Справа № 206/4736/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2025 року

Подільський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Будзан Л.Д.,

з участю секретаря судового засідання Лебідь О.С.,

представника позивача ОСОБА_5,

представника відповідача Заруцької І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат внаслідок прострочення виплати страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ПрАТ «Страхова компанія «АРКС», в якому просив стягнути із відповідача пеню в розмірі 27794,64 грн, три відсотки річних в сумі 2903,00 грн, втрати від інфляції в розмірі 4428,09 грн, а всього суму в розмірі 35125,73 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що 28.08.2022 року в м. Дніпро, вул. Томська,15, в районі е/о № 1 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «RenaultLogan», д.р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «HyundaiAccent», д.р.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4 , власник автомобіля ОСОБА_1 . Постановою судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28.09.2022 року, ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу RenaultLogan», д.р.н. д.р.н. НОМЕР_1 на момент настання ДТП була застрахована в АТ «СК «АРКС», згідно полісу ОСЦПВВНТЗ № ЕР/210743424. 09.09.2022 року позивач через свого представника направив на електронну адресу АТ «СК «АРКС» повідомлення про ДТП, заяву про виплату страхового відшкодування, запрошення на проведення експертизи та весь необхідний пакет документів, які отримані страховою компанією 09.09.2022. Позивач вказує на те, що строк виплати страхового відшкодування сплинув 09.12.2022, однак відповідач страхове відшкодування не виплатив. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26.03.2024 у справі № 206/4918/23, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» на його користь страхове відшкодування у розмірі 60589,13 грн., витрати на оплату послуг експерта у розмірі 2120 грн, та судовий збір у розмірі 1073,80 грн. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27.06.2024 у вказаній справі, рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26.03.2024 залишено без змін. 16.07.2024 відповідач виконав зазначене рішення суду та сплатив позивачу страхове відшкодування. Однак, позивач вказує, що відповідач безпідставно затримав виплату страхового відшкодування, що стало наслідком звернення позивача до суду з метою поновлення свого порушеного права, а відтак страховою компанією прострочено виконання грошового зобов`язання із дати затримання виплати по день фактичного виконання судового рішення. За таких обставин, в зв`язку із неналежним виконанням зобов`язання по виплаті страхового відшкодування, за розрахунками позивача, із відповідача за період із 10.12.2022 по 10.12.2023 підлягає стягненню пеня в сумі 27794,64 грн, а також за період із 10.12.2022 по 15.07.2024 три відсотки річних в сумі 2903,09 грн, та інфляційні втрати в сумі 4428,09 грн.

Ухвалою судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25.09.2024, справу передано за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2024, головуючим суддею у справі визначено Будзан Л.Д.

Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 09.12.2024, провадження у вищевказаній цивільній справі відкрито та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін.

В січні 2025 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що 09.09.2022 відповідач отримав від позивача пакет документів, в тому числі повідомлення про настання 28.08.2022 дорожньо-транспортної пригоди, заяву про виплату страхового відшкодування. На виконання вимог закону, 19.09.2022 проведено огляд транспортного засобу, та в подальшому від позивача страхова компанія отримала висновок експерта від 28.09.2022, яким визначено вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «HyundaiAccent», д.р.н. НОМЕР_2 . Однак, відповідачем з`ясовано, що подані документи не відповідають вимогам, встановленим до електронного звернення, а тому ці документи не могли бути прийняті страховою компанією для виплати страхового відшкодування. 15.09.2022 та 29.09.2022 страхова компанія листом роз`яснила позивачу порядок надання та перелік необхідних документів. Однак, 30.09.2022 та 11.11.2022 позивач надіслав скановані копії частини запитуваних документів, що унеможливило здійснити належну ідентифікацію та верифікацію потерпілого та його представника. 03.05.2023 до відповідача надійшли паперові копії паспорту та ідентифікаційного коду позивача. З огляду на те, що позивачем подано до страхової компанії неналежні документи відповідно до переліку, який визначений законом, майнові права позивача відповідачем в досудовому порядку не визнавались, а рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26.03.2024 у справі № 206/4918/13 набрало законної сили лише 27.06.2024, та саме із цієї дати розпочався відлік 90-денного строку для виплати страхового відшкодування. Відповідач вказує, що рішення суду про виплату страхового відшкодування виконано страховою компанією 15.07.2024, тобто в межах стоків визначених п. 36.2 ст. 36 закону, а тому відсутні підстави для сплати відповідачем пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат. Крім того, відповідачем заявлено про застосування до позовних вимог строків позовної давності.

В січні 2025 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач наполягав на задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не пропущено строки позовної давності ані щодо пені, ані щодо штрафних санкції нарахованих в порядку ст. 625 ЦК України. Крім того, відповідачем безпідставно затримано виплату позивачу страхового відшкодування та це зобов`язання страхової компанії не є таким, що виникло з рішення суду, тому дія ст. 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами як до ухвалення рішення, так і після його ухвалення. Наведене в сукупності свідчить про безпідставність заперечень відповідача.

В січні 2025 року до суду від представника відповідача надійшли заперечення, у яких останній наполягав на відсутності підстав для задоволення позову, посилаючись на те, що порядок та умови здійснення страхового відшкодування при настанні страхових випадків за договорами регулюється Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». З огляду на те, що позивачем в порушення вимог ст. 35 зазначеного закону не подано страховій компанії повний пакет документів, відповідач був позбавлений можливості здійснити виплату страхового відшкодування, про що повідомлявся позивач. Спір між сторонами вирішено в судовому порядку, та рішення суду про стягнення страхового відшкодування відповідачем виконано належним чином, що свідчить про відсутність підстав для нарахування пені та штрафних санкцій в порядку ст. 625 ЦК України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з викладених в позові підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила в їх задоволенні відмовити, посилаючись на підстави, які викладені в письмовому відзиві на позов.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до положень ст. 55, 124 Конституції України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Судом встановлено, що 28.08.2022 року в м. Дніпро, вул. Томська,15, в районі е/о № 1 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «RenaultLogan», д.р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «HyundaiAccent», д.р.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4 , власник автомобіля ОСОБА_1 .

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу RenaultLogan», д.р.н. д.р.н. НОМЕР_1 на момент настання ДТП була застрахована в АТ «СК «АРКС», згідно поліса ОСЦПВВНТЗ № ЕР/210743424.

09.09.2022 року позивач через свого представника направив на електронну адресу АТ «СК «АРКС» повідомлення про ДТП, заяву про виплату страхового відшкодування, запрошення на проведення експертизи та весь необхідний пакет документів, які отримані страховою компанією 09.09.2022, що не заперечувалось стороною відповідача в ході розгляду справи.

Однак, розглянувши подані позивачем документи в електронному вигляді відповідач листами від 15.09.2022 та від 29.09.2022 повідомив позивача та його представника про необхідність для подальшого розгляду справи та прийняття рішення щодо заявленого страхового випадку надати належним чином підписану заяву разом із визначеним в ст. 35 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» документами.

Постановою судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28.09.2022 року, ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Листами від 05.05.2023 та від 25.07.2023 відповідач на заяви представника позивача, повідомив, останнього, в тому числі про необхідність надання оригіналів документів для проведення належної ідентифікації та верифікації позивача відповідно до вимог Положення про здійснення установами фінансового моніторингу, затвердженого постановою НБУ від 28.07.2020 № 107.

В жовтні 2023 року позивач звернувся до суду із позовом до ПрАТ «СК «АРКС» про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26.03.2024 у справі № 206/4918/23, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 60589,13 грн., витрати на оплату послуг експерта у розмірі 2120,00 грн, та судовий збір у розмірі 1073,80 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27.06.2024 у вказаній справі, рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26.03.2024 залишено без змін. 16.07.2024 відповідач виконав зазначене рішення суду та сплатив позивачу страхове відшкодування.

15.07.2024 постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Маляра Я.А. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 206/4918/23, виданого 05.07.2024 Самарським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення із ПрАТ «СК «АРКС» на користь позивача кошти в загальній сумі 62709,13 грн.

15.07.2024 відповідачем здійснено сплату коштів за вказаним виконавчим провадженням, чим було виконано рішення суду, яке набрало законної сили в повному обсязі.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що відповідач допустив прострочення виплати страхового відшкодування, у зв`язку з чим зі страхової компанії на користь позивача підлягають стягненню пеня, три відсотки річних та інфляційні втрати, відповідно до положень ст. 625 ЦК України та п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача вказувала, що позивачем не подано страховій компанії належні документи, відповідно до переліку, який визначений законом, майнові права позивача відповідачем в досудовому порядку не визнавались, а рішення суду набрало законної сили лише 27.06.2024, яке відповідачем виконано 15.07.2024, тобто в межах стоків визначених п. 36.2 ст. 36 закону, а тому відсутні підстави для сплати відповідачем пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

У частині 3 статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі № 758/1303/15.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові зазначила, що положення ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 526, ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох процентів річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

У разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом (ст. 992 ЦК України).

Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Згідно із ч. 1 ст. 613 ЦК України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Тобто, відповідальність страховика, передбачена пунктом 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV та частиною другою статті 625 ЦК України, настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулося з його вини як боржника у даних правовідносинах.

Так, відповідно до п. 36.1. ст. 36 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом в порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.

Як вбачається зі змісту постанови Дніпровського апеляційного суду від 27.06.2024 року по справі № 206/4918/23, ПрАТ «СК «АРКС», у встановлений п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк, рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування не прийняв з огляду на те, що ані позивач, ані його представник не з`явилися до найближчого офісу страхової компанії для здійснення ідентифікації і верифікації особи, позивач не надав оригінал паспорту і РНОКПП, як це встановлено Положенням про здійснення установами фінансового моніторингу, яке затверджено постановою Правління Національного банку України 28.07.2020 № 107.

Наведене свідчить, що між сторонами виник спір щодо належного виконання сторонами вимог закону, зокрема, щодо належності подачі необхідних документів позивачем для можливості виплати страхового відшкодування, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду із цивільним позовом, а страховик скористався своїм правом, передбаченим законом, для припинення перебігу строку для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування.

Таким чином, на переконання суду, у діях страховика відсутня вина у простроченні виплати страхового відшкодування, що передбачає можливість застосування штрафних санкцій, оскільки страховик скористався своїм правом, передбаченим законом для припинення перебігу строку для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування, а тому такий строк розпочався з моменту набрання законної сили постановою Дніпровського апеляційного суду від 27.06.2024 року у справі № 206/4918/23.

За вказаних обставин, саме з моменту набрання законної сили вищенаведеною постановою суду апеляційної інстанції про стягнення із відповідача на користь позивача страхового відшкодування у страховика настав строк для виконання грошового зобов`язання та можливість застосування до нього цивільно-правової відповідальності за прострочення його виконання.

У свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, виплату страхового відшкодування та виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 27.06.2024 року у справі № 206/4918/23 здійснено відповідачем 15.07.2024, а тому прострочення виконання зобов`язання з виплати страхового відшкодування допущено не було, та обґрунтування позову є безпідставними.

При цьому, суд звертає увагу на те, що інші наведені доводи в обґрунтування позовних вимог не спростовують наведених висновків суду.

Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи, оскільки, відсутній факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, що, як наслідок, виключає можливість застосування цивільно-правової відповідальності, передбаченої п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ч. 2 ст. 625 ЦК України, тому суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, а відтак заява сторони відповідача про застосування до позовних вимог строків позовної давності судом не вирішувалась.

В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 76-81, 263, 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат внаслідок прострочення виплати страхового відшкодування, відмовити.

Судові витрати залишити за ОСОБА_1 по фактично понесеним.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи, а також особи, які не брати участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повні ім`я та найменування сторін:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС», , адреса: м. Київ, вул. Іллінська, 8.

Рішення суду складено 04.07.2025.

Суддя Леся БУДЗАН