Провадження № 2-о/522/443/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 року Суддя Приморського районного суду м. Одеси Шенцева О.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

02 липня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме те, що правовстановлюючий документ Свідоцтво про народження ОСОБА_1 належним чином відповідає фактам визначеним у іменному цінному папері паспорт громадянина України у формі книжечки номер НОМЕР_1 , який в результаті переоформлення набув форму пластикової картки типу ID-1, що містить безконтактний електронний носій номер НОМЕР_2 має відношення до держави.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Шенцевій О.П.

Матеріали заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення передані судді 03 липня 2025 року.

Дослідивши заяву, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного:

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч.2 ст.19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи позовного, наказного та окремого провадження.

Відповідно до ч.7 ст.19 ЦПК України, окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з ч.1, п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, перелік яких наведено у ч.1 ст. 315 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно із ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Хоча за змістом частини другої цієї статті зазначений перелік не є вичерпним, проте необхідна наявність певних умов, зокрема, встановлюваний факт повинен бути юридичним; чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення.

Так, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19/19, від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Звертаючись до суду з даною заявою, ОСОБА_1 не вказав, з якою метою йому необхідне встановлення факту, який він просить.

Поряд з цим, відповідно до ст.318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів (ч. 2 ст. 318 ЦПК України).

Однак, заявником вказані вимоги не виконані, докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів до заяви не долучено.

При цьому, заявником взагалі не надано жодного документу, на підтвердження обставин, викладених у його заяві.

До того ж, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 1 постанови «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Водночас, як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 29 березня 2024 року у справі № 378/760/23, приймаючи заяву, суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995, не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород.

Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в установленому законом порядку.

Заявник, звертаючись до суду із даною заявою, просить встановити факт, що правовстановлюючий документ Свідоцтво про народження ОСОБА_1 належним чином відповідає фактам визначеним у іменному цінному папері паспорт громадянина України у формі книжечки номер НОМЕР_1 , який в результаті переоформлення набув форму пластикової картки типу ID-1, що містить безконтактний електронний носій номер НОМЕР_2 має відношення до держави.

Відносини громадянства регулюються Законом України Про громадянство № 2235-ІІІ від 18.01.2001 р. (до нього діяв однойменний Закон України № 1636-ХІІ від 08.10.1991 р.) та міжнародними договорами України, підзаконними актами.

Закону України "Про громадянство України", відповідно до Конституції України визначає правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб.

За ч. 3 ст. 315 ЦПК України, справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

Як уже зазначалось, при вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. У випадку якщо справа підлягає розгляду в порядку іншого судочинства, ніж подано заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, то суд відмовляє у відкритті провадження або закриває провадження у справі, якщо провадження у справі було відкрито.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19).

Адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача, або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача (частина перша статті 25 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАСУ).

Виходячи з викладеного, суд вважає, що заявник звернувся до суду з метою оскарження правового акту індивідуальної дії. Тому в окремому провадженні не може бути встановлений даний юридичний факт.

Перекладання на суд функцій такого органу суперечило б вимогам закону, створило б умови для уникнення встановленої законодавством процедури отримання статусу особи громадянина та поставило б у нерівні умови осіб, які отримують такий статус з дотриманням цієї процедури. Поширення юрисдикції судів на всі спори, які виникають в державі не означає, що суд повинен вирішувати питання, які відносяться до виключної компетенції інших органів тобто підміняти їх. При цьому особа, у разі незгоди з рішенням зазначеної комісії, не позбавлена права звернутися до суду з метою оскарження такого рішення у встановленому законодавством порядку.

Окрім того, з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України викладених в Постанові №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вбачається, що при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Оскільки порядок, умови та критерії набуття статусу громадянина, визначений відповідним законодавством, відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України такий факт не може встановлюватися в судовому порядку в окремому провадженні.

Таким чином питання, з яким звернувся заявник, повинно вирішуватися в позасудовому порядку, а у разі відмови, в праві оскаржити такі дії в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст.19,186,260,261,293,294,315,353-355 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

У відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Матеріали заяви з додатками до неї повернути ОСОБА_1 .

Роз`яснити ОСОБА_1 право звернення до суду з позовом в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Суддя: