КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/9262/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2025 року місто Київ

справа №752/2348/24

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 січня 2025року, ухвалене під головуванням судді Хоменко В.С., у справі за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Либідь» про стягнення пені та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

В січні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з КС «Либідь» на його користь:

пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за договорами від 11.01.2008 року №156/08, від 12.03.2008 року №28/2008ЛФ та від 18.06.2008 року №71/2008ЛФ про внесення депозитного вкладу на депозитний рахунок за період з 01.01.2023 року по 31.03.2023 року в розмірі 427 716 грн.;

моральнушкоду у розмірі 977 531 грн.

В обґрунтування вимог посилався на те, що Галицький районний суд м. Львова рішенням від 02.04.2012 року в справі №2-851/11, яке набрало законної сили встановив порушення відповідачем умов договорів: від 11.01.2008 року № 156/08, від 12.03.2008 року № 28/2008ЛФ та від 18.06.2008 року № 71/2008ЛФ про внесення депозитного вкладу на депозитний рахунок та стягнув з КС «Либідь» на його користь 12 815,75 грн. боргу за депозитними вкладами; 6 193,85 грн. відсотків на суму вкладів депозитів; 2 257,13 грн.відшкодування збитків у зв'язку з інфляцією; 2 686,80 грн. - пені; а всього 23 953,53 грн.

Вказував, що Голосіївським ВДВС відкрито виконавче провадження №43546093 про стягнення з КС «Либідь» на його користь 23 953,53 грн. та тривають виконавчі дії, але боржник ухиляється від виконання рішення суду.

Зазначав, що умовами договорів про внесення депозитного вкладу на депозитний рахунок передбачено, що у випадку несвоєчасного повернення депозиту та нарахованих на нього процентів, спілка виплачує члену кредитної спілки пеню в розмірі облікової ставки Національного банку України від простроченої суми за кожен день такого прострочення.

Посилався на те, що порушенням КС «Либідь» грошових зобов`язань за депозитними договорами йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в фізичному болі внаслідок погіршення стану здоров`я та душевних стражданнях через неможливість користуватися та вільно розпоряджатися належними йому грошовими коштами.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 21 січня 2025року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

На обґрунтування вимог посилався на те, що суд не звернув увагу на те, що в умовах укладених договорів: від 11.01.2008 року №156/08, від 12.03.2008 року №28/2008ЛФ та від 18.06.2008 року №71/2008ЛФ про внесення депозитного вкладу на депозитний рахунок не вказано про закінчення строку дії зазначених договорів.

Вказував, що у оскаржуваному рішенні не зазначено, на підставі яких доказів суд встановив, що вказані вище договори розірвано.

Зазначав, що заявлена ним вимога про відшкодування моральної шкоди внаслідок порушення його права відповідачем щодо несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за договорами від 11.01.2008 року №156/08, від 12.03.2008 року №28/2008ЛФ та від 18.06.2008 року №71/2008ЛФ відповідає вимогам ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України.

Посилався на те, що мотивувальна частина рішення не містить мотивів щодо відхилення аргументів на заподіяння йому моральної шкоди, викладених у позовній заяві.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Виходячи з положень ст.13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що строк дії договору про внесення депозитного вкладу на депозитний рахунок від 11 січня 2008 року № 156/08 завершився 11 липня 2009 року, договору від 12 березня 2008 року № 28/2008 - 12 вересня 2009 року, а договору від 18 червня 2008 року № 71/2008 - 18 грудня 2009 року. Тобто між сторонами припинилися договірні правовідносини з банківського вкладу.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що з моменту розірвання (припинення) договорів про внесення депозитного вкладу пеня не нараховується, як і припиняється нарахування передбачених договором процентів.

У задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди позивачу суд першої інстанції відмовив з огляду на те, що моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто у разі реалізації свого законного права на відшкодування моральної шкоди один раз, позивач не має права повторно вимагати такої компенсації за те ж діяння (якщо багаторазове відшкодування не передбачене договором або законом).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, між КС «Либідь» та ОСОБА_1 укладені договори про внесення депозитного вкладу на депозитний рахунок, а саме: від 11 січня 2008 року №156/08, від 12 березня 2008 року №28/2008ЛФ та від 18 червня 2008 року №71/2008ЛФ.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 02 квітня 2012 року в справі №2-851/11 позов ОСОБА_1 до КС «Либідь» про стягнення суми депозитних вкладів задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_1 12 815,75 грн. заборгованості за депозитними вкладами, 6 193,85 грн. нарахованих відсотків, 2 257,13 грн. відшкодування збитків у зв`язку з інфляцією, 2 686,80 грн. пені, а всього 23 953,53 грн. Рішення суду набрало законної сили 13 квітня 2012 року.

На виконання вказаного рішення суд видав виконавчий лист від 17 квітня 2012 року №2/1304/149/2012 та старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві постановою від 04 червня 2014 року відкрив виконавче провадження №43546093. Однак, судове рішення боржник не виконав.

Правовідносини у цій справі виникли у зв`язку з не виконанням кредитною спілкою зобов`язань щодо своєчасного повернення депозиту та нарахованих на нього процентів, передбачених укладеними між сторонами договорами. Підставою для нарахування пені позивач вказав положення пункту 2.7 кожного з трьох укладених договорів.

Згідно з цим пунктом у разі порушення строків повернення депозитних коштів та нарахованих процентів, кредитна спілка повинна сплатити пеню в розмірі облікової ставки Національного банку України, яка нараховується на прострочену суму за кожен день прострочення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №320/5115/17 зазначено, що після ухвалення судового рішення Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області від 04 грудня 2014 року (справа №320/9186/14-ц), яке набрало законної сили 25 березня 2015 року, розірвано договори банківського вкладу, тому між сторонами, кожним із вкладників та банком, припинилися договірні правовідносини з договорів банківського вкладу. Після ухвалення рішення про розірвання договорів банківського вкладу та набрання ним законної сили між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, наявність якого підтверджене судовим рішенням, застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що у цій справі строк дії договору про внесення депозитного вкладу на депозитний рахунок від 11 січня 2008 року № 156/08 завершився 11 липня 2009 року, договору від 12 березня 2008 року № 28/2008 - 12 вересня 2009 року, а договору від 18 червня 2008 року № 71/2008 - 18 грудня 2009 року.

Тобто між сторонами припинилися договірні правовідносини з банківського вкладу.

Доводи апеляційної скарги про те, що між сторонами не припинилися договірні правовідносини, оскільки у договорах перебачено термін договору, а не строк дії договору, є безпідставними та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що після ухвалення рішення Галицьким районним судом м. Львова від 02 квітня 2012 року у справі №2-851/11 між сторонами не існує споживчих (договірних) правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, наявність якого підтверджене судовим рішенням, застосовуються положення статті 625 ЦК України.

Отже, з моменту розірвання (припинення) договорів про внесення депозитного вкладу пеня не нараховується, як і припиняється нарахування передбачених договором процентів.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 05 червня 2024 року у справі № 757/36706/20, від 23 жовтня 2024 року у справі № 461/5375/23.

А відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення пені.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Необхідною умовою для відшкодування моральної шкоди є доведення позивачем перед судом факту протиправної поведінки відповідача, наявність самої моральної шкоди, її розмір та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 01 вересня 2020 року у справі №216/3521/16-ц зазначила, що вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, зокрема в справі про порушення банком зобов`язання з повернення вкладу, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.

Так, рішенням Галицького районного суду м. Львова від 02 квітня 2012 року у справі №2-851/11, яке набрало законної сили, встановлено, що КС «Либідь» не виконала свої зобов`язання щодо повернення позивачу грошових коштів за договорами депозитного вкладу. Тобто, починаючи з 2012 року КС «Либідь» ухиляється від виконання судового рішення, що свідчить про тривале порушення прав позивача на отримання належних йому грошових коштів.

Неповернення депозитних коштів триває з 2012 року, це створило для позивача значні моральні та психологічні страждання, пов`язані з відчуттям несправедливості, порушенням його фінансових інтересів і прав.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 використав додаткові засоби відновлення порушених прав і в липні 2023 року звернувся до КС «Либідь» із новим позовом про стягнення пені та відшкодування моральної шкоди за порушення відповідачами умов договорів: від 11 січня 2008 року № 156/08, від 12 березня 2008 року № 28/2008ЛФ та від 18 червня 2008 року № 71/2008ЛФ про внесення депозитного вкладу на депозитний рахунок.

У справі №461/5375/23 ОСОБА_1 зазначав, що за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за депозитними договорами за період з 01 липня до 30 вересня 2022 року стягненню підлягає пеня в розмірі 436 300,80 грн та про те, що у зв`язку з порушенням КС «Либідь» грошових зобов`язань за депозитними договорами йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в фізичному болі внаслідок погіршення стану здоров`я та душевних стражданнях через неможливість користуватися та вільно розпоряджатися належними йому грошовими коштами, яку оцінює в розмірі 977 531,00 грн.

Постановою Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року у справі №461/5375/23 стягнуто з КС «Либідь» на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Крім того, суд першої інстанції взяв до уваги, що у листопаді 2022 року ОСОБА_1 звертався до суду з позовом (справа №461/5877/22), в якому просив стягнути з КС «Либідь» на його користь пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за період з 01 жовтня до 31 грудня 2021 року за цими ж договорами про внесення депозитного вкладу на депозитний рахунок у розмірі 150 746,32 грн та моральну шкоду в розмірі 977 721,00 грн за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань.

Заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 23 лютого 2023 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 04 липня 2023 року у справі № 461/5877/22, в задоволенні позову, в тому числі, в частині вимог про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 11 грудня 2024 року в справі №461/5877/22 ці судові рішення в частині відмови в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди змінено, викладено мотивувальну частину судових рішень у цій частині в редакції цієї постанови. Суд касаційної інстанції зазначив, що ОСОБА_1 реалізував своє право на відшкодування моральної шкоди за несвоєчасне повернення вкладів за депозитними договорами у справі №461/5375/23.

Чинним законодавством не передбачене багаторазове відшкодування моральної шкоди за одним і тим самим фактом порушення прав.

Подібні висновки висловлені Верховним Судом в постановах від 05 березня 2024 року у справі № 686/23937/23, від 13 листопада 2023 року у справі № 686/13017/22, від 18 серпня 2023 року у справі № 686/10621/22, від 13 липня 2023 року у справі № 686/13391/22, від 22 листопада 2022 року у справі № 686/28957/21-ц, від 07 вересня 2022 року у справі № 686/19070/21.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у відшкодуванні моральної шкоди, оскільки моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто у разі реалізації свого законного права на відшкодування моральної шкоди один раз позивач не має права повторно вимагати такої компенсації за те ж діяння (якщо багаторазове відшкодування не передбачене договором або законом).

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що у інших справах позивач просив відшкодувати моральну шкоду за інший період, оскільки, як вже було зазначено, моральна шкода відшкодовується один раз за одне діяння, а не за певний період.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц є безпідставними, адже ця справа стосується стягнення заборгованості за кредитним договором, а не депозитним вкладом, та не вирішує спір про стягнення пені за договором банківського вкладу.

Апеляційний суд враховує, що, як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaariv. Finland, № 49684/99, § 2)).

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 січня 2025 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги позивача.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.

Головуючий:

Судді: