У х в а л а

Іменем України

16 червня 2025 року

м. Київ

Справа № 148/2537/23

Провадження № 61-6318ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржник), інтереси якого представляє адвокат Бевз Оксана Іванівна (далі - адвокат),

на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 13 січня 2025 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 9 квітня 2025 року

у справі за позовом ОСОБА_2 (далі - позивачка) до скаржника за участю Тульчинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) як третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача, про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини та

в с т а н о в и в:

1. У грудні 2023 року позивачка звернулась до суду з позовом, у якому просила визнати скаржника батьком її малолітньої дитини ОСОБА_3 і внести зміни до актового запису про народження цієї дитини, вказавши скаржника батьком, та змінити прізвище дитини з « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а по батькові - з « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

2. 13 січня 2025 року Тульчинський районний суд Вінницької області ухвалив рішення, згідно з яким задовольнив позов і стягнув зі скаржника на користь позивачки 1 073,60 грн судового збору, 17 472,82 грн витрат на проведення експертизи та 16 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Мотивував так:

- тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогодні є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (точність позитивного результату ДНК-аналізу (тобто підтвердження батьківства) складає 99,999999 %). Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення для цієї категорії справ (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 вересня 2018 року та Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 382/2559/15-ц);

- у висновку експерта № СЕ-19/102-24/9314-БД від 23 липня 2024 року за результатами проведеного молекулярно-генетичного дослідження є цілком конкретна та чітка відповідь на поставлене перед експертом питання про те, що скаржник, ймовірно, є біологічним батьком ОСОБА_3 . Ймовірність становить 99,99999972 %;

- висновок експерта достатньо обґрунтований і роз`яснений експертом в суді щодо неспівпадіння всіх алелей ДНК-профілю зразка букального епітелію дитини з алелями ДНК-профілю зразка букального епітелію позивачки, збігів із алелями ДНК-профілю зразка букального епітелію скаржника, окрім локусу D8S1179, що є мутацією, яка при одиничному неспівпадінні є допустимою. Інших неспівпадінь ДНК-профілю дитини та скаржника під час дослідження експерт не виявив, хоча з метою перевірки робив контрольні дослідження, які зафіксовані у внутрішніх документах та не потребували окремого опису у висновку;

- вагітність обчислюється «акушерськими тижнями», починаючи з першого дня останніх місячних у жінки, а не від часу зачаття, як вважає відповідач. Отже, у цьому випадку таким днем є 5 травня 2017 року. Відраховуючи вагітність у позивачки з цього дня, вона народила дитину на 40 тижні вагітності 13 лютого 2018 року, однак це не означає, що станом на 19-20 травня 2017 року вже була вагітною. Крім того, близькість позивачки та скаржника у ці дні, останній не заперечував.

3. 9 квітня 2025 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою скасував рішення суду першої інстанції в частині стягнення зі скаржника на користь позивачки судового збору й ухвалив у цій частині нове судове рішення про компенсацію позивачці 1 073,60 грн судового збору за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; залишив рішення суду першої інстанції без змін в іншій частині. Мотивував аналогічно до попереднього. Крім того, зазначив, що суд не встановив підстав для визнання висновку експерта № СЕ-19/102-24/9314-БД від 23 липня 2024 року необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, що відповідно до частини другої статті 113 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) виключає призначення повторної експертизи; сама по собі незгода відповідача з висновком експерта не є підставою для призначення такої експертизи.

4. 15 травня 2025 року адвокат в інтересах скаржника сформувала у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 15355/0/220-25 від 16 травня 2025 року), у якій просила скасувати рішення суду першої інстанції повністю, а постанову апеляційного суду - в частині «визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини» і скерувати справу на новий розгляд до апеляційного суду. Обґрунтувала скаргу так:

- суд апеляційної інстанції в оскарженому рішенні застосував норми права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 8 березня 2023 року у справі № 205/5698/21, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 січня 2025 року у справі № 569/8833/20, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2022 року у справі № 444/526/18, від 21 квітня 2021 року у справі № 201/15019/14-ц, від 30 квітня 2025 року у справі № 401/44/21, від 15 квітня 2021 року у справі № 645/1098/18, Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13;

- висновок експерта № СЕ-19/102-24/9314-БЦ від 23 липня 2024 року, згідно з яким визначена спорідненість скаржника з дитиною, став основною підставою для задоволення позовних вимог, однак висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 ЦПК України (див. постанови Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2024 року у справі № 183/2690/21 та Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц);

- повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов'язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалами справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Висновок визнається неповним, коли експерт не дав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання, у зв'язку з чим суд має обговорити питання про призначення додаткової або повторної експертизи залежно від обставин справи (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 січня 2025 року у справі № 569/8833/20, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 квітня 2021 року у справі № 201/15019/14-ц);

- процесуальний закон передбачає дві підстави для визначення судом повторної експертизи, а саме, якщо висновок експерта суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 грудня 2022 року у справі № 686/15304/14);

- суд під час розгляду справи має керуватися інтересами дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2021 року у справі № 645/1098/18).

5. Скаржник у касаційній скарзі просив поновити строк на касаційне оскарження. Зазначив, що 9 квітня 2025 року апеляційний суд ухвалив оскаржену постанову, повний текст якої склав 21 квітня 2025 року та того ж дня відправив її копію учасникам справи.

5.1. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

5.2. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення (частина друга статті 390 ЦПК України).

5.3. Оскільки скаржник подав касаційну скаргу протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови апеляційного суду, він дотримав строк, передбачений частиною першою статті 390 ЦПК України. Тому відсутні підстави для задоволення клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.

6. Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.

6.1. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України).

6.2. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу (стаття 121 Сімейного кодексу України (далі - СК України)).

6.3. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду (частина третя статті 125 СК України).

6.4. За відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України (частини перша та друга статті 128 СК України).

6.5. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує і виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття (частина третя статті 128 СК України).

6.6. Доказами у справі про визнання батьківства можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто під час вирішення спору про визнання батьківства треба враховувати всі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливе за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Для встановлення батьківства юридичне значення мають дані, які підтверджують спільне проживання матері та батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц).

6.7. Тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогодні є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (точність позитивного результату ДНК-аналізу (тобто підтвердження батьківства) складає 99,999999 %). Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення для цієї категорії справ (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 вересня 2018 року та Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 382/2559/15-ц).

6.8. Якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам) (частина перша та друга статті 113 ЦПК України).

6.9. Суди першої та апеляційної інстанції встановили такі обставини:

- відбір зразків для порівняльного аналізу проводений 1 липня 2024 року у відділенні біологічних досліджень та обліку Вінницького НДЕКЦ МВС України у присутності працівників експертної установи ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Зразки букального епітелію скаржника, позивачки та дитини відібрані на стерильні полімерні палички і поміщені у відповідні паперові конверти; клапан кожного з них скріплений фрагментом паперу білого кольору із відбитком круглої печатки експертної установи, які завірені підписами скаржника, позивачки та працівників експертної установи ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , про що склали акт відбирання зразків букального епітелію для проведення молекулярно-генетичної експертизи, підписаний тими ж особами і наданий у додатку до висновку;

- експерт у судовому засіданні пояснив, що ні куріння, ні алкоголь, ні кава, ні вода не впливають на букальний епітелій і ДНК. Тому, якщо дитина пила воду, чи особа викурила цигарку або випила каву, це не впливає на результат дослідження;

- висновок експерта достатньо обґрунтований та роз`яснений експертом в суді щодо неспівпадіння всіх алелей ДНК-профілю зразка букального епітелію дитини, які не збігаються із алелями ДНК-профілю зразка букального епітелію позивачки, збігів із алелями ДНК-профілю зразка букального епітелію скаржника, окрім локусу D8S1179, що є мутацією, яка при одиничному неспівпадінні є допустимою. Інших неспівпадінь ДНК-профілю дитини та скаржника під час дослідження експерт не виявив, хоча з метою перевірки робив контрольні дослідження, які зафіксовані у внутрішніх документах та не потребували окремого опису у висновку.

6.10. З огляду на встановлені обставини Верховний Суд вважає, що суди у цій справі правильно вказали, що немає підстав для визнання висновку експерта № СЕ-19/102-24/9314-БД від 23 липня 2024 року необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності. Це виключає необхідність призначення повторної експертизи.

6.11. Колегія суддів не бере до уваги вказівку скаржника у касаційній скарзі, що висновки судів попередніх інстанцій суперечать зазначеним у касаційній скарзі висновкам Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах. У тих висновках, які навів скаржник, Верховний Суд розглядав можливість встановлення факту батьківства за умови, що батько ухиляється від проходження судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи. А висновки у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 квітня 2021 року у справі № 201/15019/14-ц і Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 січня 2025 року у справі № 569/8833/20 сформульовані за неподібних зі справою № 148/2537/23 відносин, оскільки стосувалися призначення повторної судової почеркознавчої експертизи.

6.12. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

6.13. З огляду на викладене, беручи до уваги те, що Верховний Суд уже викладав у постановах висновки щодо застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, про які йде мова у касаційній скарзі, і суди у цій справі ухвалили судові рішення згідно з цими висновками, колегія суддів вважає касаційну скаргу необґрунтованою. Тому відмовляє у відкритті касаційного провадження.

7. Оскільки Верховний Суд відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою скаржника, то його клопотання про зупинення виконання оскаржених судових рішень залишає без розгляду.

Керуючись статтями 260, 261, 389, 390, 394 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 13 січня 2025 року та постанови Вінницького апеляційного суду від 9 квітня 2025 року.

2. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 13 січня 2025 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 9 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за участю Тульчинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) як третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача, про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини.

3. Копію ухвали надіслати особі, яка подала цю скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко