Справа № 149/710/25
Провадження № 22-ц/801/1442/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войнаревич М. Г.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 рокуСправа № 149/710/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Копаничук С.Г. (суддя - доповідач),

суддів: Оніщука В. В., Рибчинського В. П.,

з участю секретаря судового засідання: Кашпрук М. Г.

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 квітня 2025 року, постановлене під головуванням судді Войнаревича М. Г., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

в с т а н о в и в:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів. Зазначав, що рішенням Хмільницького міськрайонного суду від 28.03.2017 року з нього стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.02.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. На сьогоднішній день у нього, крім сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утриманні перебуває ще двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Це відповідно зменшує його спроможність сплачувати стягнуті у вказаному розмірі аліменти, оскільки на утримання цих дітей у ОСОБА_3 теж йде значна частина його доходу. При цьому вважає, що усі його діти мають бути в рівному становищі. Просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із 1/4 частки зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку замінити на 1/8 частку з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення повноліття.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду від 15 квітня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права, а у справі ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що суд не врахував те, що на його утриманні перебуває троє його дітей , які мають право на отримання однакового матеріального забезпечення від батька. Крім цього , він є діючим військовослужбовцем ЗСУ ,28 листопада 2024 року отримав бойове поранення, класифіковане у довідці ВЛК від 15.04.2025 року №2025-0415-0944 ,як тяжка травма. На даний час грошового забезпечення, як діючий військовослужбовець, не отримує та проходить реабілітацію.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади. Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

У суді апеляційної інстанції розгляд справи уже відкладався у зв`язку з неявкою ОСОБА_2 , яку додатково було повідомлено про розгляд справи шляхом розміщення оголошення на веб-порталі Судова влада України.

Відповідно до ч. 1 ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом 60 днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними.

Отже, з урахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Верховний Суд у постанові від 16 серпня 2023 року по справі №297/288/21 дійшов висновку про те, що у випадку, якщо належним чином повідомлені сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Колегія суддів вважає, що зміст та обсяг матеріалів справи дає можливість розглянути справу без участі відповідача та її представника. Обставин, які б вказували на неможливість розгляду справи без участі сторін та їх представників колегією суддів не встановлено.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 квітня 2025 року вищевказаним вимогам закону не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів на підтвердження погіршення його майнового стану чи здоров`я після винесення судового рішення про стягнення аліментів, що стали б підставою для зменшення розміру аліментів.

Колегія суддів, з таким висновком суду погодитись не може.

Апеляційним судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 2010 по 2015 рік, за час перебування у шлюбі мають спільну дитину сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого згідно свідоцтва про народження є відповідач у справі - ОСОБА_1 (серія НОМЕР_1 , видане 11.05.2010р.)(а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_4 у позивача народився син - ОСОБА_5 , батьками якого записано ОСОБА_3 та ОСОБА_8 (а.с. 7).

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду від 28.03.2017 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.02.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

ІНФОРМАЦІЯ_5 у позивача народилася донька - ОСОБА_6 , батьками якої записано ОСОБА_3 та ОСОБА_9 (а.с. 9).

15 березня 2025 року ОСОБА_1 уклав шлюб із ОСОБА_9 (а.с. 34)

Як вбачається з військового квитка , серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 проходить дійсну військову службу в Збройних Силах України.

Згідно довідки військової частини НОМЕР_3 від 20.02.2024 року , ОСОБА_1 28.11.2024 року отримав бойове поранення: вибухова травма, вогнепальне осколкове, сліпе поранення правої підколінної ділянки.

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного хворого) КНП «Міська лікарня №4 Запорізької міської ради» у період з 30 листопада 2024 року по 05 грудня 2024 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні після отримання бойового поранення у стані середньої тяжкості.

Згідно довідки КП «Медичне об`єднання Луцької МТГ» №3547 від 12.12.2024 ОСОБА_1 у період із 06 грудня 2024 року до 12 грудня 2024 року знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом: вогнепальне уламкове поранення правого стегна.

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №130 в/ч НОМЕР_4 у період з 16 січня 2025 року по 28 січня 2025 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні після отримання бойового поранення: відкрита рана стегна, наявність стороннього тіла (металевого осколка).

Згідно довідки ВЛК в/ч НОМЕР_5 №977 від 03 березня 2025 року, отримана ОСОБА_10 травма класифікована як тяжка , у зв`язку з чим він потребує відпустки для лікування після поранення терміном 30 календарних днів.

Згідно довідки ВЛК №2025-0415-0944 від 15 квітня 2025 року отримана ОСОБА_10 , травма класифікована як тяжка у зв`язку з чим він потребує відпустки для лікування після поранення терміном 30 календарних днів.

Згідно ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснено в пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» ,відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, а й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (статті 182 СК «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», статті 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі»).

Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України (Постанова ВС від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження 61-51сво18)).

Враховуючи зміст ст. ст. 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Наведена правова норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану ,підставою для зміни розміру аліментів.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Звертаючись до суду з вимогами про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої сина ОСОБА_4 , позивач посилався на те, що у нього змінився,як сімейний стан так стан його здоров`я, а саме: у нього народилось ще двоє дітей від інших шлюбів та він отримав бойове поранення під час виконання військового обв`язку, пов`язаного із захистом Батьківщини, в зв`язку з чим він утримує трьох дітей та фактично частково втратив працездатність, внаслідок чого зменшилась його матеріальна можливість сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), тому змушений звернутися до суду з позовом про зменшення аліментів, оскільки у зв`язку із вказаними обставинами погіршився його матеріальний стан.

Колегія суддів вважає, що посилання позивача на ті обставини , у нього змінилися як сімейний стан так і стан здоров`я, він є батьком трьох дітей, які мають отримувати матеріальну допомогу від нього у однаковому розмірі, що є підставою для зменшення розміру аліментів, як такі що доведені доказами , заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22, у якому зазначено, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Народження обумовлює зміну матеріального стану платника аліментів, оскільки зазначена обставина очевидно потребує додаткових фінансових витрат.

Статтею 183 СК України визначено розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини: на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Враховуючи, що матеріалами справи доведено ,що після ухвалення судом рішення від 28 березня 2017 року про стягнення з позивача аліментів, у нього народилась донька та є син від інших шлюбів, він отримав бойове поранення та втратив працездатність, а також ,виходячи з інтересів та потреб усіх дітей, обов`язків батька по утриманню кожного із них , колегія суддів вважає законним і справедливим стягувати з позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_11 у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

На думку колегії суддів такий розмір аліментів відповідатиме ст. 183 СУ України та забезпечить баланс учасників сімейних відносин, що склались у цій справі.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку про не обґрунтованість та не доведеність позовних вимог.

Отже, обставини на які посилається сторона відповідача в апеляційній скарзі як на підставу перегляду судового рішення в частині порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, знайшли своє підтвердження.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нового судового рішення - про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 квітня 2025 року, скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на дитину задовольнити частково.

Зменшити розмір присуджених до стягнення рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 28 березня 2017 року аліментів із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частки на 1/6 частку його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий С.Г. Копаничук

судді: В. В. Оніщук

В. П. Рибчинський