Житомирський апеляційний суд
Справа №275/406/24 Головуючий у 1-й інст. Данилюк О. С.
Категорія 16 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Борисюка Р.М., Шевчук А.М.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Житомирі цивільну справу №275/406/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області про скасування державної реєстрації земельних ділянок, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 21 квітня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Данилюк О.С. в селищі Брусилів Житомирської області,

в с т а н о в и в :

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, площею 0,2287 га, кадастровий номер :01:003:1076, цільове призначення землі сільськогосподарського призначення, що розташована на території Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області та яка належить ОСОБА_2 ;

- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, площею 0,2205 га, кадастровий номер :01:003:1090, цільове призначення землі сільськогосподарського призначення, що розташована на території Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області та яка належить ОСОБА_3 .

В обґрунтування позову зазначав, що йому на праві власності належить земельна ділянка, площею 5,8695 га, що розташована в с. Морозівка на підставі державного акту серії ЖТ-23 №002013, зареєстрованого в книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю на території Морозівської сільської ради народних депутатів за №97 від 21.08.2000. Вказує, що ним було замовлено виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі. Зазначає, що при виготовлення технічної документації було виявлено помилки у визначенні меж земельних ділянок, а саме розташування в межах земельної ділянки частини інших земельних ділянок земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:1090 (відсоток перетину 0,382%) та земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:1076 (відсоток перетину 0,099%), тобто невідповідність меж вказаних земельних ділянок, зазначених у Державному реєстрі земель їх дійсним межам в натурі (на місцевості). Вказує, що власниками вказаних земельних ділянок є ОСОБА_2 (земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:1076 площею 0,2287 га) та ОСОБА_3 (земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:1090 площею 0,2205 га). Стверджує, що реєстрація вказаних земельних ділянок у Державному земельному кадастрі порушує його права як власника земельної ділянки. Враховуючи вищевикладене просив задовольнити позов в повному обсязі.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 21 квітня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що ним було надано належні та допустимі докази про те, що державна реєстрація земельних ділянок з кадастровими номерами :01:003:1076 та :01:003:1090 порушує його право на належну йому на праві власності земельну ділянку площею 5,8695 га, що є перешкодою в отриманні кадастрового номера та робить неможливим внесення відповідних даних до Державного земельного кадастру з причин незалежних від нього. Зазначає, що судом першої інстанції не було взято до уваги того факту, що ним приймалися міри щодо вирішення питання в позасудовому порядку, а саме щодо усунення перетину земельних ділянок та відповідно внесення змін до Державного земельного кадастру. Вказує, що судом першої інстанції не враховано того, що вирішення питання внесення змін до Державного земельного кадастру в позасудовому порядку не є можливим. Стверджує, що лише шляхом скасування державної реєстрації земельних ділянок відповідачів можливе поновлення порушених його прав. Зазначає, що скасування державної реєстрації на земельні ділянки відповідачів не призводить до позбавлення прав власності відповідачів на земельні ділянки, так як не ставляться під сумнів їх правовстановлюючі документи. Вказує, що відповідачі, як власники земельних ділянок можуть повторно зареєструвати своє право після приведення у відповідність координат земельних ділянок. Враховуючи вищевикладене просить скасувати рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 21 квітня 2025 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

14 липня 2025 року на адресу суду від представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що існує позасудовий порядок вирішення питання перетину земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Вказує, що зміна меж земельної ділянки при виправленні помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності на суміжні земельні ділянки. Звертає увагу на те, що відсутність згоди власника земельної ділянки на виправлення помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру, надання відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЖТ-23 №002013, виданого на підставі рішення виконкому Морозівської сільської ради народних депутатів №63 від 02.08.2000, ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 5,8695 га, розташована на території с. Морозівка Морозівської сільської ради, з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства.

ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:1076 площею 0,2287 га, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №754473 від 23.03.2009.

ОСОБА_3 на праві власності належить земельна ділянка за кадастровим номером :01:003:1090 площею 0,2205 га.

Відповідно до довідки про наявність помилок в Державному земельному кадастрі, складеної ФОП ОСОБА_5 , за результатом виконання землевпорядних робіт по складанню технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), за адресою: Житомирська область, Брусилівський район, Морозівська сільська рада, що належить ОСОБА_1 , були виявлені помилки у визначенні меж земельних ділянок, а саме розташування в межах належної ОСОБА_1 земельної ділянки частини іншої земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:1076 - відсоток перетину 0,099%, та земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:1090 - відсоток перетину 0,382%, невідповідність меж земельних ділянок, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам в натурі (на місцевості).

Також зазначено, що причини наявності помилок визначаються у застосуванні систем координат для земельних ділянок :01:003:1076 та :01:003:1090, які були зареєстровані до 01 січня 2013 року та перенесені з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру. Для усунення наявних помилок в Державному земельному кадастрі власникам: 1) ОСОБА_2 земельної ділянки загальною площею 0,2287 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:003:1076, яка розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, смт. Брусилів; 2) ОСОБА_3 , земельної ділянки загальною площею 0,2205 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:003:1090, яка розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, смт. Брусилів, - необхідно прийняти рішення щодо відновлення меж земельних ділянок та внесення до Державного земельного кадастру виправлених відомостей про фактичне місце розташування, даних про координати поворотних точок меж, конфігурації та лінійних промірів земельних ділянок. Не виправлення вище зазначених помилок в Державному земельному кадастрі є перешкодою у державній реєстрації земельної ділянки ОСОБА_1 , так як знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини є підставою для відмови у здійсненнідержавної реєстрації земельної ділянки згідно ст. 24 ч. 6 Закону України «Про Державний земельний кадастр».

Рішенням державного кадастрового реєстратора відділу №2 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин ГУ Держгеокадастру у Рівненській області Дорошко О.К. №РВ-024 від 30.08.2024 ОСОБА_1 було відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру про належну йому земельну ділянку через розташування в її межах частини іншої земельної ділянки. При цьому згідно висновку щодо перевірки електронного документа встановлено, що перетин земельної ділянки з ділянкою :01:003:1076 площа співпадає на 0,099%, з ділянкою :01:003:1090 площа співпадає на 0,382%.

Згідно відповіді ГУ Держгеокадастру у Житомирській області №О-24/0-24/6-25 від 27.02.2025 на звернення ОСОБА_1 земельні ділянки з кадастровими номерами :01:003:1076 та :01:003:1090, що належать ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , були зареєстровані до 01.01.2013 та перенесені з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру в автоматизованому режимі. Виправлень по запитуваних земельних ділянках в частині координат поворотних точок меж згідно відомостей Державного земельного кадастру не проводилось. При цьому в Державних кадастрових реєстраторів відсутнє необхідне технічне і технологічне забезпечення для виготовлення документів (в тому числі електронних) для виправлення помилок в частині координат поворотних точок меж земельних ділянок.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що реєстрація земельної ділянки у Державному земельному кадастрі належної йому на підставі державного акту серії ЖТ-23 №002013 неможлива без скасування державної реєстрації земельних ділянок з кадастровими номерами :01:003:1076 та :01:003:1090, належних відповідачам. Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що обраний позивачем спосіб захисту свого права власності є неналежним та передчасним, оскільки ним не доведено, що неможливе внесення змін до Державного земельного кадастру щодо земельних ділянок відповідачів в позасудовому порядку та лише шляхом скасування державної реєстрації вказаних земельних ділянок можливе поновлення прав власності позивача на належну йому земельну ділянку. Також судом першої інстанції було враховано, що скасування державної реєстрації земельних ділянок відповідачів та, як наслідок, припинення їх речових прав на вказані ділянки було б непропорційним та призвело б до порушення їх права як власників майна на мирне володіння своїм майном.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

Щодо порушеного права ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Земля є унікальним обмеженим природним ресурсом. Земля є базисним ресурсом, на якому будується добробут суспільства.

Отже, розподіл землі є особливо чутливим до принципів справедливості, розумності і добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Верховний Суд зазначав, що на будь-якому етапі надання земельної ділянки у власність чи користування сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності.

Відповідно до частини другої, третьої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Статтею 78 ЗК України визначено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно з частиною другою статті 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватись правил добросусідства.

Як передбачено статтею 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Згідно зі статтею 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Витрати на встановлення суміжних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними.

Відповідно до статті 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки.

У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно з пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв`язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Відсутність згоди власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру, надання відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру. Про виявлені помилки центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, письмово безоплатно повідомляє власників (користувачів) земельних ділянок.

У частині першій статті 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» зазначено, що відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру, зокрема: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 37 Закону України «Про Державний земельний кадастр» виправлення технічних помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок наявності технічних помилок у документах, на підставі яких були внесені такі відомості, здійснюється після виправлення помилок у зазначених документах.

Виправлення інших помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок помилки у документації із землеустрою, оцінки земель, здійснюється після внесення змін до такої документації.

У даній справі встановлено, що сторони у справі є суміжними землевласниками, фактично спір між суміжними землевласниками щодо меж земельних ділянок відсутній, між сторонами вже сформувався порядок користування їх земельними ділянками.

Пред`являючи позов про скасування державної реєстрації земельних ділянок ОСОБА_1 зазначав про неможливість зареєструвати належну йому земельну ділянку у Державному земельному кадастрі через невідповідність координат для земельних ділянок :01:003:1090 та :01:003:1076 відповідачів, внесеної до Державного земельного кадастру, фактичним межам землекористування та площі належних земельних ділянок.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод у користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо). Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі №915/1279/17, від 20 березня 2018 року у справі №910/1016/17, від 17 квітня 2018 року у справі №914/1521/17.

Так, відповідно до довідки про наявність помилок в Державному земельному кадастрі, складеної ФОП ОСОБА_5 , за результатом виконання землевпорядних робіт по складанню технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), за адресою: Житомирська область, Брусилівський район, Морозівська сільська рада, що належить ОСОБА_1 , були виявлені помилки у визначенні меж земельних ділянок, а саме розташування в межах належної ОСОБА_1 земельної ділянки частини іншої земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:1076 - відсоток перетину 0,099%, та земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:1090 - відсоток перетину 0,382%, невідповідність меж земельних ділянок, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам в натурі (на місцевості).

Рішенням державного кадастрового реєстратора відділу №2 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин ГУ Держгеокадастру у Рівненській області Дорошко О.К. №РВ-024 від 30.08.2024 ОСОБА_1 було відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру про належну йому земельну ділянку через розташування в її межах частини іншої земельної ділянки. При цьому згідно висновку щодо перевірки електронного документа встановлено, що перетин земельної ділянки з ділянкою :01:003:1076 площа співпадає на 0,099%, з ділянкою :01:003:1090 площа співпадає на 0,382%.

Згідно відповіді ГУ Держгеокадастру у Житомирській області №О-24/0-24/6-25 від 27.02.2025 на звернення ОСОБА_1 земельні ділянки з кадастровими номерами :01:003:1076 та :01:003:1090, що належать ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , були зареєстровані до 01.01.2013 та перенесені з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру в автоматизованому режимі. Виправлень по запитуваних земельних ділянках в частині координат поворотних точок меж згідно відомостей Державного земельного кадастру не проводилось. При цьому в Державних кадастрових реєстраторів відсутнє необхідне технічне і технологічне забезпечення для виготовлення документів (в тому числі електронних) для виправлення помилок в частині координат поворотних точок меж земельних ділянок.

Таким чином, невідповідність відомостей про межі земельних ділянок кадастрові номера :01:003:1076 та :01:003:1090 внесених до Державного земельного кадастру, порушує права ОСОБА_1 на державну реєстрацію належної йому на праві власності земельної ділянки.

Враховуючи, що спірні правовідносини виникли через наявність некоректних даних Державного земельного кадастру щодо меж належних відповідачам земельних ділянок, невідповідність їх фактичним межам та координатам, право позивача на володіння та користування земельною ділянкою є порушеним та підлягає захисту.

Щодо обраного способу захисту.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17 (провадження №61-2417сво19).

Шляхом вчинення провадження у справах суд здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором (пункти 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №923/466/17 (провадження №12-89гс19)).

Способами захисту суб`єктивних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №925/1265/16 (пункт 5.5), від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц (пункт 90), від 15 вересня 2020 року у справі №469/1044/17 (пункт 68)).

Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №310/11024/15-ц (пункт 14) та від 01 квітня 2020 року у справі №610/1030/18 (пункт 40)).

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог (частина перша статті 13 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15, від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14 (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 22 червня 2021 року у справі №334/3161/17 (пункт 55) та ін.).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір, у свою чергу, не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19, провадження №12-80гс20).

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений статтею 16 ЦК України.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі №378/596/16-ц (провадження №14-545цс19).

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавства виокремлює усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном. Вказаний спосіб захисту може бути реалізований шляхом подання негаторного позову.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод.

Захист речового права шляхом пред`явлення позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою (негаторного позову) є можливим носієм речового права і передбачає доведення позивачем таких обставин: 1) належність позивачу речового права, з приводу захисту якого він звертається до суду; 2) порушення цього права, його невизнання чи оспорювання; 3) вчинення цих дій саме відповідачем.

Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, а тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення (пункт 96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №653/1096/16-ц).

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

За змістом статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Статтею 91 ЗК України встановлено, що власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та дотримуватися правил добросусідства.

Інститут земельних відносин добросусідства є нормативно встановленими обмеженнями щодо здійснення прав на землю (включаючи право власності), які мають на меті забезпечити захист інтересів власників (землекористувачів) сусідніх володінь від можливих порушень при використанні земельних ділянок.

Основна мета цих правил полягає в сприянні і забезпеченні такому використанню земельних ділянок, при якому власникам сусідніх земельних ділянок і землекористувачам заподіюється менша кількість незручностей.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, площею 0,2287 га, кадастровий номер :01:003:1076 та право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, площею 0,2205 га, кадастровий номер :01:003:1090 не зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також того факту, що спір між сторонами щодо меж земельних ділянок відсутній, колегія суддів приходить до висновку, що звертаючись до суду з позовом про скасування державної реєстрації земельних ділянок ОСОБА_1 обрано неналежний спосіб захисту, так як захист порушених прав власника земельної ділянки у випадку невідповідності відомостей про межі та координати земельних ділянок внесених до Державного земельного кадастру, що порушує право на державну реєстрацію права власності земельної ділянки можливе шляхом пред`явлення негарного позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобов`язання відповідачів вчинити дії з коригування відомостей про межі та координати належних їм земельних ділянок, усунення відомостей у Державному земельному кадастрі про накладення на земельну ділянку позивача.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , але помилився щодо мотивів такої відмови, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом викладення мотивувальної частини рішення в редакції цієї постанови.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, тому колегія суддів вважає за необхідне викласти його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 21 квітня 2025 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 15 липня 2025 року.

Головуючий

Судді