справа № 492/1803/24
провадження № 2/492/440/25
РІШЕННЯ

Іменем України

09 липня 2025 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Варгаракі С.М.,

при секретарі судового засідання Богдан А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (далі ТОВ «ФК «Ейс») звернулося до суду з зазначеною позовною заявою до відповідача, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 24437,40 грн, а також судові витрати. В обґрунтування позову посилається на те, що 22 грудня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 906027584, який підписаний електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало відповідачу грошові кошти у сумі 6000 грн на банківську карту відповідача, що свідчить про прийняття пропозиції кредитодавця. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало умови вказаного договору у повному обсязі, надавши ОСОБА_1 обумовлену суму кредиту, однак відповідач не здійснював повернення коштів, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за кредитом, процентами за користування кредитом на загальну суму 24437,40 грн, які відповідач відмовляється повернути в добровільному порядку, тому позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (з урахуванням додаткових угод до договору) відступило ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги до відповідача. 5 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» стало новим кредитором у зобов`язанні. 7 листопада 2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» було укладено договір факторингу № 0711/24/Е, відповідно до якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило право вимоги ТОВ «ФК «Ейс», а позивач став новим кредитором у зобов`язанні.

До суду від представниці відповідача надійшов відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідач не виражав волевиявлення та не укладав договір про споживчий кредит, оскільки відсутні докази реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі та направлення відповідачу одноразового ідентифікатора. Відповідач не отримував кредитних коштів від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», оскільки платіжне доручення не є належним та достовірним доказом надання кредитних коштів відповідачу. Паспорт споживчого кредиту відповідач не підписував та не був проінформований належним чином про умови кредитування. Позивачем не доведено з якими саме умовами був ознайомлений відповідач. Розрахунок заборгованості містить нарахування відсотків за користування кредитом за межами строку кредитування в період з 22 січня 2021 року по 23 березня 2021 року. Крім того, позивачем не

доведено факт переходу права вимоги за договорами факторингу, оскільки відсутні докази сплати грошових коштів фактором клієнту по кожному договору факторингу окремо.

У відповіді на відзив представник позивача просив позов задовольнити, посилаючись на те, що при заповненні заявки на кредит відповідач особисто обрав для себе суму кредиту, строк кредитування та мав змогу ознайомитися з умовами договору перед його підписанням. Одноразовий персональний ідентифікатор направлено відповідачу 22.12.2020 о 16:25:42 год. на номер мобільного телефону вказаний ним у заявці на отримання грошових коштів НОМЕР_1 , одноразовий персональний ідентифікатор введено відповідачем у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства 22.12.2020 о 16:26:59.Позивачем надано беззаперечні докази того, що відповідач підписав договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором.Правила надання кредитних коштів знаходяться у відкритому доступі на сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», кредитодавець не порушив прав позичальника, оскільки останній мав можливість необмежену кількість разів ознайомлюватись з цими умовами самостійно.Відповідач самостійно ввів номер картки на яку бажав отримати кредитні кошти, відповідно на яку кошти були надіслані. Відповідно до умов кредитного договору, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало взяті на себе зобов`язання та платіжним дорученням ініціювало переказ коштів в загальній сумі 6000 грн на картковий рахунок відповідача. На підтвердження позовних вимог позивачем надано платіжне доручення № a76c7344-0a07-4367-bf9a-ddf81065a8fb від 22 грудня 2020 року з відміткою товариства. За весь період перебування права вимоги за вищезазначеними договорами, позивач не здійснив жодних додаткових нарахувань і не застосував жодних штрафних санкцій до боржника. У випадку відсутності фінансування, договори факторингу було б розірвано в односторонньому порядку кожним із клієнтів, що унеможливлює укладання додаткових угод до вказаних договорів, що чинні до сьогодні, а отже робить висновки відповідача необґрунтованими та такими що суперечать дійсності. Таким чином, на момент розгляду справи, надано всі належні докази, які підтверджують, що в ході факторингового ланцюгу право вимоги перейшло до позивача.

У запереченнях на відповідь на відзив представниця відповідача посилалася на те, що кредитний договір, заявка на отримання грошових коштів в кредит від 22.12.2020 року, паспорт споживчого кредиту до договору, довідка щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» не містить в собі жодного підпису ідентифікатором та само як і немає жодного підпису кредитодавця в цих документах. Позивачем не доведено з якими саме умовами погодився відповідач, а отже стягнення коштів та нарахування відсотків за користування кредитом є безпідставним. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» щоденно з 22.12.2020 по 21.01.2021 нараховувалися відсотки. Строк кредитування сплинув 21.01.2021, тому з 22.01.2020 відсутні законні підстави нараховувати відсотки. Крім того, позивачем не надано доказів того, що попередній кредитор, який вступав клієнтом за відповідними договорами факторингу сплачував новому кредитору плату за послугу факторингу.Сам по собі витяг з реєстру прав вимоги не є достатнім доказом переходу прав вимоги, оскільки не відображає того, яку суму новий кредитор мав сплатити на користь первісного кредитору за відступлене право вимоги, а відповідно неможливо встановити, чи в повному обсязі сплачена сума фінансування за відступлене право вимоги.З огляду на те, що ТОВ «ФК «Ейс» не надало жодних достовірних та належних доказів переходу право вимоги за договорами факторингу, отже позивач не набув права вимоги до ОСОБА_1 , а відповідно не має права нічого вимагати у відповідача, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Представник позивача про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, однак у судове засідання не з`явився, але в позовній заяві просив про розгляд справи за його відсутності.

Представниця відповідача у судове засідання не з`явилася, але надіслала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, у задоволенні позову просила відмовити у повному обсязі.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням частини 3 статті 211 ЦПК України, судом, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобов`язального права, пов`язані з ухиленням боржниці від виконання своїх обов`язків з повернення кредитних коштів кредитору, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Цивільним Кодексом України.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

22 грудня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір № 906027584, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит у розмірі 6000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі та додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» (пункт 1.1 договору). Згідно з пунктом 1.2 договору, кредит надавався строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (а.с. 13-15).

Кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «MNV6КY43», який було відправлено йому на номер мобільного телефону НОМЕР_1 , вказаний у заявці на отримання грошових коштів у кредит від 22 грудня 2020 року, в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (а.с. 21 зворот).

Паспорт споживчого кредиту продукту до Договору № 906027584 від 22 грудня 2020 року містить інформацію про контактні дані кредитодавця, про основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, строк кредитування 30 днів, базова процентна ставка 3,66 % річних (а.с. 12).

Відповідно до пункту 1.3 договору за користування кредитом протягом дисконтного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти виключно за користування кредитом, які нараховуються в наступному порядку: виключно на період строку, визначеного п. 1.2 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 3,66 % річних, що становить 0,01 % від суми кредиту за кожен день користування ним (п. 1.4.1); за умови продовження строку дисконтного періоду на умовах п. 1.2 договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 622,20 % річних, що становить 1,70 % в день від суми кредиту за кожен день користування ним (п. 1.4.2); у випадку користування кредитом з боку позичальника після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п. 1.3 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 622,20 % річних, що становить 1,70 % в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду (п. 1.4.3).

Згідно додатку № 1 до договору № 906027584 від 22 грудня 2020 року, сторони погодили наступний графік розрахунків: термін платежу 21 січня 2021 року; сума кредиту - 6 000 грн; нараховані проценти - 6018 грн (а.с. 15 зворот).

Невід`ємною частиною цього договору є правила та паспорт споживчого кредиту, що надається позичальнику до укладення договору (п. 4.1).

У розділі договору «Реквізити сторін» вказані анкетні дані позичальника, його паспорт, РНОКПП, адреса проживання, адреса електронної пошти.

Суду також надані довідка щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», алгоритм дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з метою акцепту оферти та укладення електронного договору, алгоритм дій ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» стосовно укладання кредитних договорів (а.с. 22, 23-28, 29-30).

На підтвердження факту отримання ОСОБА_1 кредитних коштів від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» суду надано копію платіжного доручення № а76с7344-0а07-4367-bf9addf81065a8fb від 22 грудня 2020 року, відповідно до якого ОСОБА_1 перераховано згідно з договором № 906027584 від 22 грудня 2020 року 6000 грн без ПДВ для зарахування на платіжну картку № 5457-08ХХ-ХХХХ-8901 (а.с. 31). Крім того, згідно з довідкою АТ КБ «Приватбанк» № 10/2024, останнім здійснено за дорученням ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 22 грудня 2020 року успішний платіж № через сервіс LiqPay на картку № НОМЕР_2 у сумі 6000 грн (а.с. 32).

Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за кредитним договором № 906027584 від 22 грудня 2020 року, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за період з 22 грудня 2020 року по 23 березня 2021 року становила 16416,60 грн, з яких: 6000 грн - за кредитом, 10416 грн - за процентами (а.с. 63-64).

28 листопада 2018 року до укладення кредитного договору ОСОБА_1 , між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, за яким останньому відступлено права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами (а.с. 33-36). 28 листопада 2019 року між ними укладено додаткову угоду № 19 до того договору, якою продовжено строк дії основного договору факторингу до 31 грудня 2020 року (а.с. 39).

31 грудня 2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з ТОВ «Таліон плюс» укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (а.с. 40-43), якою визначено, що право вимоги - це права грошових вимог клієнта до боржників по сплаті боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Пунктом 4.1 угоди визначено, що наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги.

31 грудня 2022 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» укладено додаткову угоду № 31, якою продовжено строк дії договору до 31 грудня 2023 року (а.с. 45).

31 грудня 2023 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 32 до договору факторингу № 28/118-01 від 28 листопада 2018 року, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31 грудня 2024 року (а.с. 45 зворот).

У копії реєстру прав вимоги № 126 від 28 березня 2021 року вказано, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на виконання договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 передано ТОВ «Таліон плюс» право вимоги до боржника ОСОБА_1 , номер кредитного договору - 906027584 від 22 грудня 2021 року, заборгованість - на загальну суму 16398,60 грн, яка складається з основного боргу - 6000 грн, боргу по відсотках 10398,60 грн (а.с. 46-47).

Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «Таліон Плюс» за кредитним договором № 906027584 від 22 грудня 2020 року, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за період з 23 січня 2021 року по 31 серпня 2023 року становила 24437,40 грн, з яких: 6000 грн - за кредитом, 18437,40 грн - за процентами (а.с. 65).

05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, за яким останньому відступлено права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі за договорами, які виникнуть в майбутньому (а.с. 48-50).

03 серпня 2021 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон плюс» укладено додаткову угоду № 2, якою продовжено строк дії договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року до 31 грудня 2022 року (а.с. 53).

30 грудня 2022 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон плюс» укладено додаткову угоду № 3, якою продовжено строк дії того ж договору факторингу до 30 грудня 2024 року (а.с. 53 зворот).

У копії реєстру прав вимоги № 11 від 31 серпня 2023 року вказано, що ТОВ «Таліон плюс» передано ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» право вимоги до боржника ОСОБА_1 , номер кредитного договору - 906027584 від 22 грудня 2020 року, заборгованість на загальну суму 24437,40 грн, яка складається з основного боргу - 6000 грн та боргу за відсотками 18437,40 грн (а.с. 54-55).

7 листопада 2024 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу № 0711/24/Е, за яким останньому відступлено права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами (а.с. 56-59).

Відповідно до копії акта прийому-передачі реєстру боржників від 7 листопада 2024 року, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» передало ТОВ «ФК «Юніт Капітал» реєстр боржників у кількості 587, в тому числі й до відповідача (а.с. 61, 62).

У наданій ТОВ «ФК «Ейс» виписці з особового рахунку ОСОБА_1 за кредитним договором № 906027584 за період з 7 листопада 2024 року по 14 листопада 2024 року наявна заборгованість у сумі 24437,40 грн, з яких 6000 грн - за кредитом, 18437,40 грн - прострочені відсотки (а.с. 66).

На час розгляду справи в суді заборгованість за кредитним договором № 906027584 відповідачем ОСОБА_1 сплачена не була.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (стаття 638 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронній формі визначені Законом України від 3 вересня 2015 року «Про електронну комерцію» (далі Закон України «Про електронну комерцію»).

У статті 3 даного Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Договір № 906027584 від 22 грудня 2020 року разом з графіком розрахунків містить електронний підпис позичальника ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором MNV6КY43, який було відправлено на номер телефону відповідача, що свідчить про укладення спірного кредитного договору з додержанням встановленої законом письмової форми та спростовує заперечення представниці відповідача про неукладенність договору.

У цивільному законодавстві діє презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини 1, 3 статті 13 ЦПК України).

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заперечуючи проти позовних вимог ТОВ «ФК «Ейс», відповідач та його представниця не надали належних та допустимих доказів того, кредит було оформлено на ім`я ОСОБА_1 внаслідок протиправного діяння.

Натомість, наявність у заявці на отримання грошових коштів в кредит від 22 грудня 2020 року та у спірному кредитному договорі персональних даних позичальника, таких, як прізвище, ім`я, по батькові, ідентифікаційного номеру, адрес місця реєстрації та місця проживання, номеру особистого електронного платіжного засобу, електронної адреси, номеру телефону, що дозволяють ідентифікувати конкретну особу, свідчить про укладення договору саме відповідачем ОСОБА_1 .

Факт перерахування коштів на платіжну карту, номер якої було самостійно внесено позичальником до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доводиться довідкою АТ КБ «Приватбанк» № 10/2024 та наданим позивачем платіжним дорученням № а76с7344-0а07-4367-bf9addf81065a8fb від 22 грудня 2020 року про зарахування грошових коштів в сумі 6000 на платіжну картку № НОМЕР_2 (а.с. 31, 32).

ОСОБА_1 на момент надходження кредитних коштів на його рахунок 22 грудня 2020 року не повідомляв банк про втрату своєї картки чи отримання даних її картки (паролів, пін) третіми особами.

Таким чином, підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 засвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами. Даний правочин вчинено у формі, встановленій законом, він спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені кредитним договором, а саме надання кредитних коштів позичальнику на умовах зворотності, оплатності, строковості. В установленому законом порядку кредитний договір недійсним не визнаний, а тому створює відповідні права та обов`язки для сторін.

Паспорт споживчого кредиту відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» є способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця та не є тим документом, який Закон включає до форми договору про споживчий кредит (стаття 13), тому посилання у відзиві на позов на те, що відповідач не підписував паспорт споживчого кредиту є необґрунтованими, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту, тому такий не може підтверджувати або спростовувати факт укладення кредитного договору та дотримання його форми.

Посилання представниці відповідача у відзиві на позовна те, що ТОВ «ФК «Ейс» не надано будь-яких доказів того, що саме електронним цифровим підписом ОСОБА_1 підписав кредитний договір, оскільки позивачем не надано відомостей про сертифікацію ключа ЕЦП відповідача та відомостей про особистий ключ підписувача, суд вважає необґрунтованими, оскільки кредитний договір містить відомості про персональні дані ОСОБА_1 , зокрема РНОКПП, телефонний номер, адресу місця проживання, тощо.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1049, частини 1 статті 1048 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Оскільки кредитні кошти позичальнику надавалися з умовою повернення та сплати процентів за час користування кредитом, що належним чином відповідачем не виконано, стягнення суми заборгованості та процентів за кредитом у межах строку кредитування відповідає встановленим фактичним обставинам справи та нормам права, що регулюють спірні правовідносини.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Положеннями статті 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 у справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 у справі № 5026/886/2012).

Для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори факторингу, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

В обґрунтування заявлених вимог на підтвердження переходу до позивача права вимоги за договором № 906027584 від 22 грудня 2020 року позивач надав суду договір факторингу № 28/1118-01, укладений 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс», додаткову угоду № 19 від 28 листопада 2019 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс»; додаткову угоду № 26 від 31 грудня 2020 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс»; додаткову угоду № 31 від 31 грудня 2022 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», реєстр прав вимоги № 126 від 23 березня 2021 року до договору факторингу № 28/1118-01; договір факторингу № 05/0820-01, укладений 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», додаткову угоду № 2 до договору факторингу № 05/0820-01 від 3 серпня 2021 року, укладену між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», додаткову угоду № 3 до договору факторингу № 05/0820-01 від 30 грудня 2022 року, укладену між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», реєстр прав вимоги № 11 від 31 серпня 2023 року; договір факторингу № 0711/24/Е, укладений 7 листопада 2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс», реєстр боржників до договору факторингу № 0711/24/Е від 7 листопада 2024 року, акт прийому-передачі реєстру боржників до договору факторингу № 0711/24/Е від 7 листопада 2024 року, які підтверджують, що до ТОВ «Таліон Плюс», а в подальшому і до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за договором факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, та до ТОВ «ФК «Ейс» за договором факторингу № 0711/24/Е від 7 листопада 2024 року перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 906027584 від 22 грудня 2020 року.

Надані копії договорів факторингу та витяги з реєстру боржників містять усі необхідні реквізити, зокрема підписи та печатки сторін і в повному обсязі підтверджують факт переходу до позивача права вимоги до ОСОБА_1 за укладеним між ним та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитним договором.

Крім того, оскільки предметом судового розгляду є спір про стягнення із відповідача на користь ТОВ «ФК «Ейс» заборгованості за кредитним договором, а договори факторингу відповідачем не оспорювалися, у даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину, а також презумпції обов`язковості виконання договору.

Наявними в матеріалах справи договорами факторингу, витягами з реєстру боржників і прав вимоги, які належно засвідчені печатками та підписами сторін, підтверджується перехід права вимоги до позивача та спростовується те, що позивач не набув права вимоги по кредитному договору.

Таким чином, посилання представниці відповідача у відзиві на позов про недоведеність факту відступлення прав вимоги від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Юніт капітал» спростовуються наявними у справі письмовими доказами.

Заперечення представниці відповідача на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу, що свідчить про не доведення позивачем факту переходу до нього права вимоги до відповідача за договором № 906027584 від 22 грудня 2020 року спростовуються матеріалами справи.

Так, відповідно пункту 4.1. договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку. Підписання реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги.

23 березня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було підписано реєстр прав вимоги № 126, яким фактор набув право вимоги щодо кредитного договору № 906027584 від 22 грудня 2020 року у розмірі загальної заборгованості 16398,60 грн.

Таким чином, з урахуванням положень пункту 4.1. договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, ключовим в даному випадку є підписання сторонами реєстру прав вимоги, а не наявність доказів оплати за вказаним договором.

Відповідно до пункту 4.1. договору факторингу № 05/0820-01 від 5 серпня 2020 року, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги, по формі встановленій у відповідному додатку.

31 серпня 2023 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Оналайн Фінанс» підписано реєстр прав вимоги № 11, за яким фактор набув право вимоги щодо кредитного договору № 906027584 від 22 грудня 2020 року, загальна заборгованість становить 24437,40 грн.

Відповідно до пункту 1.2 договору факторингу № 0711/24/Е від 7 листопада 2024 року, укладеного між ТОВ «ФК «Ейс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невідємною частиною цього договору.

7 листопада 2024 року між ТОВ «ФК «Ейс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», підписано акт прийому-передачі реєстру боржників, в тому числі щодо кредитного договору № 906027584 від 22 грудня 2020 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , загальна заборгованість становить 24437,40 грн.

Таким чином, враховуючи умови вищевказаних договорів факторингу, згідно з яких право вимоги виникає не з моменту оплати за вказаними договорами, а саме з моменту підписання сторонами реєстру прави вимог.

Разом з тим, при визначенні суми заборгованості відповідача суд бере до уваги погоджений сторонами строк кредитування за умовами кредитного договору № 906027584, що загалом становить 30 календарних днів.

За умовами кредитного договору № 906027584 від 22 грудня 2020 року кредитодавцем було надано кредит у сумі 6000 грн, що підтверджується копією платіжного доручення та довідкою, виданою АТ КБ «ПРИВАТБАНК», одразу після укладення договору, який має бути повернуто через 30 днів.

Таким чином, сторони визначили можливість позичальника користуватися кредитними коштами в межах Дисконтного періоду, а саме 30 днів ( пункт 1.2).

Пунктом 1.3 договору сторони погодили, що встановлений у п 1.2 договору строк Дисконтного періоду може бути продовжено позичальником, кількість продовження Дисконтного періоду на умов визначених договором необмежена.

Як вбачається з укладеного договору, позичальник має сплачувати, визначені у договорі кредитодавцю відсотки за користування кредитом.

Відповідно до п. 1.4.2 Договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється процентною ставкою у розмірі 622,20 процентів річних, що становить 1,70 % в день від суми кредиту за кожний день користування кредитом (пункт 1.4.2).

Таким чином, сторони передбачили, що кредитними коштами ОСОБА_1 користується та сплачує відсотки у розмірі 622,20 %.

На виконання умов вказаного кредитного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на картковий рахунок відповідача ОСОБА_1 на платіжну картку НОМЕР_3 , грошові кошти в розмірі 6000 грн, що підтверджується відповідним платіжним дорученням.

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «ФК «Ейс» надало виписку з особового рахунку за кредитним договором № 906027584 від 22 грудня 2020 року, згідно якої заборгованість ОСОБА_1 становить 24437,40 коп, з яких 6000 грн прострочене тіло кредиту; 18437,40 грн прострочені відсотки.

Отже, тіло кредиту становить 6000 грн., а оскільки ОСОБА_1 після закінчення кредитного періоду не сплачував відсотки за користування кредитними коштами, тому в даному випадку застосовується Базова процентна ставка 622,20 % річних для нарахування процентів за весь період кредитування, починаючи від дня отримання кредиту, як це передбачено умовами договору.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачем доведено розмір нарахованих процентів в сумі 16425,50 грн., з огляду на погоджені сторонами умови кредитування, з урахуванням тіла кредиту, розміру базової відсоткової ставки 1,3% за кожен день прострочення та періоду кредитування.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами розмір існуючої заборгованості за кредитом, оскільки в ході розгляду справи було встановлено обставини погодження між сторонами всіх істотних умов кредитного договору.

Відповідачем у справі не спростовано обставин отримання та використання ним кредитних коштів у розмірі заборгованості, зазначеного в наданому позивачем розрахунку.

Таким чином, враховуючи, вищевикладене, позов ТОВ «ФК «Ейс» слід задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ейс» за кредитним договором № 906027584 від 22 грудня 2020 року, заборгованість у розмірі 24437,40 грн., яка складається із заборгованості: за тілом кредиту 6000 грн; прострочених відсотках 18437,40 грн.

Щодо стягнення судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених витрат позивачем надано суду договір про надання правничої допомоги № 08/11/24-01 від 8 листопада 2024 року, додаткову угоду № 1 до договору про надання правничої допомоги № 08/11/24-01 8 листопада 2024 року, актом прийому-передачі наданих послуг від 8 листопада 2024 року, відповідно до яких АБ «Тараненко та партнери» надано позивачу наступні послуги: складання позовної заяви ТОВ «ФК «Ейс» до боржника, яким є ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 906027584 від 22 грудня 2020 року 2 год. - 5000 грн; вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з боржника, яким є ОСОБА_1 за кредитним договором № 906027584 від 22 грудня 2020 року 2 год. 1000 грн.

У відзиві на позов представниця відповідача посилалася на те, що витрати на правничу правову допомогу є неспіврозмірними, оскільки справа є незначної складності, судова практика усталена, позовні вимоги є майже типовими та фактично шаблонними, а обсяг дослідження доказів є невеликим.

У розумінні умов частин 4, 6 статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вказані висновки викладено у змісті постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 (провадження № 12-43гс22).

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19)).

Згідно із частиною 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Таким чином, у змісті вказаної норми визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи. Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

При вирішенні питання визначення суми відшкодування витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критерію розумності їхнього розміру, виходячи з фінансового стану обох сторін, поведінки сторін під час судового процесу тощо.

Верховним Судом у постановах від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18, від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19, додатковій постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 755/18750/20 (провадження № 61-19951св21) сформовано висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Вирішуючи питання про розподіл витрат на правничу допомогу, суд бере до уваги, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 24437,40 грн., тобто справа є малозначною в силу вимог закону, та не є складною.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем витрати на професійну правничу допомогу надані у розмірі 6000 грн. є завищеними, належним чином не обґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

З урахуванням складності справи та виконаних робіт, принципу співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розміру та стягнути з відповідача ОСОБА_1 на корить ТОВ «ФК «Ейс» понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Вирішивши чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення заявлених ТОВ «ФК «Ейс»вимог позову.

На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені судові витрати, які було сплачено за подання позовної заяви у розмірі 2422,40 грн.

Керуючись статтями 4, 5, 7, 12, 13, 19, 48, 76-81, 89, 133, 141, 211, 223, 247, 258-259, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» (місцезнаходження: вул. Харківське шосе, буд. № 19, офіс 2005, м. Київ, 02090, ) заборгованість за кредитним договором № 906027584 від 22 грудня 2020 року у розмірі 24437 (двадцять чотири тисячі чотириста тридцять сім) гривень 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» (місцезнаходження: вул. Харківське шосе, буд. № 19, офіс 2005, м. Київ, 02090, ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

У задоволенні позову ТОВ «ФК «Ейс» в частині стягнення витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано протягом строку оскарження.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Арцизького районного суду

Одеської області Варгаракі С.М.