КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/1092/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Левенця Б. Б., Саліхова В. В.,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС»,

на рішення Сквирського районного суду Київської області

від 28 грудня 2023 року

у складі судді Батовріної І. Г.

у цивільній справі № 376/2728/23 Сквирського районного суду Київської області

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ТОВ «ФК «ЕЙС» звернулось до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 398906309 від 23.12.2021 у розмірі 42 974 грн 25 коп., судові витрати в сумі 2 147 грн 20 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

В обґрунтування позову та з урахуванням додаткових пояснень представник позивача зазначає, що 23.12.2021 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 398906309 у формі електронного документу з використанням електронного підпису.

Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» визначають порядок і умови надання Товариством грошових коштів у Кредит, права та обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання та належного виконання умов електронного договору, а також регулюють відносини, що виникають між Товариством та позичальником. Відповідач добровільно за допомогою мережі інтернет перейшов на офіційний сайт Товариства: www.moneyveo.ua обрав для себе у вбудованому калькуляторі бажану суму грошових коштів та бажаний строк кредитування, зазначив свої персональні дані в тому числі і банківську картку на яку в подальшому отримав грошові кошти у сумі 16 500 грн 00 коп., пройшов декілька етапів підтвердження наміру вступити у договірні відносини з Товариством та уклав кредитний договір без зовнішнього впливу та примусу.

Позивач вказує, що кредитний договір № 398906309 від 23.12.2021 був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором № НОМЕР_3, який було направлено позичальнику 23.12.2021 о 02:41:05 на номер мобільного телефону вказаний ним в заявці на отримання грошових коштів - НОМЕР_1 , одноразовий персональний ідентифікатор було введено позичальником у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства 23.12.2021 о 02:42:33 годині, після чого відповідач натиснув кнопку «ТАК», що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Відразу після вчинених дій, 23.12.2021 Товариством було перераховано грошові кошти в сумі 16 500 грн 00 коп., на банківську карту, що належить відповідачу, що в свою чергу слугує доказом того, що відповідач прийняв пропозицію ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА».

Отже, як зазначає позивач, первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором, в сумі 16 500, 00 грн строком на 30 днів зі сплатою 1,94 % процентів від суми кредиту за кожний день користування кредитом.

28.11.2018 між Первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01, за умовами якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 398906309 від 23.12.2021.

05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу № 05/0820-01, за умовами якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 398906309 від 23.12.2021.

В подальшому, 04.08.2023 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» було укладено Договір факторингу № 04/08/23-01, за яким до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 42 974 грн 25 коп., з яких 16 500 грн 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 26 474 грн 25 коп. - сума заборгованості за відсотками.

Посилаючись на те, що відповідач кредит та відсотки за його користування не сплачує, просить стягнути з відповідача заборгованість за вищевказаним кредитним договором, витрати на професійну правничу допомогу та судові витрати по справі.

Представник відповідача, адвокат Безсмертний С. М. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 398906309 від 23.12.2021 від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс», відповідно, від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», відповідно, та від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК «ЕЙС», також позивачем не було надано жодних розрахунків заборгованості, наданих первісними кредиторами, відсутність первинних документів як доказів, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, тощо.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 28 грудня 2023 року відмовлено в задоволені позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та невідповідністю висновків суду, обставинам справи, а тому таким, що підлягає скасуванню.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «ЕЙС», через те, що наданий ним договір факторингу укладений 28.11.2018, тобто до укладення кредитного договору № 398906309 від 23.12.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», адже не враховано, що договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 встановлено, що предметом відступлення за ним є в тому числі вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому, оформлених відповідними реєстрами прав вимоги.

Зазначає, що 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого Фактор набув право грошової вимоги до боржників, а 04.08.2023 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС»» укладено Договір факторингу № 04/08/23-01.

Відповідно з реєстром боржників від 04.08.2023 до договору факторингу № 04/08/23-01 від 04.08.2023, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 42 974 грн 25 коп., з яких 16 500 грн 00 коп. заборгованість по тілу кредиту та 26 474 грн 25 коп. заборгованість за відсотками.

Дані обставини спростовують висновки суду першої інстанції про те, що ТОВ «ФК «ЕЙС» не набуло права вимоги до ОСОБА_1 .

За вказаних обставин, просив скасувати рішення Сквирського районного суду Київської області від 28 грудня 2023 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Адвокат Безсмертний С. М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав відзив на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «ЕЙС», в якій посилаючись на необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що кредитний договір із ОСОБА_1 був укладений через понад три роки після першого договору факторингу, що унеможливлює передачу права вимоги, яке ще не виникло. Відступлення права вимоги можливе лише щодо дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Вказує на те, позивач не надав доказів оплати за договорами факторингу від 28.11.2018, від 05.08.2020 та від 04.08.2021.

Стверджує, що позивачем не надано первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували видачу кредиту та його погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо). Замість цього надано лише розрахунок заборгованості, складений працівником позивача, який сам по собі не може слугувати доказом виникнення та існування кредитних відносин.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України (у редакції на дату відкриття апеляційного провадження) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження без виклику учасників справи, що підтверджується звітом про доставку копії ухвали про відкриття апеляційного провадження та електронного примірника апеляційної скарги до електронного суду ТОВ «ФК «ЕЙС» та направленням на поштову адресу відповідача ОСОБА_1 (рекомендоване повідомлення про вручення надійшло на адресу Київського апеляційного суду 11.07.2024) .

Дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ФК «ЕЙС» звернулося до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 398906309 від 23.12.2021, як правонаступник кредитора «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», за договорами факторингу: № 28/1118-01 від 28.11.2018 укладеного між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «Таліон Плюс»; № 05/0820-01 від 05.08.2020 укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та № 04/08/23-01 від 04.08.2023 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС».

Звертаючись до суду з позовом, позивач доводив, що внаслідок укладання цих договорів до нього перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 398906309 від 23.12.2021.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із того, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» не довело факту відступлення права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 398906309 від 23.12.2021. Зважаючи на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що договір факторингу між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» був укладений 28.11.2018, тоді як сам кредитний договір - 23.12.2021. Це взаємовиключає одне одного, оскільки договір факторингу є похідним від кредитного договору і не може бути укладеним раніше.

Суд встановив, що на момент укладення договорів факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником ОСОБА_1 , а отже, у первісного кредитора не було права вимоги, яке він міг би передати. Крім того, у матеріалах справи відсутні повідомлення про відступлення права грошової вимоги та підтвердження їх направлення відповідачу за договорами факторингу. Також у реєстрах прав вимоги та боржників не вказано дату нарахування заборгованості, залишок на початок та кінець періоду, сплачені суми та підстави їх нарахування, а також відсутні відомості про передачу матеріалів кредитної справи новому кредитору. Оскільки ТОВ «Таліон Плюс» не набуло права вимоги відносно ОСОБА_1 , це право не було передане наступним фінансовим компаніям, включаючи позивача. Відтак, оцінюючи наявні докази, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. ст. 628, 629 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 ЦК України).

За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Судом встановлено й підтверджується матеріалами справи, що 23.12.2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 398906309 у формі електронного документу з використанням електронного підпису № НОМЕР_3.

За умовами цього договору, Кредитодавець (ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА») зобов`язувався надати Позичальнику ( ОСОБА_1 ) кредит у сумі 16 500 грн 00 коп. строком на 30 днів зі сплатою 1,94 % процентів від суми кредиту за кожний день користування (а.с.15-21).

ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» перерахувало ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 16 500,00 грн на банківську карту 23.12.2021. На підтвердження факту отримання відповідачем вказаних коштів за Кредитним договором у спосіб та в обсязі, зазначених в позовній заяві, представник позивача надав суду три копії платіжних доручень від 23.12.2021 на загальну суму16 500 грн 00 коп. (а.с. 22-24).

Відповідач ОСОБА_1 не сплачує кредит та відсотки за його користування.

За розрахунком позивача загальна заборгованість ОСОБА_1 за цим кредитним договором, станом на 11.08.2023 складає 42 974,25 грн, з яких 16 500,00 грн - прострочене тіло, та 26 74,25 грн - прострочені відсотки.

У справі, що переглядається, відповідач не реалізував своє право на подання апеляційної скарги, приєднання до апеляційної скарги. Така процесуальна поведінка відповідача свідчить про повну згоду з оскарженими судовими рішеннями, у тому числі повнотою встановлених обставин, висновками та застосованими нормами матеріального права.

Отже наведені обставини укладання договору виконання кредитором обов`язку із надання грошових коштів у кредит, та невиконання відповідачем позичальником обов`язку із їх повернення та сплати відсотків, є встановленими судом першої інстанції, й апелянтом не оспорюються

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із того, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» не довело факту відступлення права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 398906309 від 23.12.2021. Зважаючи на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що договір факторингу між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» був укладений 28.11.2018, тоді як сам кредитний договір - 23.12.2021.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погодитись не може, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину.

Встановлено, що 28.11.2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» передає (відступає) ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» за плату (а.с. 44 - 50).

При цьому, право вимоги означає, всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі право грошової вимоги до боржників по сплаті боргу за договорами, строк платежу за якими не настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Згідно із п. п. 4.1. п. 4 Договору факторингу № 28/1118-01 право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги (а. с. 45).

В подальшому 28.11.2019 ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Додаткову угоду № 19 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, яким продовжили строк дії Договору до 31.12.2020 року (а.с. 39).

21.10.2020 ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Додаткову угоду № 25 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (а.с. 78).

Також надано витяг з Реєстру прав вимоги № 174 від 22.02.2022, згідно якого ТОВ «ФК «Таліон Плюс» приймає від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» право вимоги до боржників, в якому під порядковим № 2099 зазначено прізвище ОСОБА_1 , при цьому у ньому зазначені лише номер і дата кредитного договору, реєстраційний номер облікової картки платника податків, заборгованість по основному боргу в сумі 16 500 грн 00 коп., заборгованість по відсотках в сумі - 25 637 грн 70 коп., загальна заборгованість в сумі - 42 137 грн 70 коп. (а.с. 85).

Також встановлено, що 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Таліон Плюс» за плату (а.с. 67-72).

Позивачем надані до договорів факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, № 05/0820-01, №04/08/23-01 бланки додатків № 1, 2, 3, а саме форма Акту повернення прав вимоги, Форма реєстру прав вимоги, Форма реєстру прав вимоги, Форма повідомлення боржника за кредитним договором, у яких вищезазначена інформація також відсутня (а.с. 51-54), (а.с. 73-75), (а.с. 117-119).

Також надано Реєстр права вимоги № 9 від 30.05.2023 року, згідно якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» приймає від ТОВ «ФК «Таліон Плюс» право вимоги до боржників, в якому під порядковим № 13186 зазначено прізвище ОСОБА_1 , при цьому у ньому зазначені лише номер і дата кредитного договору, реєстраційний номер облікової картки платника податків, заборгованість по основному боргу в сумі 16 500 грн 00 коп., заборгованість по відсотках в сумі - 26 474 грн 25 коп., загальна заборгованість в сумі - 42 974 грн 25 коп. (а.с. 96-97).

04.08.2023 року між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено Договір факторингу № 04/08/23-01, за умовами якого ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЕЙС» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «ЕЙС» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» за плату (а.с. 110-116).

Позивачем надані бланки додатків до договору факторингу № 04/08/23-01 від 04.08.2023 року, а саме: реєстр боржників (а.с. 117); Акт прийому-передачі реєстру боржників (а.с. 118) та Акт повернення права вимоги (а.с. 119).

Також позивачем до суду надано Реєстр божників від 04.08.2023 (Додаток №1 до Договору факторингу №04/08/23-01 від 04.08.2023), в якому під порядковим номером 271 зазначено прізвище ОСОБА_1 та зазначені номер і дата кредитного договору, реєстраційний номер облікової картки платника податків, заборгованість по основному боргу в сумі - 16 500 грн 00 коп., заборгованість по відсотках в сумі - 26 474 грн 25 коп., загальна заборгованість в сумі - 42 974 грн 25 коп. (а.с. 93-94).

З огляду на викладені обставини, вбачається, що укладаючи договори факторингу, сторони цих договорів обумовили умову, яка полягає у тому, що передача права вимоги здійснюється на підставі Реєстру прав вимог, які є невід`ємним додатком до договорів факторингу, у яких зазначено перелік кредитних договорів та боржників за ними. Окрім цього, невід`ємними додатками договору є додаткові угоди, якими продовжувався строк дії договору факторингу.

Відтак, умови зазначених договорів факторингу передбачали можливість передачі права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Такі умови договорів не суперечать нормам чинного законодавства та в установленому законом порядку судом недійсними не визнавалися, а отже, виходячи із презумпції правомірності правочину, є правомірними, тобто такими, що породжують певні цивільні права та обов`язки.

Крім того, додатковими угодами, строк дії договорів факторингу було продовжено, а умовами договору передбачалося, що перехід права вимоги здійснюється в момент підписання реєстру права вимоги. Реєстри прав вимоги у межах зазначеної справи були підписані під час строку дії договорів факторингу.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що за договором факторингу було здійснено передачу права невизначених вимог, оскільки на момент його укладення у ТОВ «Таліон Плюс» не тільки було відсутнє право вимоги до відповідача, а на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та відповідачем, адже укладання договорів факторингу до виникнення кредитних правовідносин з ОСОБА_1 не свідчить про недійсність передачі прав вимоги за таким договором новому кредитору, оскільки станом на момент укладення кредитного договору договори факторингу були чинними, якими передбачено обставини внесення змін до договорів, шляхом укладення додаткових угод на підставі спільної згоди, що не позбавляло можливості здійснити передачу прав вимоги у період дії договору факторингу.

При цьому, право вимоги за кредитним договором № 398906309 від 23.12.2021 були передані ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» на користь ТОВ «Таліон Плюс», ТОВ «Таліон Плюс» на користь ТОВ «Онлайн Фінанс», а в подальшому позивачу ТОВ «ФК «ЕЙС» на підставі реєстрів прав вимог, які оформлені належним чином.

Доводи відповідача ОСОБА_1 щодо відсутності належного відступлення права вимоги відхиляються, оскільки вони не відповідають критерію статті 518 Цивільного кодексу України, яка надає боржнику право висувати проти нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора. У цьому випадку, відповідач не навів прямих заперечень, які б стосувалися первісних правовідносин з ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» щодо самого кредиту (наприклад, що він його не отримував, повністю погасив, або що сума кредиту була іншою). Натомість, його аргументи зосереджені на недоведені факту відступлення права вимоги.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу, встановив, що докази відступлення є у матеріалах справи, і договори факторингу передбачали можливість передачі майбутніх вимог, що не суперечить чинному законодавству. Таким чином, заперечення відповідача щодо правомірності самого відступлення права вимоги не є запереченнями, які він мав проти первісного кредитора у сенсі статті 518 ЦК України, а стосуються вже правомірності переходу прав до нового кредитора, що було належним чином доведено.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність позивачем факту відступлення права грошової вимоги за кредитним договором від первісного кредитора до наступних кредиторів.

Вирішуючи питання обґрунтованості наданого позивачем розрахунку позовний вимог, колегія суддів виходить з наступного.

Верховний Суд у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

З поданого позивачем розрахунку вбачається, що проценти за користування кредитними коштами нараховані поза межами 30 денного строку кредитування, який визначений п. 1.7 договору, та щодо продовження якого матеріали справи доказів не містять

Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

При цьому згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у пункті 53 постанови від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 з подібними правовідносинами, щодо застосування абзацу 2 частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, положення зазначеної норми про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін можуть бути застосовані лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 5 квітня 2023 року, справа №910/4518/16).

Судова практика у вказаному питанні є сталою.

За перерахунком проведеним апеляційним судом, за користування кредитними коштами у розмірі 16 500 грн, за встановлений у договорі строк кредитування 30 днів та відповідно до визначеної процентної ставки 1,94%, підлягають сплаті проценти у розмірі 9603 грн.

З урахуванням викладеного, судом апеляційної інстанції, встановлено, що ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», правонаступником якого є позивач, належним чином виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредит в розмірі 16 500 грн, тоді як відповідач неналежно виконував свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість у сумі 16 500 грн за тілом кредиту та 9 603 грн за процентами. Розмір такої заборгованості відповідачем в порядку встановленому ЦПК України не спростований, а отже позовні вимоги про її стягнення підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

З урахуванням викладеного, рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК«ЕЙС» заборгованості за кредитним договором № 398906309 від 23.12.2021 у розмірі 26 103 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 16 500 грн, та заборгованості за процентами у розмірі 9 603 грн.

Що стосується судових витрат в частині сплаченого позивачем судового збору, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 422,40 грн за подання позовної заяви (а.с. 120) та 3 220,80 грн за подання апеляційної скарги на рішення суду (а.с. 12, т. 2).

Оскільки, суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «ФК«ЕЙС» до ОСОБА_1 , з останнього пропорційно задоволеним вимогам (60,74%) підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1 304, 21 грн та витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 956,31 грн, а всього 3 260,52 грн.

Що стосується судових витрат на правову допомогу понесених позивачем в суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Звертаючись до суду першої інстанції, ТОВ «ФК«ЕЙС» у позовній заяві заявляло вимогу про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. В апеляційній скарзі розмір судових витрат визначено у розмірі 5000 грн.

На підтвердження витрат на правову допомогу у матеріалах справи наявний договір про надання правничої допомоги від 24.11.2022 року, укладений ТОВ «ФК«ЕЙС» та Адвокатським об`єднанням бюро «Альма Теміс», яким клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором (а.с. 88-92); протокол погодження видів правової допомоги та договірної ціни до договору про надання правничої допомоги 24.11.2022 (а.с. 107); додаткову угоду № 49 від 08.08.2023 до договору про надання правничої допомоги 24.11.2022 (а.с. 99-106); акт прийому-передачі наданих послуг від 09.08.2023 на суму 5 000 грн (а.с. 82), рахунок на оплату (а.с 84), платіжна інструкція від 09.08.2023 на суму 5 000 грн (а.с 84).

У постановах від 19 лютого 2022 року у справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Таким чином, аналізуючи матеріали справи колегія суддів вважає, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесений у суді першої інстанції, визначений адвокатським об`єднанням є дещо завищеним, враховуючи, що предметом спору є стягнення заборгованості у розмірі 42 974,25 грн, тобто справа відноситься до малозначних, сума заявлених витрат на правову допомогу у загальному розмірі 5 000 грн є непропорційною щодо ціни позову, тому сума витрат на правову допомогу підлягає зменшенню до 3 000 грн. Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, підлягають стягненню на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000*60,74% = 1 822,20 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» задовольнити частково.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 28 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором № 398906309 від 23.12.2021 у розмірі 26 103 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 16 500 грн, за заборгованості за процентами у розмірі 9 603 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» у відшкодування витрат по сплаті судового збору 3 260,52 грн, а також судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 822,20 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

З моменту ухвалення постанови суду апеляційної інстанції додаткове рішення Сквирського районного суду Київської області від 14 квітня 2024 року втрачає чинність.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

В. В. Саліхов