ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 липня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/10313/24

Головуючий у першій інстанції Логвіна Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/366/25

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

сторони:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю Діджи Фінанс

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Діджи Фінанс на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова у складі судді Логвіної Т.В. від 21 листопада 2024 року, місце ухвалення рішення м.Чернігів, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Діджи Фінанс до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю Діджи Фінанс звернулось до суду з даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Діджи Фінанс заборгованість за договором №200513680 від 24.04.2016 року у загальному розмірі 46 653,51 грн., яка складається із: суми заборгованості - 31 224,70 грн., суми інфляційних втрат - 12 612,23 грн., суми 3% річних - 2 816,58 грн. Також позивач ставив питання про стягнення на свою користь з ОСОБА_1 судових витрат по сплаті судового збору та професійної правничої допомоги. В обґрунтування вимог заявленого позову ТОВ Діджи Фінанс вказувало, що 24.04.2016 року між Публічним акціонерним товариством Банк Михайлівський та ОСОБА_2 було укладено угоду №200513680 щодо кредитування. Відповідно до умов кредитного договору, на умовах повернення, платності, строковості, банк надав ОСОБА_2 у користування кредитні кошти в розмірі 12 700 грн., із встановленим строком користування - 5 років. При цьому, відповідач зобов`язалась повернути отримані кошти у встановлений у кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. Позивач стверджував, що 20.07.2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю Діджи Фінанс набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними із позичальниками ПАТ Банк Михайлівський на підставі договору №7_БМ від 20.07.2020 року. За доводами позивача, станом на 23.07.2024 року загальний розмір заборгованості відповідача загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 46 653,51 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 10 329,2 грн., заборгованість за відсотками - 20 895,50 грн., збитки з урахуванням 3% річних - 2 816,58 грн.; сума інфляційних втрат - 12 612,23 грн. У зв`язку із вказаними обставинами, позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором №200513680 від 24.04.2016 року у загальному розмірі - 46 653 грн. 51 коп., а також ставив питання про відшкодування за рахунок відповідача понесених судових витрат по сплаті судового збору та професійної правничої допомоги.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 21.11.2024 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Діджи Фінанс до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю Діджи Фінанс просить скасувати рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 21.11.2024 року по справі №750/10313/24, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Діджи Фінанс вказують, що рішення суду першої інстанції від 21.11.2024 року ухвалено судом із неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, і тому підлягає скасуванню. В доводах апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю Діджи Фінанс зазначає, що суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні дійшов суперечливих висновків щодо наданих документальних доказів на підтвердження позовних вимог, а також щодо їх наявності у матеріалах справи. Апелянт стверджує, що позивачем на підтвердження наявності та суми заборгованості надано виписки по рахунку відповідача, проте, судом першої інстанції вони не досліджені належним чином. Апелянт стверджує, що у доданих до позову виписках (електронних) зазначено: дату, час, прізвище відповідальної особи, яка формувала виписки, затверджена форма виписки та цифрова програма. Щодо операційної роботи банку по веденню обліку договорів (у випадку щодо кредитної картки, зокрема): нарахування відсотків, штрафів, зарахування внесених коштів, облік виданих коштів та в цілому діяльність щодо обороту грошових коштів не може бути предметом розгляду в межах даної позовної заяви, оскільки банк, як оператор грошових операцій відповідно до законодавства, здійснює вищезазначені дії. А для ідентифікації виписок чи будь-яких інших банківських документів - в них зазначається саме номер і дата договору, щодо якого здійснюються банківські операції. За доводами апелянта, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Апелянт вказує, що суд першої інстанції мав можливість дослідити розмір заборгованості, а виписки по рахунку є беззаперечним доказом наявності заборгованості. За доводами апелянта, відмовляючи у задоволенні позову з тих підстав, що розмір заборгованості за кредитним договором є недоведеним, суд першої інстанції не врахував наведені вище обставини та вимоги процесуального законодавства, і фактично ухилився від вирішення даного спору по суті. Апелянт вважає, що заявлені позовні вимоги про стягнення із відповідача заборгованості, є обґрунтованими та доведеними, і тому вимоги позову підлягають задоволенню.

Згідно приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Діджи Фінанс на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 21.11.2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Діджи Фінанс до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається із матеріалів справи (а.с.108-110), сторони даного спору обізнані про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 24.04.2016 року відповідачем ОСОБА_2 було підписано заяву (оферту) №200513680, відповідно до змісту якої, вона запропонувала (зробила оферту) Публічному акціонерному товариству Банк Михайлівський на умовах, викладених у заяві, на умовах надання та обслуговування платіжних карток Банку, зазначених в ОП Заяви та Тарифах по картках Банку, укласти з нею договір про надання та використання платіжної картки (а.с.19).

Підписанням заяви (оферти) №200513680 від 24.04.2016 року ОСОБА_2 погодилась з тим, що складовою та невід`ємною частиною Договору про Картку будуть Умови по картках та Тарифи по картках, з якими вона ознайомлена та повністю згодна, їх зміст розуміє, та положення яких зобов`язується неухильно дотримуватись, які розміщені банком в місці, в якому було оформлено дану заяву, та/або мережі інтернет на сайті банку www.mban.kiev.ua та/або у відділеннях банку; прийняттям (акцептом) банком заяви (оферти) про укладення договору про картку будуть дії банку по відкриттю рахунку картки; розмір ліміту буде встановлений банком самостійно на підставі відомостей, повідомлених банку; строк дії ліміту під операції з карткою буде відповідати строку дії договору про картку (якщо інше не буде обумовлено в умовах по картках); активація та використання картки буде здійснюватися відповідно до цієї заяви, а також до умов по картках та тарифів по картках, що будуть діяти в банку на момент активації (п.1.5 заяви (оферти)). В заяві (оферті) №200513680 від 24.04.2016 року передбачено, що кредитний ліміт становить 12 700 грн., дата відкриття рахунку - 24.04.2016 року, максимальна ставка по ліміту 58,8 %, строк дії кредитного договору не вказаний.

24.04.2016 року ОСОБА_2 було підписано анкету №2722293, довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту Прибуткова картка + Кредитка (не іменна) / Зарплатна, договір добровільного страхування життя, тарифи по продукту Прибуткова картка + Кредитка (не іменна) / Зарплатна та розписку про отримання платіжної картки та/або Пін-коду, відповідно до якої отримала платіжну картку № НОМЕР_1 з рахунком картки № НОМЕР_2 (а.с.20, 25, 26-27, 28-29, 30).

Довідка про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту Прибуткова картка + Кредитка (не іменна) містить інформацію про те, що сума можливого кредиту вказана до 50 000 грн., строк кредиту - 12 місяців (а.с.25).

20.07.2020 року між ТОВ Діджи Фінанс та ПАТ Банк Михайлівський було укладено договір про відступлення прав вимоги №7_БМ від 20.07.2020 року, за умовами якого, ТОВ Діджи Фінанс набуло права грошової вимоги до боржників за договорами, укладеними із кредитором, що зазначені в реєстрах боржників (а.с.36-39).

Згідно витягу з реєстру боржників ПАТ Банк Михайлівський до договору №7_БМ про відступлення прав вимоги від 10.07.2020 року, загальна сума заборгованості відповідача становить 31 224 грн. 70 коп., що складається із наступного: 10 329 грн. 20 коп. - заборгованості за кредитом; 20 895 грн. 50 коп. - заборгованості за відсотками (а.с.54).

Відповідно до умов договору, ТОВ Діджи Фінанс сплатило ПАТ Банк Михайлівський грошові кошти (ціну відступлення), як це передбачено умовами договору, що підтверджується копією платіжного доручення (а.с.40).

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 21.11.2024 року, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ Діджи Фінанс до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції зазначив, що позивач, всупереч статті 81 ЦПК України, не довів належними та допустимими доказами: факт отримання відповідачем кредиту, строк кредитування, розмір заборгованості за кредитним договором, і тому суд не може перевірити правильність розрахунку заборгованості за спірним кредитним договором, оскільки неможливо встановити суму отриманого кредиту, сплачених коштів за тілом кредиту та за процентами за користування кредитом, дату їх сплати та нарахування. За даних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ Діджи Фінанс до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, та похідних від них вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Щодо доводів представника відповідача про пропуск позивачем позовної давності, суд першої інстанції зазначив, що з огляду на те, що суд відмовляє у позові з підстав його необґрунтованості, то питання про застосовування позовної давності не вирішується, оскільки є самостійною підставою для відмови у позові.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги відносно того, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 21.11.2024 року ухвалено судом із неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, і тому підлягає скасуванню, не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції від 21.11.2024 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю Діджи Фінанс зазначає, що суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні дійшов суперечливих висновків щодо наданих документальних доказів на підтвердження позовних вимог, а також щодо їх наявності у матеріалах справи. Апелянт стверджує, що позивачем на підтвердження наявності та суми заборгованості надано виписки по рахунку відповідача, проте, судом першої інстанції вони не досліджені належним чином. Апелянт стверджує, що у доданих до позову виписках (електронних) зазначено: дату, час, прізвище відповідальної особи, яка формувала виписки, затверджена форма виписки та цифрова програма. Щодо операційної роботи банку по веденню обліку договорів (у випадку щодо кредитної картки, зокрема): нарахування відсотків, штрафів, зарахування внесених коштів, облік виданих коштів та в цілому діяльність щодо обороту грошових коштів не може бути предметом розгляду в межах даної позовної заяви, оскільки банк, як оператор грошових операцій відповідно до законодавства, здійснює вищезазначені дії. А для ідентифікації виписок чи будь-яких інших банківських документів - в них зазначається саме номер і дата договору, щодо якого здійснюються банківські операції. За доводами апелянта, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Апелянт вказує, що суд першої інстанції мав можливість дослідити розмір заборгованості, а виписки по рахунку є беззаперечним доказом наявності заборгованості. За доводами апелянта, відмовляючи у задоволенні позову з тих підстав, що розмір заборгованості за кредитним договором є недоведеним, суд першої інстанції не врахував наведені вище обставини та вимоги процесуального законодавства, і фактично ухилився від вирішення даного спору по суті. Апелянт вважає, що заявлені позовні вимоги про стягнення із відповідача заборгованості, є обґрунтованими та доведеними, і тому вимоги позову підлягають задоволенню.

Апеляційний суд вважає, що вказані вище доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 21.11.2024 року, виходячи із наступного.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч.2 статті 16 ЦК України.

За приписами статей: 3, 4 ЦПК України, захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Відповідно до статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 статті 638 ЦК України).

За правилами ч.1 статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістом статей: 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Приписи статті 1056-1 ЦК України регламентують проценти за кредитним договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України регламентовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором.

У відповідності до частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За положеннями статей: 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно із частиною першою статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

В ході судового розгляду даної справи встановлено, що 20.07.2020 року між ТОВ Діджи Фінанс та ПАТ Банк Михайлівський було укладено договір про відступлення прав вимоги №7_БМ від 20.07.2020 року, за умовами якого ТОВ Діджи Фінанс набуло права грошової вимоги до боржників за договорами, укладеними із кредитором, що зазначені в реєстрах боржників.

Згідно витягу з реєстру боржників ПАТ Банк Михайлівський до договору №7_БМ про відступлення прав вимоги від 10.07.2020 року, загальна сума заборгованості відповідача становить 31 224 грн. 70 коп., що складається з: 10 329 грн. 20 коп. - заборгованість за кредитом; 20 895 грн. 50 коп. - заборгованість за відсотками (а.с.54).

Відповідно до умов договору, ТОВ Діджи Фінанс сплатило ПАТ Банк Михайлівський грошові кошти (ціну відступлення), як це передбачено умовами договору, що підтверджується копією платіжного доручення (а.с.40).

Виходячи із положень статті 514 ЦК України, якими визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, суд має пересвідчитися, що на момент відступлення прав вимоги загальна сума заборгованості відповідача ОСОБА_2 за кредитним договором №200513680 від 24.04.2016 року, становила саме 31 224 грн. 70 коп., з яких: 10 329 грн. 20 коп. - заборгованість за кредитом; 20 895 грн. 50 коп. - заборгованість за відсотками.

Як вбачається із матеріалів справи, звертаючись до суду з даним позовом, позивач на підтвердження наявності заборгованості відповідача та її розміру подав до суду у копіях: заяву (оферту) №200513680 від 24.04.2016 року, анкету №2722293 від 24.04.2016 року, довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупність споживчого кредиту в рамках карткового продукту від 24.04.2016 року, тарифи по продукту Прибуткова картка + Кредитка (не іменна), договір добровільного страхування життя держателів платіжних карток банку від 24.04.2016, розписки про отримання платіжної картки, договір № 7_БМ про відступлення права вимоги від 20 липня 2020 року між ПАТ Банк Михайлівський та ТОВ Діджи Фінанс, витяг з реєстру боржників ПАТ Банк Михайлівський до договору №7_БМ про відступлення прав вимоги від 10.07.2020 року, згідно з яким, загальна сума заборгованості відповідача становить 31 224 грн. 70 коп., що складається із наступного: 10 329 грн. 20 коп. - заборгованості за кредитом; 20 895 грн. 50 коп. - заборгованості за відсотками. Також позивачем надано розрахунок заборгованості за інфляційними втратами і трьох процентів річних.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що із твердженнями позивача про розмір заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором, суд не може погодитись, оскільки позивачем надано суду документи, з яких неможливо встановити строк дії договору, а відтак, і період нарахування процентів за користування кредитом, неможливо. Із наданих позивачем суду документів неможливо встановити, яким чином розрахована вказана сума заборгованості, і чи відповідає цей розрахунок умовам укладеного договору між відповідачем та ПАТ Банк Михайлівський.

В доводах апеляційної скарги апелянт ТОВ Діджи Фінанс стверджує, що позивачем на підтвердження наявності та суми заборгованості надано виписки по рахунку відповідача, проте, судом першої інстанції вони не досліджені належним чином. Апелянт стверджує, що у доданих до позову виписках (електронних) зазначено: дату, час, прізвище відповідальної особи, яка формувала виписки, затверджена форма виписки та цифрова програма. Щодо операційної роботи банку по веденню обліку договорів (у випадку щодо кредитної картки, зокрема): нарахування відсотків, штрафів, зарахування внесених коштів, облік виданих коштів та в цілому діяльність щодо обороту грошових коштів не може бути предметом розгляду в межах даної позовної заяви, оскільки банк, як оператор грошових операцій відповідно до законодавства, здійснює вищезазначені дії. А для ідентифікації виписок чи будь-яких інших банківських документів - в них зазначається саме номер і дата договору, щодо якого здійснюються банківські операції. За доводами апелянта, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що банківські виписки із рахунків позичальника підтверджують лише рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Проте, вони жодним чином не можуть підтверджувати наявність заборгованості за кредитним договором, її розмір, а тим більше, правильність розрахунку суми заборгованості, оскільки містять лише записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

Предметом укладеного між відповідачем та ПАТ Банк Михайлівський договору є надання та використання платіжної картки із встановленим кредитним лімітом. Так, в заяві (оферті) №200513680 від 24.04.2016 року зазначено, що кредитний ліміт становить 12 700 грн., дата відкриття рахунку - 24.04.2016 року, максимальна ставка по ліміту 58,8%, строк дії кредитного договору не вказано (а.с.19).

Як вбачається із матеріалів справи, із наданих позивачем суду документів неможливо встановити, яку суму кредитного ліміту використала відповідач, скільки часу вона нею користувалася, який розмір відсотків нараховувався за користування певною сумою кредитного ліміту. На підставі наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що вказані обставини унеможливлюють перевірку судом факту наявності заборгованості відповідача за кредитним договором №200513680 від 24.04.2016 року та правильність її розрахунку, і тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Діджи Фінанс не можна вважати доведеними.

Відповідно до приписів ч.1, ч.6 стаття 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У пункті 3 частини 2 статті 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ч.1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України регламентовано, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вірного по суті висновку суду першої інстанції відносно того, що позивачем на обґрунтування вимог заявленого позову не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження заборгованості відповідача.

Судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні від 21.11.2024 року також зазначено, що як вбачається зі змісту позовної заяви та доданих до неї додатків, кредитний договір між відповідачем та ПАТ Банк Михайлівський було укладено 24.04.2016 року, а договір № 7_БМ про відступлення прав вимоги між ПАТ Банк Михайлівський та ТОВ Діджи Фінанс було укладено 20.07.2020 року, і при цьому, п.1 вказаного договору про відступлення прав вимоги передбачає набуття права вимоги новим кредитором - ТОВ Діджи Фінанс на підставі Додатку №1 до даного договору. При цьому, до матеріалів позовної заяви не додано Додаток №1 до договору відступлення прав вимоги, що унеможливлює встановлення наявності заборгованості відповідача перед ПАТ Банк Михайлівський. Судом першої інстанції не прийнято в якості належного доказу копію витягу з реєстру боржників ПАТ Банк Михайлівський до договору №7_БМ про відступлення прав вимоги від 10.07.2020 року (а.с.54), оскільки належним документом, що підтверджує перехід права вимоги до нового кредитора, є Додаток №1 до договору про відступлення прав вимоги, який повинен бути підписаний обома учасниками угоди, як ПАТ Банк Михайлівський, так і ТОВ Діджи Фінанс. Всупереч зазначеному, копія витягу з реєстру боржників, засвідчена в односторонньому порядку з боку лише ТОВ Діджі Фінанс, не може замінити Додатку №1 до договору відступлення. Крім того, як вбачається із копії договору № 7_БМ про відступлення прав вимоги між ПАТ Банк Михайлівський та ТОВ Діджи Фінанс, даний договір було укладено 20.07.2020 року (а.с.36-39), а у наданій суду копії витягу з реєстру боржників ПАТ Банк Михайлівський до договору №7_БМ про відступлення прав вимоги від 10.07.2020 року (а.с.54), зазначено дату укладення договору №7_БМ про відступлення прав вимоги - 10.07.2020 року.

За даних обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що суд позбавлений можливості перевірити розрахунок заборгованості за спірним кредитним договором, оскільки неможливо встановити суму отриманого відповідачем кредиту, сплачених коштів за тілом кредиту та за процентами за користування кредитом, дату їх сплати та нарахування, і відповідно, відсутні підстави для задоволення вимог заявленого позову, в тому числі, і в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних.

Враховуючи наведене вище, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 21.11.2024 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, на які сторони спору посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в ході розгляду даної справи.

За даних обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Діджи Фінанс необхідно залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 21.11.2024 року, необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Діджи Фінанс - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 21 листопада 2024 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 04.07.2025 року.

Головуючий: Судді: