Провадження № 2/712/167/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року м. Черкаси
Соснівський районний суд м. Черкаси у складі
головуючого судді Токової С.Є.
секретаря судового засідання Білик О.Ю.
з участю позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
відповідача: ОСОБА_3 розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернулась до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до відповідача ОСОБА_3 про поділ майна подружжя. В позовній заяві з урахуванням змінених позовних вимог просила суд визнати автомобілі " FIAT DOBLO "2007 року випуску, вантажний фургон , номер кузова НОМЕР_1 , дата реєстрації 27.02.2020 року , та " BMW 320 D", 2005 року випуску номер кузова НОМЕР_2 , дата реєстрації 10 травня 2023 року, спільним майном подружжя. Стягнути з відповідача на її користь в якості компенсації вартості 1/2 частини автомобілів - 186269 грн. та судові витрати.
Позовні вимоги обгрунтовує тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 04 серпня 2007 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, які після розірвання шлюбу проживають разом із нею та перебувають на її утриманні. Їх шлюб був розірваний в судовому порядку відповідно до рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 серпня 2023 року.
Під час перебування у шлюбі ними було придбано транспортні засоби, які оформлені на ім"я відповідача.
Згідно з висновком експерта № 161 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню середньої ринкової вартості транспортних засобів від 21.09.2023 року середня ринкова вартість автомобіля" FIAT DOBLO "2007 року випуску, тип вантажний фургон номер кузова НОМЕР_1 , тип двигуна бензиновий об"ємом 1368 см. куб на дату дослідження становить 146071 грн. , середня ринкова вартість автомобіля" BMW 320D ", 2005 року випуску, тип легковий універсал, НОМЕР_2 тип двигуна дизельний об"ємом 1995 см.куб. на дату дослідження становить 226467 грн.
Оскліьки транспортні засобі були придбані під час шлюбу, згоди щодо їх розподілу між ними як колишнім подружжям не досягнуто, звертається до суду із даним позовом.
У відзиві на позов відповідач позовні вимоги не визнав вказуючи на наступні обставини. Дійсно за час перебування у шлюбі сторонами було придбано та оформлено на позивачку автомобіль марки " FIAT DOBLO ", 2007 року випуску д.н.з. НОМЕР_3 за грошові кошит в сумі 3600 дол. США. Однак, у 2021 році вони вирішили продати автомобіль та придбати інший, на що позивачка не заперечувала. Відповідач розмістив оголошення у власному кабінеті на сайті "Авторіа" і 14.01.2021 року до нього приїхали покупці з Хмельницької області ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (батько і син) та придбали автомобіль за 3600 дол. Підтвердженням факту відчудження автомобіля була видача доручення , посвідченого приватним нотаріусом. В цей же день він віддав технічний паспорт та ключі від автомобіля новому власнику.
Відразу ж після продажу цього автомобіля, 18.01.2021 року він придбав за кошти в сумі 4750 дол. США автомобіль марки "NISSAN PRIMERA", 2006 року випуску, д.н.з НОМЕР_4 . шляхом оформлення нотаріально посваідченого доручення від 18.01.2021 року. Оскільки автомобіль потребува ремонту та встановлення газового обладнання, він зміг здійснити його реєстрацію на ім"я позивачки лише 14.10.2022 року. В листопаді 2022 року вони знову вирішили продати наявний автомобіль та розділити кошти, оскільки їх відносини погіршувались після тривалого розлучення. Продавши автомобіль за грошові кошти в сумі 4200 дол. США, вони розділили ці кошти між собою порівну, і він придбав інший автомобіль, а позивачка напевно витратила їх на поїздку до Латвії. Так, 30.12.21 року він придбав на своє ім"я автомобівль "GEELY MR7151А", 2008 року випуску за грошові кошти в сумі 2100 дол.США і 01.03.2023 року продав його.
10 травня 2023 року відповідач придбав автомобіль "" BMW 320 D", 2005 року випуску за грошові кошти 5200 дол. США Частина коштів у нього була від продажу попереднього автомобіля, частину - 700 дол. США взяв зі своєї кредитної картки, а 2000 дол. США позичив у товариша - ОСОБА_6 . В жовтні 2023 року вирішив продати автомобіль, щоб віддати борг та сплатити заборгованість, яка була на кредитній картці. Також вважає, що на час придбання автомобіля "BMW 320 D", 2005 року випуску, з ОСОБА_1 вони вже спільно не проживали, а тому автомобіль є його власністю.
Ухвалою від 14 листопада 2023 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Ухвалою від 29 грудня 2024 року витребувано з Територіального сервісного центру № 7141 РСЦ ГСЦ МВС у Черкаській області інформацію щодо зареєстрованих/перереєстрованих транспортних засобів за ОСОБА_3 .
В судовомузасіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просили суд задоволити позовні вимоги.
Відповідач та його представник проти позову заперечували, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву.
Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.08.2007 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 серпня 2023 року шлюб між сторонами . розірвано.

За час перебування у шлюбі сторони придбали транспортні засоби . Так, на адвокатський запит Головний Сервісний Центр МВС Регіонального сервісного центру ГЦС МВС в Черкаській області (філія ГСЦ МВС) Територіальний сервісний центр МВС № 7141 повідомив, що за ОСОБА_3 зареєстровані наступні трансопртні засоби : " FIAT DOBLO "2007 року випуску, вантажний фургон , номер кузова НОМЕР_1 , дата реєстрації 27.02.2020 року , та " BMW 320 D", 2005 року випуску номер кузова НОМЕР_2 , дата реєстрації 10 травня 2023 року.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України визначено кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. (ч. ч. 1, 3 ст. 61 СК України)

Відповідно до ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як було встановлено судом, під час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_9 у шлюбі сторонами було придбано транспортні засоби :" FIAT DOBLO "2007 року випуску, вантажний фургон , номер кузова НОМЕР_1 , дата реєстрації 27.02.2020 року , та " BMW 320D", 2005 року випуску номер кузова НОМЕР_2 , дата реєстрації 10 травня 2023 року,.

Так, відповідно до інформації територіального сервісного центру МВС №7143 регіонального сервісного центру ГСЦМВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях ( Філія ГСЦ МВС) Головного Сервісного центру МВС від 28.06.2024 року на ухвалу суду повідомлено, що спірні автомобілі були відчуджені відповідачем та наразі зареєстровані за новими власниками.

Зокрема, 10.10.2023 року ОСОБА_3 був відчуджений автомобіль BMW 320D", 2005 року випуску номер кузова НОМЕР_2 , а 23.05.2024 року був відчудженитй автомобіль " FIAT DOBLO "2007 року випуску, вантажний фургон , номер кузова НОМЕР_1 .

При цьому, як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 згоди на їх відчудження не надавала.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що автомобіль " FIAT DOBLO "2007 року випуску, був відчуджений під час перебування у шлюбі та за згоди позивачки, ще у січні 2021 року, тобто під час перебування у зареєстрованому шлюбі, на підставі нотаріального посвідченого доручення виданого на батька покупця автомобіля, та витрачання коштів в інтересах сім"ї виходячи з наступного.

Загальний порядок укладення договорів учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 (далі - Порядок № 1200) та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з пунктами 12, 16, 17 Порядку № 1200 оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг Міністерством внутрішніх справ (далі - МВС) і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб`єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб`єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта). відповідно до Порядку

В той же часґ, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Такий висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду викладеним у постанові від 04.11.2020 року у справі №573/476/19. .

Отже, згідно з отриманою судом інформацію вказаний транспортний засіб автомобіль " FIAT DOBLO "2007 року випуску, вантажний фургон, номер кузова НОМЕР_1 був відчуджений на підставі відповідного договору та перереєстрований на нового власника лише 23.05.2024 року, тобто після розівання шлюбу між сторонами. У зв"язку з чим твердження відповідача про витрачання коштів після продажу автомобіля в інтересах сім"ї не заслуговують на увагу.

Суд відхиляє доводи відповідача щодо придбання 10.05.2023 року автомобіля BMW 320D", 2005 року випуску після припинення шлюбних відносин з посиланням на преюдиційність факту непроживання, встановленого рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 09.08.2023 року про розірвання шлюбу за наступного.

Преюдиційні факти це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень (постанова КЦС ВС від 19.12.2019 по справі №520/11429/17).

Суть преюдиції полягає в неприпустимості ставлення під сумнів судовго рішення, яке набрало законної сили, а також повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини (далі Конвенція) та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (постанова КЦС ВС від 17.12.2019 по справі №641/1793/17).

Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (постанова КГС ВС від 10.10.2019 по справі №910/2164/18, постанова КГС ВС від 08.07.2019 по справі №908/156/18).

Зі змісту рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 серпня 2023 року у справі № 712/7091/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу убачається, що судом факт не проживання сторін з лютого 2023 року не встановлювався. Про вказану обставину зазначав позивач ОСОБА_3 як на підставу позовних вимог.

Як вже було зазначено вище, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ( стаття 60 СК України).

Конструкція нормистатті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18) зроблено висновок, що «устатті 60 СК Українизакріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить істаття 368 ЦК України. Частиною першоюстатті 70 СК Українивстановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

При цьому, суд виходить з того, що у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і це є її процесуальним обов`язком.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц (провадження № 61-15462св18), а також у постанові Верховного Суду від 28 грудня 2022 року у справі № 676/4308/21 (провадження № 61-7301св22).

Пунктом 3 ч. 1, ч. ч. 6, 7 ст. 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Суд досліджуючи докази на підтвердження позиції відповідача щодо придбання автомобіля BMW 320D", 2005 року випуску за власні кошти з посиланням на виписки банку про рух коштів на рахунку ОСОБА_3 встановив, що дійсно відповідач мав певний дохід, але доказів того, що дані кошти були ним заощаджені, що саме за них було придбано у власність у травні 2023 року транспортний засіб автомобіль марки матеріали справи не містять.

Посилання на боргову розписку від 09.05.2025 року про отримання в борг коштів від ОСОБА_10 як на доказ придбання автомобіля за власні кошти та спростування презумпції права спільної сумісної власності суд відхиляє, оскільки її правова природа не дає суду підстав вважати, що вказані кошти є особистою власністю ОСОБА_3 , оскільки сторони на той час перебували у зареєстрованому шлюбі.

Отже, відповідач, всупереч вимогам ст. ст. 12, 77, 78, 80 ЦПК України не надав суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження своєї позиції, а тому суд приходить до висновку, що автомобілі є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між ними.

У разі, якщо спірне майно учасниками справи набуто в період перебування в шлюбі, той факт, що воно зареєстровано на одного з подружжя, не позбавляє іншого права на частку в такому майні.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 грудня 2022 року у справі № 330/1569/19.

В судовому засіданні встановлено, що обидва автомобілі наразі відчуджені відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК) .

Вказані позиції викладені також у Пленумі Верховного Суду України в пунктах 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та статті 372 Цивільного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина другастатті 71 СК України).

У разі поділу спільної сумісної власності необхідно настільки, наскільки це можливо, встановити, для кого зі сторін спору майно, яке є предметом поділу, має більше значення, враховуючи різні обставини його набуття та використання сім`єю (див. пункт 66.1 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четвертастатті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 757/64512/16-ц (провадження № 61-12274св21) зазначено, що якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Цей підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.10.2020 року у справі № 483/812/19 ( провадження № 61-20774св19 ).

Згідно з висновком експерта № 161 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню середньої ринкової вартості транспортних засобів від 21.09.2023 року середня ринкова вартість автомобіля" FIAT DOBLO "2007 року випуску, тип вантажний фургон номер кузова НОМЕР_1 , тип двигуна бензиновий об"ємом 1368 см. куб на дату дослідження становить 146071 грн. , середня ринкова вартість автомобіля" BMW 320D ", 2005 року випуску, тип легковий універсал, НОМЕР_2 тип двигуна дизельний об"ємом 1995 см.куб. на дату дослідження становить 226467 грн.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження дійсної вартості спірних транспортних засобів та не спростовано належними доказами визначений висновком експерта розмір їх вартості та правом ініціювання перед судом призначення відповідної експертизи для з`ясування таких обставин відповідач не скористався.

В ході розгляду справи не встановлено наявності згоди позивача на відчуження спірних автомоблів, а тому виходячи з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна, суд приходить до висновку, що позивач має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.

Таким чином, враховуючи, що спірні транспортнні засоби сторонами придбано за час перебування в зареєстрованому шлюбі та вони належить до спільного майна подружжя, відповідач здійснив їх продаж без отримання згоди позивача, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 186269 грн. в рахунок компенсації вартості 1/2 частини спірних транспортних засобів , виходячи з їх ринкової ( дійсної ) вартості, а тому позов обгрунтований та підлягає задоволенню.

Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20).

При цьому суд враховує висновки викладені у Постанові Великої палати Верховного Суду у справі № 532/14489/15-ц в якій зазначено, що пред`явлення позову стороною договору або іншою (зацікавленою) особою про визнання недійсним договору є виправданим та ефективним способом захисту порушеного права у разі, якщо такий позов заявлений з метою повернення одному з подружжя, чиї права порушено, майнових прав та/або частки в спільному майні подружжя, у тому числі шляхом визнання прав на частку, та/або одночасного виділення частки в порядку поділу майна подружжя або встановлення порядку користування цим майном. В іншому випадку, у разі якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, на час вирішення спору (така вартість може не бути тотожною ціні, за якою майно було відчужене). Не є ефективним способом захисту позов про визнання договору недійсним, у разі якщо особа має на меті отримати лише еквівалент вартості своєї частки у спільному майні, оскільки такий спосіб захисту не захищає та не відновлює в результаті її порушене право в той спосіб, який вона обрала (пункти 93-95).

В той же час вимога позивачки щодо визнання автомобілів спірним майном подружжя, не є ефективним способом захисту порушеного права. Так у вищевказаній Постанові Великої Палати Верховного Суду вказано, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року в справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 13 жовтня 2020 року в справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 42), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 11 січня 2022 року у справі № 904/1448/20 (пункт 5.31), від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21).

Велика Палата Верховного Суду вважає, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові (пункт 40) від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 вже виснувала, що окрема вимога припинити право спільної сумісної власності також є неефективним способом захисту.відповідног до Правової Позиції Великої Палати

Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З відповідача на користь позивачки підлягає до стягнення сплачений нею судовий збір в розмірі 1862 грн.70 коп.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.4,5,12,13,76-81,89,133,141,265 ЦПК України,ст.365ЦК України; ст. ст. 57, 60, 61, 65, 69, 70, 71 СК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_6 ) 186269 (сто вісімдесят шість тисяч двісті шістдесят дев"ять ) грн в якості компенсації вартості 1/ 2 частини вартості автомобілів .

Стягнути з ОСОБА_3 ( РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_6 ) сплачений судовий збір у розмірі 1862 грн. 70 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду буде складено протягом п"яти днів.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Веб-адреса рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua.

Учасники справи : позивач- ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ( РНОКПП НОМЕР_6 ); Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ).