Справа № 355/1165/25
Провадження № 2/355/796/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року Баришівський районний суд Київської області

у складі: головуючого-судді Чехова С.І.

за участю секретаря Котенко Л.О.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду селища Баришівка цивільну справу за позовною заявою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Чередніченко Наталії Вікторівни до Баришівської селищної ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно.

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся представник позивача ОСОБА_1 адвокат Чередніченко Н.В. з позовною заявою у якій просить визнати за позивачем ОСОБА_1 в порядку спадкування, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача ОСОБА_2 . За життя померла заповіт не складала, після її смерті відкрилась спадщина за законом у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 . Єдиним спадкоємцем по закону після смерті ОСОБА_2 був її син ОСОБА_3 .. Батько позивачки ОСОБА_3 , після смерті своєї матері ОСОБА_2 до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звертався, однак прийняв спадщину фактичними діями, оскільки проживав разом зі своєю матір`ю, та був зареєстрований разом з нею в спадковому будинку на момент її смерті, а також продовжував проживати в даному будинку після її смерті та доглядав за земельною ділянкою. Батько позивача фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, шляхом проживання в спадковому житловому будинку після смерті своєї матері. На той час відносини спадкування регулюються правила Цивільного кодексу Української РСР у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Баба позивача померла до 01 січня 2004 року , спадщина відкрилась відповідно до вказаної дати, до даних правовідносин застосовується на тай час законодавство Цивільного кодексу в редакції 1963 року. Батько позивачки ОСОБА_3 є особою, яка в силу ст.549ЦК УРСР вважається таким, що фактичними діями спадщину прийняв після смерті своєї матері, оскільки вступив в управління та володіння спадковим майном після її смерті.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача - ОСОБА_3 .. Після його смерті відкрилась спадщина по закону. В установлений законом строк позивач звернувся з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини до Баришівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадковий будинок.

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явилась, передала свої повноваження представнику адвокату Чередніченко Н.В..

Представник позивача Чередніченко Н.В. до судового засідання не з`явилась, однак повідомила про можливість розгляду справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити.

Представник відповідача від Баришівської селищної ради Київської області до судового засідання не з`явився, однак повідомив про можливість розгляду справи за його відсутністю, не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, керуючись ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали справи у повному об`ємі обсязі, суд приходить до думки про можливе задоволення позовних вимог, з таких підстав:

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно ч.1 ст.2 ЦПК України слід, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України слід, що кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 13 ЦПК України слід, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За ч.1 ст.16 ЦК України слід, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За ст. 76 ЦПК України « Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються в тому числі і показаннями свідків.»

Відповідно до ст. 89 ЦПК України «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).»

З копії паспорта позивача ОСОБА_1 слід, що вона є громадянкою України.(а.с.11-13)

З копії свідоцтва про смерть слід, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 76 років, актовий запис №98 місце смерті селище Баришівка Баришівського району київської області.(а.с.14)

З копії свідоцтва про народження слід, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в селищі Баришівка Баришівського району Київської області, актовий запис №83, його матір`ю є ОСОБА_2 .(а.с.17)

З копії свідоцтва про смерть слід, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 у віці 63 років, місце смерті місто Березань Броварського району Київської області, актовий запис №432.(а.с.15)

З копії свідоцтва про народження слід, що позивач ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_7 в селищі Баришівка Баришівського району Київської області, актовий запис №132 її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .(а.с.16)

З копії наказу по радгоспу «Баришівський» №101 від 18 квітня 1986 року з якого слід, що директор радгоспу «Баришівський» Безуглий В.Г. наказав виділити земельну ділянку площею 0,08 га під забудову ОСОБА_2 в АДРЕСА_4 за рахунок вільного присадибного земельного фонду радгоспу.(а.с.27)

З копії рішення виконавчого комітету Баришівської селищної ради народних депутатів від 28 травня 1986 року №25 «Про будівництво індивідуальних житлових будинків» яким було розглянуто наказ дирекції радгоспу «Баришівський» на підставі ст.12 ЖК УРСР виконком Баришівської селищної ради народних депутатів було вирішено затвердити наказ дирекції радгоспу про виділення пенсіонеру ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0, 08 га під будівництво житлового будинку в АДРЕСА_2 .(а.с.26)

З копії рішення №113 виконавчого комітету Баришівської районної ради народних депутатів від 22 липня 1986 року було затверджено рішення виконавчого комітету Баришівської селищної ради депутатів трудящих про дозвіл за будову житлового будинку ОСОБА_2 по вулиці Привокзальній №57-а на земельної ділянці площею 800 кв.м. рішення №25 від 28 травня 1986 року.(а.с.25)

Як слід з копії свідоцтва на забудову індивідуальної садиби слід, що ОСОБА_2 отримала дозвіл на будівництва будинку за адресою АДРЕСА_2 на присадибній ділянці 800 кв.м. на підставі рішення виконавчого комітету Баришівської сільської ради народних депутатів від 28 травня 1986 року №25.(а.с.22-24)

З копії акту про розбивку земельної ділянки та будівель від 30 жовтня 1986 року Представника районного архітектора Чередніченко Л.Л. на підставі рішення виконкому Баришівської районної ради народних депутатів №113 від 22 липня 1986 року виконав розбивку меж земельної ділянки, яка складається з 0,08 га, що знаходиться в АДРЕСА_2 .(а.с.30)

З копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 серпня 2024 року з якого слід, що після смерті ОСОБА_3 спадкоємцем його є його дочка ОСОБА_1 . Спадщина складається з житлового будинку з господарською будівлею і спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_3 .(а.с.31)

З акту обстеження №222 від 23 травня 2025 року слід, що по АДРЕСА_2 оглянуто будинок який знаходиться у занедбаловому стані і в ньому ніхто не проживає. Зі слів сусідів та наданих документів ОСОБА_1 присадибна ділянка та будинок належав ОСОБА_2 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_2 за будинком та земельною ділянкою доглядав її син ОСОБА_3 (а.с.32)

Судом було досліджено копію технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 замовником є ОСОБА_1 .(а.с.33-37)

З копії довідки заступника генерального директора комунального підприємства Київської обласної ради «Київське обласне бюро технічної інвентаризації» Каліщук С.П. слід, що станом на 2013 рік право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , не зареєстровано.(а.с.38)

Згідно копії будинкової книги будинок АДРЕСА_2 слід, що в будинку були зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .(а.с.28-29)

З копії звіту про оцінку майна від 16 травня 2025 року, будинок АДРЕСА_2 вартість його становить 640 000 гривень.(а.с.39-45)

З копії відповіді архівного сектору виконавчого комітету Баришівської селищної ради , Броварського району Київської області Наталії Голіяд слід, що з 1961 року погосподарський облік домогосподарства на території селища Баришівка, селищною радою не проводився.(а.с.20)

З листа завідуючої Баришівської державної нотаріальної контори Малиновської Н.В. слід, що позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки право власності на будинок за АДРЕСА_1 не було зареєстровано в БТІ.(а.с.19)

Згідно роз`яснень Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року, при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилася і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм Цивільного Кодексу 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України Цивільний Кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання ним чинності застосовуються норми Цивільного Кодексу Української РСР в ред. 1963 року.

Відповідно до ч.1 ч.2 ст.524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) встановлено, що-спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

В силу ст. 525 ЦК УРСР ( в редакції1963 року) слід, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, факт і дата якої стверджується свідоцтвом органів загсу або іншим документом у передбачених законодавством випадках. При оголошенні спадкодавця померлим таким часом є день, визнаний рішенням суду датою смерті громадянина, який пропав без вісті за обставин, що загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, або день набрання законної сили рішенням про оголошення спадкодавця померлим, якщо дата його смерті судом не визначалася. Сам факт пропажі громадянина без вісті або визнання його судом безвісно відсутнім не тягне за собою відкриття спадщини.

Як слід з ст.529 ЦК УРСР (1963 року) слід, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Відповідно до п.1п.2 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР( в редакції 1963року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття.

Як слід з п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» №4 від 24 червня 1983 року, що передбачений ст. 549 Цивільного кодексу України шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку.

Як слід з ч.1 ст.316 ЦК України « Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.»

За ч.1 ст.319 ЦК України «Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.»

За ч.1 ст.317 ЦК України «Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.»

За ч.1 ст. 321 ЦК України «Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.»

За ч.1 ст.328 ЦК України «Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.»

За ст. 392 ЦК України слід, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За ст.1216 ЦК України слід, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За ст. 1217 ЦК України слід, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися в наслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 1258 ЦК України слід, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно ч.1 ст.1266 УК України слід, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Стосовно будинку який за свій час життя ОСОБА_2 побудувала, однак не провела реєстрацію свої правові висновки були викладені у постанови від 20 лютого 2025 року Верховного Суду справа №753/8293/21, де було зазначено, що правовідносини щодо будівництва садових будинків і набуття прав на них до 05 1992 року регламентувалися нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року. а також п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року №127 де міститься перелік об`єктів які не належать до самочинного будівництва. Зокрема зазначено, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. Відповідно до пункту 42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Суди попередніх інстанцій надали оцінку технічному паспорту (див. пункт 38), в якому зазначено, що рік побудови садового (дачного) будинку за адресою: АДРЕСА_2 здійснено у 1975 році. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією права власності на збудовані об`єкти нерухомого майна, нерозривно пов`язані з законодавством у сфері містобудування, а саме із Законом України від 17 лютого 2011 року № 3038-VI "Про регулювання містобудівної діяльності". Так, відповідно до вказаного Закону обов`язковою умовою створення об`єкта містобудування як об`єкта цивільно-правових відносин, щодо якого можуть виникати речові права, є прийняття такого об`єкта в експлуатацію. Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" набрав чинності з 12 березня 2011 року. У пункті 9 Розділу V "Прикінцеві положення" цього Закону передбачений певний строк для проходження процедури прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами їх технічного обстеження. Зокрема, до таких об`єктів було віднесено індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 05 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року. Враховуючи наведене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпні 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуацію. Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон № 1952-IV) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з частиною третьою статті 3 Закону № 1952-IV права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Отже, до 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедури введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Законодавство, чинне на той час, не пов`язувало виникнення права власності на садові будинки з надвірними будівлями та спорудами з державною реєстрацією такого права. Документом, що засвідчував факт існування об`єкта нерухомого майна й містив його технічні характеристики, був технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Відповідна правова позиція є сталою в практиці Верховного Суду (постанови від 26 лютого 2020 року у справі № 607/16873/18 (провадження № 61-12451св19), від 10 серпня 2022 року у справі № 175/2629/18 (провадження № 61-17998св21), від 26 лютого 2020 року у справі № 607/16873/18 (провадження № 61-12451св19)), З огляду на викладене суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що:- позивачі довели рік закінчення будівництва садового будинку (1975 рік);- чинне законодавство не встановлює обов`язку вводити в експлуатацію індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, а тому спірний садовий будинок не є самочинним будівництвом;- спірне майно набуте під час перебування позивача у шлюбі, а тому його частка у спільному майні входить до складу спадщини. Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з частиною третьою статті 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Отже як було встановлено судом, що позивач є онукою померлої ОСОБА_2 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 та донькою сину померлого ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . У свій час батько позивача не оформив належно право на спадкове майно, ним було використано діючий на той час закон, що часом відкриття спадщини визнався день смерті спадкодавця. Факт і дата смерті спадкодавця підтверджено свідоцтвом органів загсу. Батько позивача прийняв спадщину на, що вказували його дії, оскільки проживав разом зі своєю матір`ю, був зареєстрований разом з нею в спадковому будинку, а також проживав у цьому будинку вже після смерті матері. Батько позивача доглядав як за будинком так і земельною ділянкою які залишились у спадщину. Не оформлення належним чином у свій час будинка бабою позивача не позбавляє право позивача прийняти у спадок та оформити його як спадкове майно за законом.

Позовні вимоги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Чередніченко Н.В. законні та підлягають задоволенню.

Представник позивача у своїх позовних вимог не просив стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору під час подання позову до суду,з таких підстав повернення судового збору судом не розглядався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2,4,12,13,81,89,141,229,263-265,293ЦПК України, ст.ст.524, 525,529,549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року),-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Чередніченко Наталії Вікторівни до Баришівської селищної ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, задовольнити.

Визначити за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 в порядку спадкування, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 .

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів до Київського апеляційного суду.

Суддя Баришівського

районного суду С. І. Чехов