Справа № 462/3068/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2025 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Боровкова Д.О.,

при секретарі Свищо В.С.,

за участі позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань у місті Львові у загальному позовному проваджені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 (третя особа Залізничний відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції) про припинення стягнення аліментів та стягнення безпідставно набутих аліментів,

встановив:

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить (з урахуванням змін та доповнень /а.с.52,53/) припинити стягувати з неї аліменти, які стягуються на користь відповідача на утримання їх неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі постанови Львівського апеляційного суду від 28 серпня 2023 року у справі № 466/2814/22; стягнути з відповідача на її користь безпідставно набуті аліменти в період з січня по червень 2025 року на загальну суму 40000,00 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що дійсно її донька ОСОБА_5 проживала зі своїм батьком ОСОБА_3 , і тому постановою Львівського апеляційного суду від 28 серпня 2023 року у справі № 466/2814/22 було постановлено стягнути з неї на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 10000,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 травня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Проте, з кінця грудня 2024 року донька почала проживати з нею, вона витрачає на утримання доньки гроші, та одночасно продовжує сплачувати аліменти, які безпідставно отримує відповідач, і тому ці кошти мають бути повернуті на підставі вимог статті 1212 ЦК України. В зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити.

Відповідач подав до суду відзив на позов, в якому не заперечив факт проживання його доньки з грудня 2024 року з позивачкою, проте, вважає, що відсутні підстави для задоволення вимоги про стягнення з нього аліментів, які були сплачені позивачкою в період січня по червень 2025 року, оскільки він всі ці гроші витратив на дитину, а вимоги позивачки про повернення сплачених на утримання дитини аліментів не ґрунтуються на вимогах закону, зокрема і статті 1215 ЦК України /а.с.33,34/.

У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, дали пояснення аналогічні вищенаведеному, просять позов задовольнити.

Відповідач проти задоволення позовної вимоги щодо припинення сплати аліментів не заперечив, проте вимогу щодо стягнення з нього коштів не визнав, дав пояснення аналогічні вищенаведеному.

Рух справи у суді.

05 травня 2025 року ухвалою суду відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче засідання /а.с.29/.

10 червня 2025 року ухвалою суду підготовче провадження закрито та справа призначена до розгляду /а.с.50/.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд прийшов до наступних висновків.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 батьками неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 /а.с.8/.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 19 жовтня 2022 року у справі № 462/9588/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 (за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради) про визначення місця проживання дитини ухвалено: позов - задовольнити в повному обсязі; визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_3 , за адресою АДРЕСА_1 /а.с.35,36/. В апеляційному порядку вказане рішення суду не оскаржувалося.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 21 грудня 2022 року у справі № 466/2814/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини ухвалено: позов - задовольнити частково; стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 6 000, 00 грн (шість тисяч гривень), що підлягає індексації відповідно до закону, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно; стягнення аліментів проводити з часу пред`явлення позову, тобто з 11 травня 2022 року до досягнення дитиною повноліття /а.с.10-13/.

Постановою Львівського апеляційного суду від 28 серпня 2023 року у справі № 466/2814/22 постановлено: апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення; апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково; рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 10000,00 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 травня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття; в решті позовних вимог ОСОБА_3 відмовити /а.с.14-17/.

10 жовтня 2024 року постановою головного державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 76250770 Барилко Г.Я. було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 466/2814/22, виданого 27 вересня 2023 року Львівським апеляційним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 10000,00 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 травня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття /а.с.6/.

З розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 18 жовтня 2024 року № В-3/88268 убачається, що станом на 18 жовтня 2024 року у позивачки ОСОБА_1 був відсутній борг зі сплати аліментів на утримання доньки /а.с.7/.

З кінця грудня 2024 року неповнолітня ОСОБА_4 почала проживати зі своєю мамою ОСОБА_1 без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується актом ЛКП «Сигнівка» від 06 січня 2025 року /а.с.9/. Також, вказана обставина повністю визнається відповідачем.

З січня 2025 року по червень 2025 року ОСОБА_1 сплатила ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки на загальну суму 40000,00 грн /а.с.18,19,55,56/.

Позиція суду у справі, застосовані норми права.

Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина.

Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З аналізу вказаних норм Сімейного кодексу України слідує, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той із батьків, з ким проживає дитина.

Частина 1 статті 192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічна вимога кореспондується з положеннями статті 273 Сімейного кодексу України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина 3 статті 181 Сімейного кодексу України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 Сімейного кодексу України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а стаття 273 Сімейного кодексу України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182 184 Сімейного кодексу України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями статті 273 Сімейного кодексу України має на меті скасування їх присудження.

Факт проживання дитини з позивачкою з кінця грудня 2024 року не заперечується і є обставиною, що має істотне значення у розумінні частини 2 статті 197 СК України, і відповідно, є підставою для звільнення від сплати аліментів в подальшому, оскільки під час розгляду справи обставин, що свідчать про протилежне, судом не встановлено.

Вказано правова позиція узгоджується з позицією, яка сформована у постанові Верховного Суду від 19 грудня 2022 року у справі № 643/3223/21.

Щодо вимоги про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 безпідставно набутих аліментів в період з січня по червень 2025 року на загальну суму 40000,00 грн.

Частиною 1 статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Правовий аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

З огляду на те, що аліментні виплати у розмірі 40000,00 грн позивачка здійснила не добровільно, а в примусовому порядку в межах відкритого виконавчого провадження № 76250770 з примусового виконання постанови Львівського апеляційного суду від 28 серпня 2023 року, суд вважає, що відсутні правові підстави для повернення цих коштів платнику аліментів в порядку, визначеному статтею 1215 ЦК України.

Такі ж висновки в аналогічних правовідносинах зробив Верховний Суд у постанові від 07 вересня 2022 у справі № 677/876/21.

За загальним правилом, передбаченим частиною першою статтею 1215 ЦК України, безпідставно набуті аліменти не підлягають поверненню.

Аналіз частини 1 статті 1215 ЦК України свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Схожий за змістом висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та підтриманий сталою судовою практикою (постанова Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі № 382/1728/18).

При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15 вказала, що правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмується, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

ЦК України закріплює презумпцію добросовісності і розумності дій особи, яка здійснює власне право (частина 5 статті 12 ЦК України). Ця презумпція діє, поки інше не буде встановлено рішенням суду. Добросовісне здійснення особою свого цивільного права передбачає реалізацію правомочностей відповідного права з урахуванням інтересів інших учасників відносин, публічних інтересів держави тощо. Добросовісність здійснення цивільного права завжди проявляється в такій поведінці особи-носія такого права, яка знаючи (повинна була знати), що здійснення нею прав або виконання обов`язків може призвести до негативних наслідків, не вжила доступних їй заходів для їх усунення. В іншому випадку така особа має вважатися недобросовісною з настанням для неї тих чи інших правових наслідків.

З положень закону випливає, що обов`язок спростування презумпції добросовісності покладається на суб`єкта, який відповідні дії (правочин) ставить під сумнів.

Відповідно до положень статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Водночас, вимога про повернення коштів, витрачених на забезпечення життєдіяльності дитини, не відповідає інтересам дитини.

Судом достовірно з`ясовано, що в період з січня по червень 2025 року відповідач ОСОБА_3 витрачав гроші на утримання доньки, а саме: оплатив їй поїздку в Іспанію на суму 570 євро (за курсом НБУ становить 27616,50 грн), що не заперечується позивачкою, а також, оплачував освітні послуги, поповнював рахунок мобільного телефону доньки, що підтверджується платіжними інструкціями АТ «Універсал Банк» /а.с.39/. При цьому, зворотного позивачкою не доведено.

Враховуючи те, що відповідно до частини 1 статті 179 СК України саме неповнолітня ОСОБА_4 є власником одержаних на її утримання аліментів, а концепція забезпечення найкращих інтересів дитини є провідною у вітчизняному та міжнародному сімейному праві, вимоги позивачки про повернення сплачених на утримання дитини аліментів не ґрунтуються на вимогах закону, зокрема і статті 1215 ЦК України.

За відсутності достовірних доказів недобросовісного набуття аліментів, які є власністю дитини та якими розпоряджався її батько в інтересах дитини, суд приходить до висновку щодо відсутності правових підстав для стягнення їх з відповідача на користь позивачки як безпідставно набутих.

Висновок суду.

Враховуючи наведене суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновків, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме: вимога про припинення стягнення аліментів підлягає задоволенню, а у задоволені вимоги про стягнення безпідставно набутих аліментів слід відмовити.

Щодо розподілу судових витрат.

Беручи до уваги, що позов задоволений частково, суд, керуючись положеннями статті 141 ЦПК України, приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір, сплачений нею в розмірі 1211,20 грн за немайнову вимогу, яка була задоволена судом, інші сплачені 1211,20 грн, сплачені за вимогу у задоволені якої судом було відмовлено, слід віднести на рахунок позивачки.

Керуючись статтями 81,141,258-259,263-265 ЦПК України, суд

ухвалив :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 (третя особа Залізничний відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції) про припинення стягнення аліментів та стягнення безпідставно набутих аліментів задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати аліментів, які стягуються з неї на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі постанови Львівського апеляційного суду від 28 серпня 2023 року у справі № 466/2814/22.

У задоволені решти вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1211 гривень 00 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Львівського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; РНОКП: НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 ; РНОКП: НОМЕР_3 ).

Повний текст рішення складаний 04 липня 2025 року.

Суддя:

Оригінал рішення.