Справа № 761/6781/25
Провадження № 2/761/5340/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарях: Габунії М.Г., Яцишині А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТФК ОЙЛ» про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

16.02.2025 до Шевченківського районного суду м.Києва через підсистему «Електронний суд» надійшла вказана позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач), підписана адвокатом Істоміною К.В., до ТОВ «ТФК ОЙЛ» (далі - відповідач) про стягнення боргу за договором позики.

В позовній заяві позивач просить: стягнути з відповідача на свою користь суму позики за договором позики №3 від 27.02.2024 у розмірі 50 000грн., відсотки у сумі 15 000,00грн. та судові витрати.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що 27.02.2024 між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінанс Фуєл Юкрейн» було укладено договір позики №3 за умовами якого позивачка, як позичкодавець, передала, а позичальник - ТОВ «Фінанс Фуєл Юкрейн», отримало у позику грошові кошти в сумі 50 000,00 грн. на строк 365 днів зі сплатою щомісячних процентів за користування коштами у розмірі 6% від загальної суми договору. Позичальник зобов`язувався повернути позичкодавцеві позичену суму у строк та на умовах, визначених у договорі, а також сплатити проценти.

Як зазначає позивач, у період березень-вересень 2024 року позичальник здійснював виплату процентів за користування коштами на розрахунковий рахунок позичкодавця у розмірі 6% від загальної суми позики, що становило 3000,00грн. У подальшому, а саме: 29.10.2024, до договору позики було укладено додаткову угоду №1, за умовами якої здійснено заміну позичальника з ТОВ «Фінанс Фуєл Юкрейн» на ТОВ «ТФК ОЙЛ». У зв`язку з тим, що починаючи з жовтня 2024 року ТОВ «ТФК ОЙЛ» в односторонньому порядку призупинило нарахування та виплату позивачці процентів, вона звернулась до суду з позовом до вказаного Товариства про стягнення суми позики - 50 000,00 грн. та невиплачених процентів - 15 000,00 грн., на загальну суму 65 000,00 грн.

Також позивачка вказує, що нею вживались заходи досудового врегулювання спору шляхом направлення відповідачеві на його адресу 11.02.2025 претензії з вимогою повернути суму позики у повному обсязі та належні до виплати проценти за період з жовтня 2024 року по лютий 2025 року у сумі 15 000,00грн, що розраховані як 3000,00 грн помножені на 5 місяців, однак відповіді так і не отримала і кошти відповідачем не повернуті.

В судовому засіданні, яке відбулось 01.04.2025 року представник позивача вимоги позову підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. В судове засідання, яке відбулось 22.05.2025 представник позивача не з`явилась, хоча належним чином повідомлена про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомила.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, правом на подання відзиву на позов не скористався, пояснень, клопотань, заяв до суду не направив.

Відповідно до ч.1, 2 та ч.4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з положеннями ч.6 ст.14 ЦПК України юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку.

З 21.02.2024 наявність електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі є обов`язковою для всіх юридичних осіб приватної форми власності, які беруть участь в цивільних та адміністративних справах.

Відповідач ТОВ «ТФК ОЙЛ» (код 38882037) не має зареєстрованого електронного кабінету у підсистемі «Електронний суд».

Виклик відповідача у судове засідання здійснено відповідно до положень ст.128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки про виклик на адресу зареєстрованого місцезнаходження юридичної особи, зазначеного у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, яка збігається з адресою місцезнаходження, вказаною у Додатковій угоді №1 до Договору позики: м.Київ, вул.Софіївська 1/2, оскільки ТОВ «ТФК ОЙЛ» (код 38882037) не має зареєстрованого електронного кабінету у підсистемі «Електронний суд». Конверт суду повернувся з довідкою «Укрпошти» про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки, зокрема, про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що зареєстроване у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Повідомлень відповідача про наявність іншої адреси до суду не надходило і з матеріалів справи не вбачається.

На підставі положень ч.1 ст.223 ЦПК України, задля уникнення затягування вирішення справи по суті, суд продовжив розгляд справи у відсутність сторін, які повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, врахувавши пояснення представника позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.02.2024 між позикодавцем - фізичною особою ОСОБА_1 (далі - Інвестор), з однієї сторони та позичальником - ТОВ «Фінанс Фуєл Юкрейн» (далі - Підприємство), з іншої сторони, було укладено договір позики №3, за умовами якого Інвестор передає, а Підприємство приймає як позику грошові кошти у сумі, що визначена в п.2.1 розділу 2 даного договору, Підприємство зобов`язується повернути позичену суму у строк та на умовах, визначених у договорі, а також сплатити проценти у розмірі та порядку, встановлених цим договором.

Пунктами 2.1 - 2.5 розділу 2 договору передбачено, що: сума інвестиції становить - 50 000,00 грн; проценти від загальної суми інвестиції в місяць - 6%; періодичність виплати процентів - щомісячно; порядок виплати процентів - шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Інвестора, зазначений у п.3 цього договору.

Факт перерахування позивачкою суми позики 50 000,00грн на розрахунковий рахунок ТОВ «Фінанс Фуєл Юкрейн» підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № ПН26064С1 від 29.02.2024, призначення платежу - «плата згідно договору позики №3 від 27.02.2024».

За змістом договору позики: строк повернення інвестиції становить кількість календарних днів, вказаних у п.2.4 з дня надання суми інвестиції у повному обсязі (п.5.1); повернення інвестиції відбувається у останній календарний день строку, вказаного в п.2.4. з дня надання суми інвестиції у повному обсязі; якщо цей день припадає на вихідний або святковий день, то повернення інвестиції відбувається на наступний робочий день (п.5.2); днем повернення інвестиції вважається день фактичного повернення суми інвестиції шляхом зарахування суми інвестиції на розрахунковий рахунок інвестора, зазначений у реквізитах до цього договору; у випадку повернення інвестиції готівкою, сторони складають відповідну розписку (п.6.3); інвестор має право вимагати від підприємства дострокового повернення суми інвестиції не раніше, ніж 90 (дев`яносто) днів з дня надання інвестиції, шляхом надсилання письмової вимоги рекомендованим листом на поштову адресу підприємства та на електронну адресу, які вказані у п.3 цього договору (п.6.4); підприємство зобов`язане повернути суму інвестиції протягом 10 (десяти) днів з дня отримання вимоги про повернення; нарахування процентів припиняється з дня отримання вимоги про повернення (п.6.4.1); цей договір набуває чинності з моменту надання інвестором суми інвестиції підприємству та діє до повного виконання підприємством та інвестором своїх зобов`язань за договором (п.11.1); строк повернення інвестиції, встановлений п.2.4 та 5.1 цього договору, може бути продовжено за погодженням сторін, що оформляється додатковою угодою до договору (п.11.2).

При цьому, підприємство зобов`язано своєчасно, відповідно умов цього договору, здійснити повернення суми інвестиції та сплачувати проценти на умовах та в порядку, визначеному договором (п.7.2.1 договору).

Згідно з п.7.4.4. договору позики підприємство має право затримати виплату процентів, передбачених розділом 2 договору, та повідомити щодо цього інвестора у випадках: - настання форс-мажорних обставин, передбачених цим договором; - позбавлення підприємства права вільно розпоряджатись та використовувати рахунки підприємства; - несправної роботи банківської системи чи банку, у якого обслуговується рахунок підприємства.

29.10.2024 між ТОВ «Фінанс Фуєл Юкрейн» (далі - Підприємство 1), ТОВ «ТФК ОЙЛ» (далі - Підприємство 2) та фізичною особою ОСОБА_1 (далі - Інвестор) укладено Додаткову угоду №1 до договору позики №3, згідно з умовами якої сторони домовились замінити одну із сторін в договорі, а саме: передати Підприємству 2 усі права та обов`язки Підприємства 1 за договором; Інвестор згоден із зміною Підприємства 1 на Підприємство 2 в договорі; Додаткова угода вступає в дію з моменту її підписання сторонами та діє до закінчення терміну дії договору відповідно до його умов (п.1, 2, 5 додаткової угоди).

Як стверджує позивачка, після укладення зазначеної додаткової угоди відповідач - ТОВ «ТФК ОЙЛ», не здійснював жодної виплати процентів за договором позики, на підтвердження чого надала до суду виписку з власного рахунку НОМЕР_1 за період з 01.01.2024 по 31.12.2024 та за період з 01.01.2025 по 31.03.2025.

Судом встановлено, що на рахунок позивачки, вказаний у п.3 договору позики від 27.02.2024, а саме: НОМЕР_1 , надходили кошти у сумах 3 018,75 або 3 018,00 грн щомісячно у період з березня по вересень 2024 року включно, а саме: 29.03.2024, 29.04.2024, 29.05.2024, 28.06.2024, 29.07.2024, 29.08.2024, 02.10.2024 транзакції - безготівкове зарахування коштів як оплата згідно договору 3 від 27.02.2024. Виплати за інший період часу, а саме: з дати укладення додаткової угоди - 29.10.2024, і по закінчення строку дії договору позики, на виконання положень вказаного договору на рахунок позивачки не надходили.

11.02.2025 року ОСОБА_1 направила претензію до ТОВ «ТФК ОЙЛ» на адресу, зазначену у додатковій угоді №1 (м.Київ, вул.Софіївська, буд.1/2), що підтверджується описом вкладення цінного листа, накладною, фіскальним чеком від 11.02.2025. За змістом вказаної претензії позивачка у зв`язку з допущеним відповідачем порушенням умов договору висунула йому вимогу щодо повернення суми позики у повному обсязі, а також сплати процентів за період з жовтня 2024 по лютий 2025 у сумі 15 000,00грн (3000*5) шляхом зарахування коштів на її розрахунковий рахунок, вказаний у договорі позики, протягом 5 (п`яти) днів, а також вказала, що у випадку ігнорування претензії вона буде вимушена звернутись до суду.

При цьому, матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем вказаної претензії та повернення всієї суми позики з процентами відповідно до п.6.4.1 договору позики.

Суду не надано доказів, які б підтверджували укладення сторонами додаткової угоди щодо продовження строку повернення суми позики чи повідомлення про наявність причин для затримки виплати процентів відповідно до п.7.4.4 та 11.2 договору позики від 27.02.2024.

На час розгляду справи судом настав строк повернення позики, визначений п.5.1 договору позики.

Судом встановлено, що на рахунок позивачки, вказаний у п.3 договору позики №3 від 27.02.2024, а саме: НОМЕР_1 , з моменту укладення Додаткової угоди №1 від 29.10.2024 проценти за договором позики в жодному з місяців за період з 29.10.2024 по 31.03.2025 не надходили, як і не надходило повернення всієї суми позики з процентами, хоча настав обумовлений договором строк повернення позики (365 днів).

З огляду на те, що договір позики був укладений сторонами 27.02.2024, а зарахування коштів у сумі 50 000,00 грн на рахунок відповідача здійснено позивачкою 29.02.2024, то відповідно за минуванням 365 днів з дати сплати суми позики у відповідача виник обов`язок, передбачений розділами 5 та 6 договору, з повернення позивачці суми позики та нарахованих відсотків у повному обсязі.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст.1046 ЦК України).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України).

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч.3 ст.1049 ЦК України).

Згідно зі ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Стаття 11 ЦК України визначає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст.526 ЦК України).

Відповідно до ст.610, ч.1 ст.611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Як встановлено судом, відповідачем допущено порушення зобов`язання зі сплати відсотків та повернення суми позики і після закінчення строку дії договору, який становив 365 днів з дня перерахування позивачкою як позичкодавцем, позичальнику грошових коштів (з 29.02.2024), що настав на час розгляду справи.

Суд, з`ясувавши всі обставин справи, перевіривши їх доказами, надавши оцінку зібраним доказам як в цілому, так і кожному доказу окремо, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на її користь суми позики у розмірі 50 000,00 грн та процентів у розмірі 15 000,00 грн, які мали бути нараховані та виплачені їй ТОВ «ТФК ОЙЛ» за період з жовтня 2024 року по лютий 2025 року включно (6% від суми 50 000,00 = 3 000,00; 5 місяців*3000,00=15 000), що разом становить суму 65 000,00 грн, підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки відповідачем не виконано зобов`язання за договором позики від №3 від 27.02.2024 та додатковою угодою від 29.10.2024 по закінченню строку дії договору.

Доказів зворотного матеріали справи не містять.

З огляду на задоволення судом заявлених позивачкою позовних вимог на підставі ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду, що становить 968,96 грн.

Щодо понесених стороною позивача витрат на професійну правничу допомогу, які слід стягнути з відповідача на користь позивача, суд приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

При цьому вищевказана норма права конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

Ураховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Верховний Суд ураховує, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Аналогічні правові висновки викладено у пунктах 136-147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

У позовній заяві позивачка зазначила, що орієнтовна сума витрат на професійну правничу допомогу складає 5 000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача з відповідним клопотанням до суду надано копії: договору про надання професійної правничої допомоги №13/02-01 від 13.02.2025, детальний опис робіт на виконання умов договору, квитанцію №12 від 13.02.2025 на суму 5 000,00 грн., акт приймання виконаних робіт від 15.05.2025.

При цьому в детальному описі робіт та акті приймання виконаних робіт зазначено таку назву послуги як «написання претензії щодо повернення коштів до ТОВ «ТФК ОЙЛ» на суму 500,00 грн, тоді як договір про надання правничої допомоги укладено 13.02.2025, а претензія підписана самою позивачкою, датована 11.02.2025, направлена відповідачеві 11.02.2025 також позивачкою, про що вказано в описі вкладення цінного листа.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що вказаними вище документами підтверджується вартість наданих адвокатом послуг на суму 4 500,00 грн.

Клопотання про зменшення витрат від сторони відповідача в порядку ч.5,ч.6 ст.137 ЦПК України до суду не надходило.

У п.п. 113-117 рішення ЄСПЛ у справі «Бєлоусов проти України» (Заява № 4494/07) від 07.11.2013, остаточне 07.02.2014 ЄСПЛ дійшов висновку про те, що навіть у разі не сплати заявником адвокатського гонорару на час розгляду справи, витрати за цим гонораром є «фактично понесеними», оскільки заявник має сплатити такий гонорар згідно із договірними зобов`язаннями.

З урахуванням всіх обставин, які підлягають врахуванню судом, у тому числі, обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт з урахуванням дати укладення договору про надання професійної правничої допомоги, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 4 500,00 грн., що на думку суду є обґрунтованим, та відповідає принципу розумності.

Відповідно до статей 11, 15, 16, 509, 525, 526, 610, 611, 1046, 1048, 1049 ЦК України, та керуючись статтями 2-4, 12, 13, 141, 258, 259, 263-265, 268, 351-355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТФК ОЙЛ» (, місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул.Софіївська, буд.1/2) про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТФК ОЙЛ» на користь ОСОБА_1 суму позики за договором позики №3 від 27.02.2024 у розмірі 50 000,00 грн, відсотки у сумі 15 000,00грн., а всього 65 000 (шістдесят п`ять тисяч) гривень 00 копійок, витрати на правничу допомогу у сумі 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок та судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Н.Г. Притула