КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 367/7808/21 Головуючий у суді першої інстанції - Кравчук Ю.В.
Номер провадження № 22-ц/824/6741/2025 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Русан А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12 листопада 2024 року, ухвалене під головуванням судді Кравчук Ю.В., у місті Ірпені, та за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 02 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Кравчук Ю.В., у місті Ірпені, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

19 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, в якому просив стягнути з останньої грошові кошти у розмірі 3635 доларів США.

Обґрунтовуючи позов, позивач вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у нього народився син ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження, відповідно до якого матір`ю сина вказана ОСОБА_3 ..

Позивач зазначає, що він добровільно та добросовісно надавав відповідачці матеріальну допомогу на утримання малолітнього сина і приймав участь у його вихованні.

04 липня 2018 року відповідач отримала від нього грошові кошти в сумі 3635 доларів США на поліпшення житлових умов спільного сина, що підтверджується розпискою від 04 липня 2018 року.

Умовами власноручно виданої відповідачкою 04 липня 2018 року розписки передбачений обов`язок відповідачки використати грошові кошти в сумі 3635 доларів США, отримані від позивача, за цільовим призначенням, а саме: поліпшити житлові умови спільної дитини.

Позивач зазначає, що у квітні 2021 року йому стало відомо про обставини щодо нецільового використання грошових коштів, які систематично надсилалися впродовж 2017-2021 років та надавалися у готівковому вигляді відповідачці на утримання та забезпечення належних умов проживання дитини.

05 травня 2021 року ним на адресу ОСОБА_3 було скеровано вимогу, відповідно до якої він вимагав надати підтвердження цільового використання коштів, що були отримані останньою на утримання спільного сина, в тому числі на поліпшення житлових умов.

Доказів цільового використання грошових коштів відповідачкою надано не було.

Позивач стверджує, що 15 травня 2021 року він повторно звернувся до відповідачки з вимогою надати детальний звіт з документальним підтвердженням про цільове використання грошових коштів у сумі 3635 доларів США, які вона отримала 04 липня 2018 року на покращення житлових умов їхнього малолітнього сина. Жодної відповіді на вказану вимогу надано не було, а тому, позивач стверджує, що відсутні підтвердження цільового використання коштів, які були отримані відповідачкою 04 липня 2018 року на покращення житлових умов спільного сина.

Позивач звертає увагу суду, що відповідачка жодним чином не поліпшила житлові умови спільного сина, фактично переклала обов`язок по догляду за дитиною на свого батька.

Крім того, зазначає, що відповідачка є недобросовісною особою, оскільки 27 грудня 2016 року вона за аналогічних підстав отримала від свого колишнього чоловіка ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 20 000 доларів США, які зобов`язалась використати на придбання для доньки частини однієї з двох визначених сторонами квартир, про що склала відповідну розписку від 27 грудня 2016 року, після чого взяті на себе зобов`язання не виконала, а отримані нею кошти не були використані за цільовим призначенням та неповернуті в добровільному порядку, вказані обставини встановлені судом у справі № 127/21758/19.

Позивач вказує, що умовами власноручно виданої відповідачкою 04 липня 2018 року розписки передбачений обов`язок відповідачки використати грошові кошти в сумі 3635 доларів США, отримані від нього, за цільовим призначенням поліпшити житлові умови спільної дитини, ОСОБА_4 . Хоча за своєю природою розписка від 04 липня 2018 року і не є договором позики, однак виконання та припинення зобов`язань, які випливають з неї, повинно здійснюватися виходячи із вищенаведених загальних положень про зобов`язання, а також справедливості та добросовісності, як загальних засад цивільного законодавства, що узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові від 13 січня 2021 року у справі №127/21758/19.

Позивач наголошує, що у власності відповідачки наразі відсутнє будь-яке нерухоме та рухоме майно, оскільки придбану нею квартиру вона подарувала своєму батькові. Таким чином, вважає, що оскільки взяті на себе зобов`язання ОСОБА_3 не виконала, отримані грошові кошти в сумі 3635 доларів США згідно з розпискою від 04 липня 2018 року за цільовим призначенням не використала, наявні підстави стягнути ці кошти з відповідачки на його користь в судовому порядку, а тому вимушений звернутися до суду з вищевказаним позовом.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 12 листопада 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

15 листопада 2024 року від представника ОСОБА_3 - адвоката Юрченка М.С. надійшла заява про компенсацію судових витрат у даній цивільній справі, відповідно до якої просив ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на правничу допомогу в сумі 3 800 грн.

Додатковим рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 02 грудня 2024 року заяву представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Юрченка М.С. про компенсацію судових витрат у даній цивільній справі - задоволено. Ухвалено додаткове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу в розмірі 3 800 грн.

Не погоджуючись із рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 12 листопада 2024 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 було подано апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову ОСОБА_1 в повному обсязі. Стягнути з ОСОБА_3 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу та судовий збір.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивачем було заявлено клопотання про витребування доказів, а саме: матеріали цивільної справи №127/21758/19 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 у Вінницького міського суду Вінницької області для дослідження в судовому засіданні. Дане клопотання обґрунтоване тим, що матеріали даної цивільної справи та справи №127/21758/19 є аналогічними. Проте, на думку сторони позивача, судом першої інстанції йому було необґрунтовано відмовлено.

Зазначає, що 11 жовтня 2018 року після отримання грошових коштів від нього відповідачка придбала квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка була оформлена на ОСОБА_3 .. В даній квартирі остання із їхнім малолітнім сином не проживала та не мала такого наміру. Наголошує, що дитина - ОСОБА_4 проживає із батьком ОСОБА_3 .. Відповідачка разом із малолітнім сином не проживає.

Звертає увагу суду, що грошові кошти в розмірі 3635 доларів США відповідач отримала від позивача на поліпшення житлових умов спільного сина, що підтверджується розпискою від 04 липня 2018 року, проте ввірені їй кошти на поліпшення житлових умов, за призначенням, не виконала. Право власності на придбану квартиру на дітей (їхнього спільного сина та доньки від попереднього шлюбу) не оформила.

Не погоджуючись із додатковим рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 02 грудня 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення змінити, у задоволенні заяви представника ОСОБА_3 - Юрченка М.С. - відмовити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що заявлена вимога щодо компенсації витрат відповідача у розмірі 3 000,00 грн «гонорару за успіх» є передчасною у даній справі, адже на сьогодні такого результату немає, відповідно витрати відповідачем не понесені, акт здачі-приймання робіт (надання послуг) на суму 3 000,00 грн не складений, оплати відповідачем на суму 3 000,00 грн фактично не здійснено.

Тобто відповідач на момент розгляду заяви свого представника щодо компенсації витрат правничої допомоги у даній справі фактично таких витрат не поніс на вказану суму у розмірі 3 000,00 грн.

Судом першої інстанції залишено поза увагою, що надана копія платіжної інструкції від 14 листопада 2024 року № 664915548 на суму 800,00 грн сплачена ОСОБА_7 , котрий не являється ані стороною договору № 13/4/22ц від 02 грудня 2022 року, ані відповідачем у справі. Отже, на думку позивача, платіжна інструкція від 14 листопада 2024 року №664915548 на суму 800,00 грн не може бути належним допустимим доказом понесених відповідачем ОСОБА_3 витрат на суму 800,00 грн у даній справі.

11 квітня 2025 року на адресу апеляційного суду від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, якою позивач оскаржує додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 02 грудня 2024 року, відповідно до якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заперечуючи проти доводів, викладених у апеляційній скарзі вказує, що між нею та її представником у суді першої інстанції договором було погоджено, що фіксований розмір адвокатського гонорару у даній справі становить 3000 грн. Таким чином, прив`язки до результату розгляду справи немає.

Щодо особи ОСОБА_7 , котрий не являється ані стороною договору № 13/4/22ц від 02 грудня 2022 року, ані відповідачем у справі здійснив грошовий переказ на суму 800 грн, платіжна інструкція № 664915548 від 14 листопада 2024 року має на це відповідні повноваження, що підтверджуються довіреністю та прямо передбачено нею.

05 травня 2025 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_3 на апеляційну скаргу, якою позивач оскаржує рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12 листопада 2024 року, відповідно до якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Заперечуючи проти доводів, викладених у апеляційній скарзі вказує, що між ними не існувало домовленості, що за грошові кошти у розмірі 3635 доларів США вона має придбати нерухомість та оформити на дітей.

Розписка за своїм правовим характером не є договором, а лише підтверджує передачу та отримання коштів.

Наголошує, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

При апеляційному розгляді справи представник ОСОБА_3 - адвокат Юрченко М.С. заперечив щодо доводів, викладених в апеляційних скаргах позивача, його представника та просив залишити їх без задоволення, а рішення суду першої інстанції та додаткове рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Позивач та його представник, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи до суду апеляційної інстанції не з`явилися. Причини неявки до суду апеляційної інстанції, які зазначені позивачем та його представником колегією суддів визнані не поважними.

Так, представник позивача адвокат Грубська К.В. не з`явилася на розгляд справи, мотивуючи це тим, що в неї на 02 липня 2025 року об 11 годині 35 хвилин призначено розгляд справи №367/6881/25 в Ірпінському міському суді Київської області, на підтвердження чого подала відомості із сайту судова влада України.

Разом з тим, із вказаних відомостей вбачається, що вище вказана справа про адміністративне правопорушення №367/6881/25 надійшла до Ірпінського міського суду Київської області 17 червня 2025 року та лише 23 червня 2025 року була призначена на 02 липня 2025 року, в той час як ухвала про призначення до розгляду даної справи судом апеляційної інстанції була постановлена ще 16 червня 2025 року та була доставлена в електронний кабінет адвоката Грубської К.В. в системі «Електронний суд» - 18 червня 2025 року о 04:05:30 (а.с. 94, т.3). Тобто представник позивача була обізнана, що дана цивільна справа була призначена до розгляду раніше, ніж справа, яка розглядається Ірпінським міським судом Київської області. Крім того, адвокатом не подано належних та допустимих доказів участі саме нею у розгляді Ірпінським міським судом справи про адміністративне правопорушення №367/6881/25.

Також про призначення розгляду вказаної справи на 02 липня 2025 року об 11 годині 45 хвилин був належним чином повідомлений і позивач у даній справі ОСОБА_1 , якому судова повістка-повідомлення була доставлена в його електронний кабінет, який зареєстрований в системі «Електронний суд» - 18 червня 2025 року о 04:05:30 (а.с. 93, т.3). Наданий представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Грубською К.В. витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 04 червня 2025 року не є належним доказом неможливості явки позивача до суду, тому колегією суддів постановлено ухвалу (протокольну) про розгляд вказаної справи за відсутності позивача та його представника.

Постановляючи вказану ухвалу апеляційний суд виходив із наступного.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії, заява № 11681/85, пункт 35 рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року).

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу за відсутності позивача та його представника які не з`явилися на розгляд справи, та причини їх неявки визнано судом неповажними.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга на рішенні суду від 12 листопада 2024 року не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 , про що Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 28 вересня 2017 року було складено відповідний актовий запис № 4983, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно Ірпінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), відповідно до якого батьками дитини записані: батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_3 (а.с.10, т.1).

Як вбачається з розписки від 04 липня 2018 року, ОСОБА_3 отримала грошові кошти від ОСОБА_1 у розмірі 3 635 (три тисячі шістсот тридцять п`ять) доларів США на покращення житлових умов дитини ОСОБА_8 , 2017 року народження (а.с. 9 т.1).

06 травня 2021 року ОСОБА_1 направив вимогу ОСОБА_3 , в якій просив надати детальний звіт із документальним підтвердженням про цільове використання коштів, що регулярно надсилались ОСОБА_3 та її батьку ОСОБА_9 , а також надавалися у готівковому вигляді впродовж 2017-2021 років на утримання його малолітнього сина, ОСОБА_4 ; припинити чинити перешкоди у спілкуванні та побаченнях з його сином, ОСОБА_4 , а саме: повідомити (надати розширену інформацію) щодо адреси теперішнього місця проживання сина, ОСОБА_4 ; повідомити (надати розширену інформацію) відносно щоденного графіку його сина, ОСОБА_4 , умов його життя та розпорядку; повідомити (надати розширену інформацію), який дошкільний навчальний заклад відвідує його син, ОСОБА_4 , та час (розклад) його відвідувань; повідомити реквізити рахунку матері для перерахування коштів на утримання її сина, ОСОБА_4 ; узгодити порядок участі у вихованні дитини, ОСОБА_4 ; погодити проживання його сина, ОСОБА_4 , в період подальших дитячих канікул за принципом рівності прав обох батьків і поділу часу порівну та просив надати письмову відповідь (а.с. 11-13 т.1).

15 травня 2021 року ОСОБА_1 направив вимогу ОСОБА_3 , в якій просить надати детальний із документальним підтвердженням звіт про цільове використання грошових коштів у сумі 3 635 (три тисячі шістсот тридцять п`ять) доларів США, отриманих з метою покращення житлових умов його сина, ОСОБА_4 та надати письмову відповідь (а.с.14,15 т.1).

Під час розгляду справи судом також встановлено, що 11 жовтня 2018 року між ТОВ «Грейсайд» та ОСОБА_3 укладено договір №4 купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 1.1 вищевказаного договору, за цим договором та у відповідності до пункту 1 статті 6 та статті 656 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти у власність майнові права на квартиру за АДРЕСА_2 (далі-об`єкт будівництва) та оплатити ціну таких прав в порядку та на умовах, визначеним цим Договором.

Відповідно до п. 1.3 вищевказаного договору, предметом цього Договору є майнові права на квартиру, які після набуття покупцем їх у власність реалізується шляхом набуття права власності (володіння, користування та розпорядження) на квартиру після оформлення покупцем відповідних правовстановлюючих документів (державної реєстрації права власності). За умови виконання своїх обов`язків за цим договором покупець одержить від продавця документи, необхідні для оформлення правовстановлюючих документів (державної реєстрації права власності), що підтверджують право власності покупця на квартиру.

Відповідно до п. 3.1. вищевказаного договору, ціна майнових прав на квартиру за цим договором становить 131 330 (сто тридцять одна тисяча триста тридцять) гривень 00 копійок.

Відповідно до оглядового ордеру квартири від 19 вересня 2018 року, виданого будівельною групою «Синергія», ОСОБА_3 оглянула квартиру в комплексі «Синергія» та претензій стосовно її складу, площі, планування та якості компонентів не висловлювала (а.с. 73, т.1) .

Як вбачається з акту прийому-передачі квартири від 11 жовтня 2018 року, підписаного представником ТОВ «Грейсайд» та ОСОБА_3 , Продавець відповідно до Договору № 4 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 11 жовтня 2018 року, укладеного сторонами, передав, а покупець отримав квартиру АДРЕСА_3 (а.с. 72, т.1).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 180963823 від 13 вересня 2019 року, ОСОБА_3 станом на 13 вересня 2019 року була власником квартири, загальною площею 57.1 кв.м, житлова площа 26,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу майнових прав від 11 жовтня 2018 року №4, дата державної реєстрації права - 19.10.2018 (а.с. 16,17, т.1).

Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 11 лютого 2021 року, проведеного спеціалістами відділу служби у справах дітей Ірпінської міської ради на підставі заяви ОСОБА_3 , встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , складається з 2 спалень, кухні, вітальні, ванної кімнати, умови проживання задовільні, в квартирі зроблено сучасний ремонт, чисто, тепло, в наявності всі необхідні меблі, побутова техніка, комунікації підключені, для дитини виділено окреме для відпочинку та сну, є окреме ліжечко, в наявності вдосталь особистих речей, іграшок, книжок, матір`ю створені всі належні умови для проживання та розвитку дітей (а.с. 75,76, т.1).

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що надана позивачем розписка про отримання відповідачкою коштів у сумі 3 635 доларів США не містить зобов`язання про їх повернення, а навпаки, що грошові кошти ОСОБА_3 зобов`язується використати виключно за вказаним цільовим призначенням - для покращення житлових умов їх спільного сина.

З врахуванням вищевикладене, суд першої інстанції виснував, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідно до укладеної 04 липня 2018 року розписки між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_3 має повернути ОСОБА_1 3 635 доларів США.

Також суд зазначив, що надана позивачем розписка не є доказом укладення між сторонами договору позики на певних умовах, оскільки не вбачається, що ОСОБА_3 є позичальником, яка отримала кошти з умовою їх повернення у визначений строк.

Натомість, на підставі досліджених доказів встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 у жовтні 2018 року, тобто через три місяці після отримання коштів від позивача, придбала квартиру АДРЕСА_2 , зробила в ній ремонт, про що вказує в позовній заяві і сам позивач, таким чином, покращила житлові умови спільної дитини сторін - ОСОБА_4 , який почав проживати у вказаній квартирі. У подальшому, відповідачка ОСОБА_3 проживала з дітьми та своїм батьком у квартирі за адресою: АДРЕСА_4 , де також були створені належні умови для проживання та виховання дитини. Станом на час розгляду справи, відповідачка з дитиною проживає у Французькій Республіці.

Суд не прийняв посилання позивача на обставини, встановлені у справі №127/21758/19, оскільки не встановлено, що відносини у тій справі є подібними до відносин у даній справі, так як зі змісту судових рішень вбачається, що розписка відповідачки у справі №127/21758/19 стосувалася її зобов`язання щодо придбання конкретного об`єкту нерухомості саме у власність доньки. У даній справі позивачем передано кошти відповідачці з умовою покращення житлових умов спільної дитини, без зазначення будь-якого часового проміжку та конкретних умов. Відповідачкою доведено, що нею було покращено умови проживання дитини після отримання коштів, а саме придбано квартиру та здійснено в ній ремонт, в тому числі облаштовано дитячу кімнату.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, провадження № 12-158гс18).

У справі, яка переглядається апеляційним судом ОСОБА_1 посилаючись на загальні засади справедливості та добросовісності звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів обґрунтовуючи свої вимоги про повернення коштів загальними нормами виникнення зобов`язань (ст. 11, 202, 526 ЦК України) та наслідками не виконання взятих на сезе зобов`язань ( ст. 610, 612 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тлумачення вказаної статті ЦК України свідчить про те, що цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

За положеннями статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17 й підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

У справі, яка переглядається апеляційним судом позивач у справі ОСОБА_1 посилався на те, що передані ним грошові кошти ОСОБА_3 мали мету забезпечити поліпшення житлових умов їхнього спільного сина ОСОБА_10 , про що свідчить зроблений відповідачкою запис у розписці, тому позивач вважав, що вказані кошти повинні були бути використанні лише для цієї мети.

Оскільки відповідачка її не забезпечила, тому позивач вважав, що вона повинна їх йому повернути.

Апеляційний суд, даючи оцінку доводам апелянта та перевіряючи рішення суду першої інстанції в частині надання оцінки наданих сторонами доказів доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вище вказана розписка не містить зобов`язань відповідачки повернути позивачу вище вказані кошти в разі не виконання зазначених в них зобов`язань по покращенню житлових умов спільного сина сторін, тобто по своїй суті дана розписка не являє собою боргове зобов`язання, яке за своїм змістом було подібне до договору позики.

Крім того, суд першої інстанції, перевіряючи заперечення відповідачки щодо виконання нею зобов`язань по покращенню умов дитини, погодився із ними та зазначив, що дійсно вказані умови відповідачкою були виконані, що підтвердилося укладення відповідного правочину. Зокрема відповідачка ОСОБА_3 у жовтні 2018 року, тобто через три місяці після отримання коштів від позивача, придбала квартиру АДРЕСА_2 , зробила в ній ремонт, про що вказує в позовній заяві і сам позивач, таким чином, покращила житлові умови спільної дитини сторін - ОСОБА_4 , який почав проживати у вказаній квартирі.

Вище вказані обставини були підтверджені в судовому засіданні і показами свідка ОСОБА_11 , який підтвердив що дружить з відповідачкою ОСОБА_3 з інституту, з 2015 року, допомагав їй робити ремонт для подальшого проживання ОСОБА_3 та дітей в двокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка розташована на 5 поверсі, оскільки після придбання квартира була взагалі без будь-якого ремонту, ремонт розпочався навесні 2019 року та тривав мінімум півроку, можливо до кінця 2019 року. Свідок допомагав носити будівельні матеріали, зачищав, шпаклював, фарбував, коштів за свою роботу не брав. Крім того, ремонт допомагав робити батько відповідачки, а також інші чоловіки. Свідку відомо, що ОСОБА_3 , під час ремонту електрику заплатила не менше 20 тисяч гривень, за меблі заплатила 70-80 тисяч гривень, загалом, ремонт у квартирі обійшовся у суму, значно більшу ніж 3000 доларів США. Також зазначив, що під час ремонту їздив з ОСОБА_3 до магазину будівельних матеріалів, де були придбані будівельні матеріали, необхідні для ремонту, хто саме за них розраховувався, свідок не бачив. Джерело походження коштів на ремонт квартири свідку невідоме. Свідок зазначив, що був декілька разів у квартирі після ремонту та бачив, що одна з двох житлових кімнат квартири, в якій жили діти, була облаштована для дітей, в ній знаходились якісні дитячі меблі, ліжка, столики, іграшки, в квартирі була вся необхідна побутова техніка. Після ремонту в квартирі проживали ОСОБА_3 з дітьми - ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , також свідок бачив там ОСОБА_14 , друга ОСОБА_15 . У цій квартирі ОСОБА_3 з дітьми проживали декілька років, після чого стали проживати в орендованій квартирі.

Згідно із Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта № 180965823 від 13 вересня 2019 року, наданої позивачем при подачі позову (а.с. 16 т.1), підтверджуються обставини, які були викладені у запереченні відповідачки на позов про те, що дійсно нею був укладений договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру, загальною площею 57.1 кв.м, житлова площа 26,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином висновок суду першої інстанції про те, що відповідачка фактично виконала взяте на себе зобов`язання та поліпшила житлові умови спільного сина сторін є правильним.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції та не є підставою для його скасування.

Отже, розглядаючи спір по суті позовних вимог, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення в оскаржуваній частині відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 на додаткове рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 02 грудня 2024 року колегія суддів враховує наступні норми права та відповідній їм обставини даної справи.

Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI передбачено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду у від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19), зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином вище вказаними нормами ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Так, суд першої інстанції, розглянувши 02 грудня 2024 року заяву представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Юрченка М.С. щодо компенсації судових витрат - правничої допомоги задовольнив її та стягнув із позивача на користь відповідачки 3 800 грн.

Задовольняючи подану відповідачкою заяву суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 12 листопада 2024 року по справі №367/7808/21 відмовлено в повному обсязі позивачу у задоволенні позовних вимог за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів. 02 грудня 2022 року укладено між ОСОБА_3 та Адвокатським бюро «Юрченко-Консалт» в особі керуючого бюро - Юрченка Артема Сергійовича Договір № 13/4/22ц про надання професійної правничої допомоги на представництво у цивільному процесі. На підтвердження факту надання правової допомоги представником відповідача ОСОБА_3 - Юрченком М.С. подано до суду: копію Договору № 13/4/22ц про надання професійної правничої допомоги та представництво у цивільному процесі від 02 грудня 2022 року; копію додатку №1 до Договору № 13/4/22ц про надання професійної правничої допомоги та представництво у цивільному процесі від 02 грудня 2022 року; рахунок-фактура № СФ-0000043 від 13 листопада 2024 року; копію платіжної інструкції № 664915548 від 14 листопада 2024 року; копію акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 14 листопада 2024 року за Договором № 13/4/22ц від 02 грудня 2022 року. Згідно додатку №1 до Договору № 13/4/22ц про надання професійної правничої допомоги та представництво у цивільному процесі від 02 грудня 2022 року фіксований розмір адвокатського гонорару у справі 367/7808/21 становить 3 000 (три тисячі ) гривень. Вартість виконаних робіт відповідно до Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 14 листопада 2024 року за Договором № 13/4/22ц від 02 грудня 2022 року становить 800 (вісімсот) гривень. Отже, суд дійшов висновку що разом судові витрати на правничу допомогу становлять 3 800 (три тисячі вісімсот) гривень.

Вирішуючи питання щодо витрат на правову допомогу, суд апеляційної інстанції виходить з реальності надання адвокатських послуг відповідачу під час розгляду справи судом першої інстанції.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Колегія суддів в цілому погоджується із висновком суду першої інстанції щодо необхідності компенсації витрат понесених відповідачкою на правничу допомогу, оскільки дані вимоги відповідача підтверджені відповідним доказами щодо укладення договору про надання правничої допомоги, участю адвоката в судовому процесі на стороні відповідачки. Однак із наданої суду копії акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 14 листопада 2024 року за Договором № 13/4/22ц від 02 грудня 2022 року вбачається, що відповідачка у справі як замовник погодила виконання адвокатом роботи лише в межах суми 800 грн ( юридична консультація по матеріалам справи №367/78-8/21; складання відзиву у справі №367/7808/21, участь адвоката у судових засіданнях справа №367/7808/21 (10.04.2022, 01.11.2023, 25.09.2024, 12.11.2024), які і були оплачені згідно рахунку -фактури №СФ-0000043 від 13.11.2024). При цьому, сторони зазначили що не мають претензій одна до одної у зв`язку із якістю, повнотою, термінами проведених робіт (наданих послуг) та повною і своєчасною проведеної оплати ) (а.с. 246, т.1).

Таким чином вище вказаним актом підтверджено, що між відповідачкою та адвокатом на час підписання вище вказаного акту не проведених розрахунків не має. У зв`язку з чим стягнення судом першої інстанції 3000 грн як погодженої суми гонорару адвоката є помилковим.

Доводи апелянта про те, що суд не повинен враховувати як доказ понесення відповідачкою витрат на правничу допомогу - платіжну інструкцію № 664915548 від 14 листопада 2024 року на суму 800,00 грн, що сплачена ОСОБА_7 , котрий не являється ані стороною договору № 13/4/22ц від 02 грудня 2022 року, ані відповідачем у справі колегією суддів відхиляється, оскільки в матеріалах справи міститься довіреність видана 31 серпня 2024 року ОСОБА_3 ОСОБА_7 на вчинення ним дій в її інтересах, в тому числі і щодо сплати належних з неї платежів.

Крім того, самим Адвокатським бюро«Юрченко -Консалт» дані грошові кошти прийняті та не заперечується виконання відповідачкою зобов`язань перед ними.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 02 грудня 2024 року слід задовольнити частково. Додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської областівід 02 грудня 2024 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення в частині розподілу судових витрат та стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 800 грн компенсації витрат на правничу допомогу при розгляді справи у суді першої інстанції. В задоволення решти частини вимог ОСОБА_3 про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12 листопада 2024 року, залишити без задоволення, а рішення Ірпінського міського суду Київської областівід 12 листопада 2024 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської областівід 02 грудня 2024 року задовольнити частково.

Додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 02 грудня 2024 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення в частині розподілу судових витрат та стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 800 грн компенсації витрат на правничу допомогу при розгляді справи у суді першої інстанції.

В задоволення решти частини вимог ОСОБА_3 про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 04 липня 2025 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді : Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв