Справа №469/1425/24
Провадження № 22-ц/812/1113/25
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 липня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест»

на рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 21 березня 2025 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Гапоненко Н.О., дата складання повного тексту не вказана, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Південь Агро Інвест" про стягнення заборгованості з орендної плати

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Південь Агро Інвест" (далі - ТОВ «Південь Агро Інвест») про стягнення заборгованості з орендної плати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що йому на праві приватної власності належать земельні ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 10.98 га з кадастровими номерами :02:000:0235 (площею 0.35 га, пасовища) та :01:000:0074 (площею 10.63 га, рілля), яка на підставі договору оренди землі від 20 квітня 2016 року передана в оренду ПСП АФ "Краснопільська" строком до 31 грудня 2023 року.

20 листопада 2017 року позивачем, ПСП АФ "Краснопільська" та ТОВ "Південь Агро Інвест" укладено додаткову угоду до договору оренди, за якою здійснено заміну орендаря ПСП АФ "Краснопільська" на нового орендаря ТОВ "Південь Агро Інвест" та викладено у новій редакції п.4.1 відповідно до якого орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 7.5% нормативної грошової оцінки земельних ділянок за рік оренди земельної ділянки №1 - 19091,33 грн., за рік оренди земельної ділянки №2 - 108,05 грн.

Відповідно до п.4.5 поточного договору, орендна плата вносить в строк до 20 грудня поточного року.

У свою чергу відповідач не сплатив орендну плату за користування земельною ділянкою за 2023 рік, у зв`язку з чим виникла заборгованість з виплати орендної плати за період 2023 рік у розмірі 19199,38 грн., що, з урахуванням індексації, визначеної відповідно до п.4.4 Договору оренди землі становить 20140,15 грн., на яку позивачем на підставі частини 2 статті 625 ЦК України нараховано інфляційні втрати за період з 01 січня 2024 року по 31 серпня 2024 року за індексом інфляції 104.8%, що складає 1048,00 грн., та 3% річних у сумі 604,20 грн.

Враховуючи вищевикладене, просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по виплаті орендної плати за землю за 2023 рік в сумі 20140,15 грн., а також інфляційні втрати в сумі 1048,00 грн. та 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання у сумі 604,20 грн.

Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 21 березня 2025 року позов ОСОБА_1 до ТОВ "Південь Агро Інвест" про стягнення заборгованості з орендної плати задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ "Південь Агро Інвест на користь ОСОБА_1 борг за договором оренди землі у сумі 17430,85 грн., у тому числі заборгованість з орендної плати за 2023 рік у розмірі 16243,73 грн. (з урахуванням індексації та утриманих податків та зборів), інфляційні втрати у розмірі 795,94 грн. та 3 відсотки річних у розмірі 391,18 грн., а також судовий збір в сумі 777,28 грн., усього стягнути 18208 грн 13 коп.

Мотивуючи рішення суд перши інстанції встановив, що позивачеві не виплачена орендна плата за 2023 рік, і таке не спростовано відповідачем. Розмір заборгованості, який підлягає до стягнення визначається з урахуванням податків та зборів, що підлягає сплаті відповідно до законодавства.

Крім того, на підставі частини 2 статті 625 ЦПК України відповідач зобов`язаний сплатити позивачеві заборгованість з урахуванням індексів інфляції та 3% річних.

В апеляційній скарзі ТОВ «Південь Агро Інвест» вказує на неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, тому просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вказують, що позивачем вимагалося від суду застосування наслідків порушення зобов`язання за статтями 610, 611 ЦК України, зокрема розірвання договору. Разом із тим статтею 614 ЦК України визначає наявність вини як підставу відповідальності за порушення зобов`язання.

Але відповідно до статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за це, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Загальновизнаним фактом є те що 24 лютого 2022 р. Російська Федерація розпочала черговий акт збройної агресії проти України - повномасштабне вторгнення, яке за обсягами вчинених порушень міжнародного гуманітарного права та міжнародного права прав людини є найбільшим збройним конфліктом у Європі після завершення Другої світової війни.

28 лютого 2022 р. Торгово-Промислова Палата опублікувала на своєму офіційному сайті Лист щодо військової агресії рф проти України як форс-мажорну обставину (обставину непереборної сили), що стало підставою введення воєнного стану.

Враховуючи це, ТПП України підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору.

Інакше кажучи, орендар і надалі повинен сплачувати орендну плату, але якщо через форс-мажорні обставини він порушить строк сплати орендної плати, він не може бути притягнутий до відповідальності, передбачену договором оренди чи законом.

У договорі оренди не визначений порядок проведення індексації, тому орендна плата має індексуватися на індекс споживчих цін. Такий індекс повинен визначатися шляхом перемноження індексів інфляції з місяця, наступного за місяцем укладання договору оренди, до місяця виплати орендної плати. Винятком є ситуації, коли в договорі прописано, що орендна плата індексується на коефіцієнт, який щороку оприлюднює Держгеокадастр для індексації НГО (нормативна грошова оцінка) сільськогосподарських угідь. Такий висновок зроблено Верховним Судом України у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі 730/1351/18 від 31 липня 2019 року.

Таким чином позивач не обґрунтував і не довів належним чином конкретний обґрунтований грошовий розмір можливої індексації орендної плати (за відсутності форс-мажору) та різницю між виплаченою не індексованою та невиплаченою індексованою, в установленому порядку, орендною платою, що не може розцінюватись як значною мірою позбавлення того, на що він розраховував при укладенні договору.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просила оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Сторони про розгляд справи повідомлені належним чином.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України (в редакції на час подачі апеляційної скарги) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Позивач з рішенням суду першої інстанції погодився, в апеляційному порядку його не оскаржив.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії МК №009796, виданого 15 вересня 2004 року Березанською райдержадміністрацією Миколаївської області, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 10.98 га в межах території Краснопільської сільської ради Березанського району Миколаївської області (на час розгляду справи - Березанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області) з кадастровими номерами :02:000:0235 (земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 0.35 га, пасовища) та :01:000:0074 (земельна ділянка № НОМЕР_2 площею 10.63 га, рілля)( а.с.6,7).

20 квітня 2016 року позивачем та ПСП АФ "Краснопільска" укладено договір оренди землі, предметом якого є належна позивачеві земельна ділянка площею 10.98 га, у тому числі земельна ділянка № НОМЕР_1 кадастровий номер :01:000:0074 площею 10.63 га та ділянка № НОМЕР_2 кадастровий номер :02:000:0235 площею 0.35 га, про що 13 жовтня 2016 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено записи №№ 16969657 та № 16969992 про реєстрацію іншого речового права - права строкового платного користування земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком дії до 31 грудня 2023 року, з правом пролонгації (а.с.12-17).

Відповідно до п.4.2 договору оренди землі, із суми орендної плати орендарем як податковим агентом утримуються податки (збори), передбачені чинним законодавством України; за згодою сторін розрахунки щодо орендної плати можуть здійснюватися у натуральній або іншій формі, що погоджується сторонами додатково (п.4.3); відповідно до п.4.4 договору обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюються з урахуванням індексації на рік виплати/нарахування (в залежності від того, яка з подій сталася раніше), при цьому коефіцієнт індексації для орендної плати застосовується станом на 01 січня року виплати/нарахування (в залежності від того, яка з подій сталася раніше); пунктом 4.5 договору визначено, що орендна плата вноситься орендарем не пізніше 20 грудня поточного року, орендар перераховує грошові кошти орендної плати на банківський розрахунковий рахунок орендодавця та/або виплачує через касу орендаря та/або здійснює виплату засобами поштового зв`язку через місцеві відділення УДППЗ "Укрпошта" шляхом надіслання на адресу орендодавця поштових переказів, або у іншій формі, погодженій сторонами; згідно з п.4.7 договору, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,001% від несплаченої суми за кожний день прострочення ( а.с.15-17).

Розмір орендної плати переглядається один раз на сім років у разі зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом (п.4.6 Договору).

20 листопада 2017 року між ОСОБА_1 , первісним орендарем ПСП АФ Краснопільська та новим орендарем ТОВ "Південь Агро Інвест" укладено додаткову угоду до договору оренди землі, зареєстрованого за № 16969657 та № 16969992 від 13 жовтня 2016 року, на підставі якої відбулось відступлення прав і обов`язків орендаря ПСП АФ "Краснопільська" новому орендареві ТОВ "Південь Агро Інвест" та пункту 4.1 договору оренди землі від 13 жовтня 2016 року викладено у новій редакції, за якою визначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 7.5% нормативної грошової оцінки земельних ділянок, що складає за ділянку № 1 - 19091,33 грн. за рік оренди, за ділянку № 2- 108,05 грн. за рік оренди (а.с.18).

Право власності позивача на земельні ділянки та право оренди відповідача на підставі додаткової угоди до договору оренди землі зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 02 січня 2018 року( а.с.12).

У січні 2024 року позивач направив на адресу ТОВ «Південь Агро Інвест» претензію з вимогою виплатити заборгованість з орендної плати за 2023 рік на розрахунковий рахунок позивача.

Як вбачається з виписок за находженнями АТ КБ "ПриватБанк", на ім`я ОСОБА_1 відповідачем 08 жовтня 2021 року здійснено виплату орендної плати по договору оренди землі за 2021 рік у сумі 20710 грн.38 коп, 07 квітня 2023 року здійснено виплату орендної плати по договору оренди землі за 2022 рік у сумі 20710 грн.38 коп. (а.с.8-11).

ТОВ «Південь Агро Інвест» не виплатило ОСОБА_1 за 2023 рік орендну плату за користування земельними ділянками.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належно не виконав умови договору щодо виплати позивачу орендної плати за 2023 рік, а тому право позивача підлягає судовому захисту та зважаючи на порушення відповідачем строків виплати орендної плати за 2023 рік, таке є підставою для стягнення на користь позивача відповідно до положень частини 2 статті 625 ЦК України інфляційні втрати та три відсотки річних.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За приписами частин 2 та 3 статті 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( частини 1,5,6 статті 18 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених статті 82 ЦПК України.

У справі що розглядається позивач зазначає, що орендар не сплатив орендну плату за 2023 рік, тому він був змушений звернутися за захистом свого порушеного права до суду.

Стаття 15 ЦК України об`єктом захисту називає порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

До загальних засад цивільного законодавства належить свобода договору (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

За приписами статті 1 Закону України «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 ЗК України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За приписами частини 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про орендну плату» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з додатковою угодою внесені зміни до пункту 4.1 договору оренди, в якому зазначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та в розмірі 7.3 % нормативної грошової оцінки землі, що складає 19091 грн.33 коп. ділянка №1, 108 грн.05 коп. ділянка №2, а всього 19199 грн.38 коп.

Положенням пункту 4.4 договору було погоджено, що обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації, що узгоджується з пунктом 3 частини першої статті 3, статтею 627 ЦК України, якими до загальних засад цивільного законодавства віднесено свободу договору, що передбачає, зокрема, добровільне узгодження умов договору оренди землі при його укладенні.

Частиною першою статті 632 ЦК України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України(частини перша, друга статті 21 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до пункту 289.1статті 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Відповідно до положень пункту 289.2статті 289 ПК України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Хоча природа як індексації нормативної грошової оцінки, так і індексації орендної плати базується на індексі споживчих цін, обрахованих Державною службою статистики України, проте механізм їх застосування є різними як за правовим змістом так і за суб`єктами застосування. Зокрема, індексація нормативної грошової оцінки здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, із застосуванням певної методики (стаття 289 ПК України). Більше того, різні числові показники індексації нормативної грошової оцінки та індексу споживчих цін за 2016, 2017, 2018 роки підтверджують відмінність цих двох показників.

Пунктами 288.5.1., 288.5 статті 288 ПК України передбачено, що мінімальна орендна плата встановлена у розмірі трьох відсотків нормативної грошової оцінки землі.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Кабінет Міністрів України може встановлювати інші об`єкти індексації, що не передбачені частиною першою цієї статті.

Положеннями пункту 2 частини першої статті 13, частини першої статті 15 Закону України «Про оцінку земель» визначено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотною умовою договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення, перегляду та відповідальності за її несплату.

Таким чином, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постановах від 18 травня 2016 року у справі № 6-325цс16, від 03 грудня 2013 року у справі № 3-34гс13 та від 20 серпня 2013 року у справі № 3-21гс13.

Якщо обов`язкова індексація нормативної грошової оцінки не визначена у договорі, то обчислення орендної плати відбувається відповідно до наведеної норми Закону (індексується лише орендна плата).

Відповідно до висновку щодо застосування норми права, викладеного в п. 66 Постанови ВС від 16 березня 2020 року по справі №922/1658/19, колегія суддів судової плати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного суду дійшла висновку, що у контексті спірних земельних правовідносин положення ст. 21 Закону України «Про оренду землі» необхідно застосовувати у такий спосіб: нормами статті 21 Закону України «Про орендну землі» визначено, що розмір орендної плати визначається у договорі, а її обчислення (для сплати) здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором. Законодавчо не передбачено автоматичної зміни розміру орендної плати за договором оренди землі з урахуванням щорічної індексації нормативної грошової оцінки. Хоча природа як індексації нормативної грошової оцінки, так і індексації орендної плати базується на індексі споживчих цін, обрахованих Державною службою статистики України, однак індексація нормативної грошової оцінки не є тотожною індексації орендної плати.

Індексація орендної плати є компенсацією орендодавцеві втрат від знецінення грошових коштів.

Згідно частини 3 статті 21 Закону України від 06.10.1998 р. № 161-XIV «Про оренду землі» (далі Закон № 161) обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата не індексується, якщо в договорі оренди чітко вказано: «Орендна плата не індексується».

Якщо у договорі оренди не згадується про індексацію або не визначений порядок її проведення, то орендна плата має індексуватися на індекс споживчих цін.

За умовами договору сторонами відповідно до 4.4 договору оренди було погоджено, що обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації.

Проте не визначений порядок її проведення, а тому то орендна плата має індексуватися на індекс споживчих цін.

Такий індекс повинен визначатися шляхом перемноження індексів інфляції з місяця, наступного за місяцем укладання договору оренди, до місяця виплати орендної плати. При цьому немає значення, що НГО земельної ділянки може індексуватися.

Винятком є ситуації, коли в договорі прописано, що орендна плата індексується на коефіцієнт, який щороку оприлюднює Держгеокадастр для індексації НГО сільськогосподарських угідь.

Проте умовами договору оренди землі від 20 квітня 2014 року не узгоджено, що розмір орендної плати обчислюється з урахуванням нормативно грошової оцінки землі.

Отже, заборгованість з орендної плати за договором оренди та додатковою угодою у цій справі, повинна нараховуватися з урахуванням індексів інфляції. За загальним правилом індексацію орендної плати слід визначати шляхом перемноження індексів інфляції з місяця, наступного за місяцем укладання договору оренди, до місяця виплати орендної плати. Відповідні індекси розраховуються Державним комітетом статистики України.

У справі, що переглядається позивач просив стягнути індексацію за період 01 січня по 31 серпня 2024 року та навів свій розрахунок 19 199,38 грн. х 104.9%.=20140.15 грн.

А відтак у суду першої інстанції були відсутні підстави індексувати орендну плату за 2023 рік з врахуванням коефіцієнта індексації нормативно грошової оцінки землі.

Вищевикладене відповідає правовим висновкам викладеним у поставах Верховного Суду у справі №618/1078/19 від 01 лютого 2021 року, №730/1351/18 від 31 липня 2019 року.

Згідно з положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати.

Отже, згідно положень Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. Систематична несплата орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Верховного Суду від 14 червня 2022 року в справі № 922/2394/21 зазначено, що «статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Так, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Таких висновків дотримується Верховний Суд у постанові від 16 липня 2019 року у справі №917/1053/18 та у постанові від 09 листопада 2021 у справі № 913/20/21».

У цій справі, судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Південь Агро Інвест» не виплатило ОСОБА_1 орендну плату за користування земельними ділянками за 2023 рік.

При цьому, саме на відповідача у справі покладено обов`язок доказування відсутності вини у невиконанні зобов`язання за договором оренди землі з внесення орендної плати або ж доведення факту виконання ним цього зобов`язання.

Проте, ТОВ «Південь Агро Інвест» не надало суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що позивач відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, а саме, отримати орендну плату за 2023 рік у строки та на умовах, що встановлені договором оренди, не доведено відсутності вини у порушенні зобов`язання щодо внесення орендної плати та прийняття заходів щодо внесення орендної плати за договором оренди щороку.

Доводи апелянта проте, що загальновизнаний факт проте, що з 24 лютого 2022 року російська федерація розпочала черговий акт збройної агресії проти України- повномасштабне вторгнення, і зазначені обставини до офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, а тому орендар такі через форс-мажорні обставини не може бути притягнутий до відповідальності, передбачену договором оренди чи законом, не заслуговують на увагу, оскільки матеріали справи не містять доказів про неможливість виконання зобов`язань щодо перерахування орендної плати на банківський рахунок позивача. Більш того обставини неспроможності сплати орендної плати спростовується, перерахуванням у 2023 році позивачеві орендної плати за 2022 рік.

Оскільки заборгованість по орендній платі є грошовим зобов`язання, суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин частини 2 статті 625 ЦК України.

За такого, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову про стягнення заборгованості по орендній платі, з урахуванням встановлених обставин і вимог, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неналежне виконання відповідачем умов договору оренди земельної ділянки через невиконання обов`язку зі сплати орендної плати, що є порушенням умов договору оренди. Порушення відповідачем умов договору щодо виплати орендної плати є істотним, оскільки позивач внаслідок такого порушення значною мірою позбавлявся того, на що він розраховував при укладенні договору.

Проте стягуючи заборгованість по орендній платі, суд першої інстанції помилково розрахував її з врахуванням коефіцієнту індексації нормативно грошової оцінки землі, замість розрахунку індексації орендної плати з врахуванням індексу споживчих цін. Разом з цим, такі висновки не впливають на сам розмір визначеної судом заборгованості. Відповідач зазначаючи в апеляційній скарзі проте, що позивач не обґрунтував і не довів належним чином конкретний обґрунтований розмір можливої індексації орендної плати, в свою чергу, розрахунку індексації орендної плати ( розмір, період) не надав, а проведений судом розрахунок заборгованості не спростовував.

З врахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду. Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновки суду першої інстанції про порушення прав позивача та розміру стягнутої заборгованості.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що вимоги апеляційної скарги залишено без задоволення судові витрати, у відповідності до вимог статей 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляються.

Згідно з частинами 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення - 09 липня 2025 року.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» залишити без задоволення, рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 21 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 09 липня 2025 року.