припущення смерті ОСОБА_5 за обставин, що підтверджені цими доказами, тобто свідчать про припущення загибелі останнього, а тому, підстави для задоволення заяви відсутні.

Разом з тим, суд першої інстанції вірно роз`яснив, що за наявності у заявниці вірогідного припущення про смерть її сина, остання не позбавлена можливості звернутися до суду із заявою про оголошення судом ОСОБА_5 померлим на підставі частини другої статті 46 ЦК України.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані заявником докази у своїй сукупності достовірно не свідчать про смерть ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , а лише не дають підстави для обґрунтованого припущення смерті за обставин, що підтверджені цими доказами, які можуть свідчити про смерть солдата.

Доводи та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах, яким судом дана належна правова оцінка.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Боднаруком Василем Васильовичем залишити без задоволення, а рішення Братського районного суду Миколаївської області від 06 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 09 липня2025 року.