Справа № 159/2078/25
Провадження № 2/159/996/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
09 липня 2025 року м. Ковель
Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Губара В.Є.,
з участю секретаря судового засідання Щесюк Н.Й.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, стягнення затримки розрахунку при звільненні,
Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11.04.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, відповідачу надано строк для подачі відзиву на позовну заяву.
Позивач в судове засідання не з`явилася, письмово клопотала про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Прични неявки не повідомив. Відзив до суду не подавав.
Суд ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Судом 03.07.2025 оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення, у зв`язку зі складністю справи його складення відкладено, проголошення судового рішення призначено на 14 год. 00 хв. 09.07.2025.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Нормами ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
03.07.2023 позивач прийнята відповідачем на посаду оператора заправних станцій АЗС №25, а 17.02.2025 звільнена з роботи за угодою сторін, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується записами у трудовій книжці позивача.
Відповідач добровільно не виплатив заборгованість по заробітній платі, що стало підставою для звернення позивачки з даним позовом до суду.
Позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем, виконувала трудові обов`язки та має право на винагороду (заробітну плату).
Такий розмір заборгованості є обгрунтованим, оскільки підтверджується матеріалами справи та водночас не спростований відповідачем, отже в даній частині позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМ України від 08.02.1995 № 100.
Згідно з абзацом третім пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Згідно зі ст. 177 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Судом встановлено, що позивач з роботи звільнилася 17.02.2025, станом на день звільнення фактичний розрахунок з нею проведено не було. Зважаючи на викладене та враховуючи вимоги ст.117 ККЗпП України, періодом стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з першого робочого дня після звільнення, є період з 18.02.2025 по 09.07.2025, та становить 102 робочих днів затримки.
З інформації відповідача по особовому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що середньоденного заробітку позивача за останні два робочі місяці становить 376 грн 88 коп.
Враховуючи результат вирішення спору, відповідно до ч.1 та 6 ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави 1 211,20 грн. судового збору.
Щодо стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 5000 грн., суд виходить з наступного.
На підтвердження здійснення позивачем відповідних витрат по сплаті зазначеного розміру правничої допомоги, суду надано договір про надання правової допомоги від 10.03.2025, акт прийому-передачі виконаних робіт (послуг) від 28.03.2025, рахунок та калькуляція в сумі 5000 грн.
Оскільки витрати позивача на правничу допомогу підтверджені належними та допустимими доказами, вони відповідно до положень ст.137, 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст.10, 141, 258, 263-265,268 ЦПК України,
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, стягнення затримки розрахунку при звільненні - задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО» на користь держави 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. судового збору.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 5000 (п"ять тисяч) грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складання.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення рішення може бути оскаржене відповідачем безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО», , місцезнаходження: вул. Електроапаратна, 3, м. Луцьк, Волинська область.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повне заочне рішення складене 09.07.2025.

Головуючий:В. Є. ГУБАР