КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/824/876/2025 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Коломайко Марини Олександрівни про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом Дочірнього підприємства «Старокостянтинівський молочний завод» до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

У червні 2023 року Дочірнє підприємство (далі - ДП) «Старокостянтинівський молочний завод» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на його користь грошові кошти за угодою про надання правової допомоги від 08 вересня 2020 року у розмірі 220 000 грн та сплачений судовий збір в сумі 3 300 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 грудня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, позивач в особі представника - адвоката Карасьова О.С. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Постановою Київського апеляційного суду від 22 травня 2024 року апеляційну скаргу ДП «Старокостянтинівський молочний завод» задоволено частково. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 грудня 2024 року змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 грудня 2024 року залишено без змін.

09 червня 2025 року представник відповідача - адвокат Коломайко М.О. подала до апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просить стягнути з ДП «Старокостянтинівський молочний завод» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 79 000 грн, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, та у розмірі 48 500 грн, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Заяву обґрунтувала тим, що у відзиві на апеляційну скаргу нею було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи, що становить 48 500 грн. При розгляді справи у суді першої інстанції також було подано попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат. Однак, судами при ухваленні рішення та постанови не було вирішено питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач в особі представника - адвоката Карасьова О.С. подав заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, просить відмовити в задоволенні заяви представника відповідача про розподіл судових витрат на правничу допомогу та/або зменшити їх розмір, посилаючись на недотримання порядку подання детального опису робіт (наданих послуг), завищеність заявленої суми судових витрат та їх не співмірність зі складністю справи і обсягом виконаних адвокатом робіт.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача - адвокат Карасьов О.С. заперечував проти задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення з підстав, викладених у письмових запереченнях, просив відмовити відповідачу у відшкодуванні витрат на правову допомогу.

Представник відповідача - адвокат Коломайко М.О. у призначене судове засідання не з`явилась, надіслала клопотання про розгляд справи за її відсутності, тому колегія суддів дійшла висновку про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення без участі заявника. відповідно до вимог частини четвертої статті 270 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника позивача в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи тавимоги заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на правову допомогу, колегія суддів вважає, що вказану заяву слід залишити без задоволення з таких підстав.

За змістом підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Статтею 270 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення, однією з яких є невирішення питання про судові витрати разом з ухваленням судового рішення у справі (пункт 3 частини першої вказаної статті).

Таким чином, у випадку, якщо суд при ухваленні судового рішення по суті спору з певних причин не вирішив питання про судові витрати, або відкладення вирішення цього питання було ініційовано стороною у справі, таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення судом додаткового судового рішення в порядку статті 270 ЦПК України.

Вказаний висновок викладено у постанові (додатковій) Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 447/3950/21.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.

У частинах другій, тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом, зокрема, у суді апеляційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.

Аналогічної позиції дотримується і Велика Палата Верховного Суду (див. постанови від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17).

Щодо заявлених витрат на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції

Відповідно до частини першої, другої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За приписами частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами першою, другою статті 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Однією з основних засад (принципів) судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу; 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат.

Зазначений висновок викладено у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 15 лютого 2023 року у справі № 567/1508/19.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що можливість подання сторонами доказів у підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу у відповідній інстанції, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи у конкретній інстанції.

Тобто, докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції подаються до закінчення судових дебатів у справі саме в суді першої інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом першої інстанції за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Повторне подання доказів в суді апеляційної (касаційної) інстанції в підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції, процесуальний закон не вимагає.

Викладене узгоджується із правовим висновком, висловленим у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 278/1396/19.

У пункті 53 додаткової постанови від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Виходячи зі змісту частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

Зазначене узгоджується із положенням частини першої статті 182 ЦПК України про те, що учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань при розгляді справи судом.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 22 листопада 2019 року у справі № 910/906/18.

В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У справі, яка переглядається, встановлено, що у відзиві на позовну заяву, який для відповідача є першою заявою по суті спору у суді першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Коломайко М.О. не наводила попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, та не висувала вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 62, 63, т. 1).

Такий орієнтовний розрахунок витрат на правову допомогу був поданий представником відповідача до суду 13 грудня 2024 року (в день ухвалення рішення) та у заяві про долучення до матеріалів справи відповідного розрахунку зазначено, що необхідні підтвердження будуть надані пізніше (а.с. 210, 211, т. 1).

Проте, протягом п`яти днів після ухвалення рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 грудня 2024 року про відмову в задоволенні позову ДП «Старокостянтинівський молочний завод» ОСОБА_1 та/або його представник - адвокат Коломайко М.О. не подавали доказів на підтвердження понесення витрат на правову допомогу в суді першої інстанції і не порушували питання щодо стягнення цих судових витрат з відповідача.

Враховуючи відсутність у матеріалах справи заяви сторони відповідача про розподіл судових витрат з доказами на підтвердження заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення по суті спору, а також порушення порядку і строку для подання відповідних доказів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування ОСОБА_1 за рахунок ДП «Старокостянтинівський молочний завод» витрат на правову допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, що відповідає положенням статті 141 ЦПК України та вищевказаній релевантній практиці Верховного Суду.

Щодо заявлених витрат на правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до частин першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами першою - третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В силу принципу диспозитивності цивільного судочинства, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі пред`явлених вимог, а правом визначати предмет та підставу відповідного клопотання наділений лише заявник (стаття 13 ЦПК України).

Згідно пунктів 4, 6 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Тобто, саме зацікавлена сторона повинна вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу.

У статті 246 ЦПК України зазначено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, відповідно подаються до закінчення судових дебатів під час перегляду справи у суді апеляційної інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення апеляцією за умови, що до закінчення судових дебатів у суді апеляційної інстанції сторона зробила про це відповідну заяву.

У постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 161/5317/18 містяться висновки про те, що аналіз норм статті 126, 137, 141 ЦПК України вказує на те, що умовами вирішення питання про розподіл судових витрат (крім судового збору), є подання стороною відповідної заяви (усної чи письмової) до закінчення судових дебатів у справі, а також подання відповідних доказів про понесені витрати у строки, визначені процесуальним законом. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, тобто крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду. Водночас потрібно розрізняти наслідки своєчасного неподання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи.

Отже, для відшкодування понесених судових витрат учасник справи повинен подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс чи яких очікує зазнати у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були чи будуть понесені, а також заявити клопотання про компенсацію судових витрат до закінчення судових дебатів та надати докази щодо розміру понесених витрат у цій справі у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 24 липня 2023 року у справі № 757/66309/21-ц.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що на виконання вимог статті 134 ЦПК України у відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Коломайко М.О. навела лише попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат у розмірі 48 000 грн, які відповідач вже поніс у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції (а.с. 68-73, т. 1).

Однак, у поданому відзиві представник відповідача не просила стягнути (покласти) понесені судові витрати з позивача (скаржника), а також нею не було зроблено заяву про надання відповідних доказів протягом п`яти днів після прийняття постанови суду апеляційної інстанції.

Крім того, представник відповідача до закінчення розгляду справи в судовому засіданні від 21 травня 2025 року не повідомляла апеляційний суд в будь-якій формі про намір подати докази на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення по суті спору, а із заявою про ухвалення додаткового рішення і долучення доказів понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу звернулася лише 09 червня 2025 року, хоча повний текст постанови було складено 28 травня 2025 року та доставлено до електронного кабінету адвоката Коломайко М.О. 29 травня 2025 року (а.с. 109, 112, т. 2).

Таким чином представником ОСОБА_1 - адвокатом Коломайко М.О. при зверненні до суду апеляційної інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу не було дотримано вимоги частини восьмої статті 141 ЦПК України, хоча у даному конкретному випадку виконання зазначених положень цілком і повністю залежало від дій та волі відповідача та його представника, між якими існували певні договірні відносини.

Слід також врахувати, що відповідно правового висновку, який міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року у справі № 346/2744/21, у випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21).

Утім, в поданій до суду апеляційної інстанції заяві у порядку статей 246, 270 ЦПК України представник відповідача жодним чином не обґрунтувала поважність причин неможливості подання доказів (додатків № 1 до договору № 2302/2025 від 25 лютого 2025 року /в дійсності - від 23 лютого 2025 року/, детальний опис робіт (наданих послуг) професійної правничої допомоги), що підтверджують розмір понесених ОСОБА_1 судових витрат до ухвалення судового рішення апеляційного суду, тоді як у відзиві на апеляційну скаргу зазначала, що останній вже поніс витрати на правову допомогу у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції на суму 48 000 грн.

Вищевикладене в сукупності дає підстави вважати, що стороною відповідача не дотримано належне виконання вимог частини восьмої статті 141 та частини першої статті 246 ЦПК України, що є підставою для відмови у відшкодуванні судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

За таких обставин колегія суддів вважає, що заява представника ОСОБА_1 - адвоката Коломайко М.О. про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогуу справі за позовом ДП «Старокостянтинівський молочний завод» до ОСОБА_1 про стягнення коштівє необґрунтованоюта задоволенню не підлягає, а тому правові підстави для прийняття апеляційним судом додаткової постанови про стягнення витрат на правову допомогу відповідно до вимог статей 141, 246, 270 ЦПК України відсутні.

Керуючись статтями 2, 15, 133, 134, 137, 141, 270, 368, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Коломайко Марини Олександрівни про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом Дочірнього підприємства «Старокостянтинівський молочний завод» до ОСОБА_1 про стягнення коштів залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 липня 2025року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній