Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2025 р.

м. Київ

справа № 755/9990/25

провадження № 2/755/8631/25

суддя Дніпровського районного суду м. Києва Галаган В.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до КНП «Київський міський центр нефрології та діалізу» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись з позовом до КНП «Київський міський центр нефрології та діалізу» (далі - КНП «КМЦНД»), просить суд поновити позивача ОСОБА_1 на роботі КНП «Київський міський центр нефрології та діалізу» з дати звільнення на посаді провідного бухгалтера за основним місцем роботи та на посаді бухгалтера за внутрішнім сумісництвом та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі з урахуванням визначеного середнього заробітку.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що Наказом № 78-к від 21.03.2024 року позивача було прийнято на посаду провідного бухгалтера до КНП «Київська міська клінічна лікарня № 2», та у зв`язку із значним навантаженням за Наказом № 80-к від 21.03.2024 року прийнято за внутрішнім сумісництвом на посаду бухгалтера. За Розпорядженням Київського міського голови № 1301 від 27.12.2024 року була утворена комісія з реорганізації КНП «Київська міська клінічна лікарня № 2» шляхом приєднання до КНП «Київський міський центр нефрології та діалізу». Наказом від 05.02.2025 року № 98/1-ОД «Про внесення змін до штатного розпису КНП «КМЛ № 2» затверджено та введено в дію з 01.02.2025 року штатний розпис та тарифний список. Жодному працівнику, якому вручалося Попередження про звільнення не надавався на ознайомлення наказ про зміни штатного розпису. Датою вручення Попереджень про звільнення працівникам, посади яких заплановано скоротити, повинно бути не пізніше 05 лютого 2025 року. При цьому, Рішення КМР від 05.12.2024 року № 429/10237 та Розпорядження № 1301 від 27.12.2024 року не містять вказівок комісії з реорганізації проводити скорочення чисельності та штату працівників саме у КНП «КМКЛ № 2». Станом на 26.03.2025 року у Відділі бух обліку КНП «КМКЛ № 2» вакансій залишилось 3 штатні одиниці. 27.03.2025 року голова комісії з реорганізації видає Наказ № 122/1-ОД «Про внесення змін щодо оплати праці працівників, які отримали Попередження про звільнення з посад КНП «КМКЛ № 2», який містить прізвище позивача 10.04.2025 року член комісії по реорганізації вручив позивачу «Попередження про звільнення» № 506. Відповідач як правонаступник зобов`язаний був запропонувати позивачу всі наявні вакантні посади саме у КНП «КМЦНД». 29.05.2025 року Наказом № 80-к позивача було звільнено з займаних посад у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників та змінами в організації виробництва і праці п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Однак позивач вважає наказ про звільнення неправомірним, оскільки немає доказів щодо змін в організації виробництва і праці, відповідачем не зроблено порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації працівників, відповідачем безпідставно скорочено лише відділ бухгалтерського оліку, відповідачем не запропоновано позивачу жодної з існуючих вакантних посад, відповідач не має доказів того, що позивач відмовилась від переведення на іншу роботу, відсутні докази того, що відповідач не мав можливості перевести позивача за його згодою на іншу роботу, відповідач зухвало ввів в оману позивача, обіцяючи перевести до оновленої юридичної особи.

09 червня 2025 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до КНП «Київський міський центр нефрології та діалізу» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач КНП «Київський міський центр нефрології та діалізу», отримавши копію позовної заяви з додатками та копію ухвали про відкриття провадження у справі, скористався процесуальним правом подачі письмового відзиву на позовну заяву, відповідно до якого проти позову заперечив в повному обсязі, вказуючи на те, що позивачем пред`явлено позов до неналежного відповідача, оскільки Наказ про звільнення позивача з роботи прийнято КНП «Київська міська клінічна лікарня № 2».

Позивачем ОСОБА_1 подано письмову відповідь на відзив відповідача, відповідно до якої позивачем підтримано заявлений нею позов з підстав, що містить зміст позовної заяви.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 232 Кодексу законів про працю України, безпосередньо в районних міських судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижче оплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожний при вирішенні питання про його цивільні права і обов`язки має право на відкритий і справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом. Складовою частиною справедливого судочинства є доступ до судової процедури з усіма атрибутами контролю за порушеннями при звільненні з роботи з боку працедавців - власників та керівників господарських товариств, підприємств, установ, організацій.

Статтею 43 Конституції України проголошено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, які він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та закріплено гарантії реалізації права на працю, що включає право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом.

Відповідно до частини першої статті 3 Кодексу законів про працю України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами регулює законодавство про працю.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою (ч. 2 ст. 2 КЗпП України).

За змістом статті 21 Кодексу законів про працю України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Судом встановлено, що Наказом № 78-к від 21.03.2024 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду провідного бухгалтера відділу бухгалтерського обліку та фінансової звітності до КНП «Київська міська клінічна лікарня № 2», та за Наказом № 80-к від 21.03.2024 року ОСОБА_1 прийнято за внутрішнім сумісництвом на посаду бухгалтера, на 0,50 ставки. (а.с. 15, 16)

Рішенням Київської міської ради від 05.12.2024 року № 429/10237 «Про реорганізацію КНП «Київська міська клінічна лікарня № 2» та Розпорядженням Київського міського голови № 1301 від 27.12.2024 року вирішено реорганізувати КНП «Київська міська клінічна лікарня № 2» шляхом приєднання до КНП «Київський міський центр нефрології та діалізу» та була утворена комісія з реорганізації КНП «Київська міська клінічна лікарня № 2» шляхом приєднання до КНП «Київський міський центр нефрології та діалізу». (а.с. 18-20, 21, 22-23)

Наказом КНП «Київська міська клінічна лікарня № 2» від 05.02.2025 року № 98/1-ОД затверджено та введено в дію з 01.02.2025 року штатний розпис та тарифікаційний список КНП «Київська міська клінічна лікарня № 2». (а.с. 24, 27, 28, 29)

Наказами Департаменту комунальної власності м. Києва від 26.03.2025 року № 104, КНП «Київська міська клінічна лікарня № 2» від 26.03.2025 року № 123-ОД закріплено на праві оперативного управління за КНП «КМЦНД» майно згідно з додатком з балансу КНП «КМКЛ № 2». (а.с. 35, 36)

Наказом КНП «Київська міська клінічна лікарня № 2» від 27.03.2025 року № 122/1-ОД у зв`язку із запланованим скороченням чисельності та штату працівників КНП «КМКЛ № 2» та наданням Попереджень про звільнення з посад встановлено з 01.04.2025 року до встановленого у попередженнях строку звільнення щомісячний розмір оплати праці, виходячи з розміру середньої заробітної плати працівників за попередні 6 місяців поточного року, зокрема, ОСОБА_1 провідному бухгалтеру у розмірі54 742,45 грн. (а.с. 32)

Згідно Листа КНП «Київська міська клінічна лікарня № 2» від 31.03.2025 року з 27.03.2025 року усі працівники КНП «КМКЛ №2» переведені для подальшої роботи в КНП «Київський міський центр нефрології та діалізу». (а.с. 37)

10.04.2025 року за підписом Голови комісії з реорганізації Влаєвій Н.В. вручено Попередження про звільнення від 10.04.2025 року № 506 з посади «Провідний бухгалтер» у зв`язку із запланованим скороченням чисельності та штату працівників КНП «КМКЛ №2» на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, яке відбудеться 12 червня 2025 року, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку. (а.с. 38)

Наказом Голови комісії з реорганізації КНП «Київська міська клінічна лікарня № 2» від 29.05.2025 року на підставі попередження про звільнення № 506 від 10.04.2025 року звільнено ОСОБА_1 з посади провідного бухгалтера з відділу бухгалтерського обліку та фінансової звітності (за внутрішнім сумісництвом) 29.05.2025 року, у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників та змінами в організації виробництва і праці на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. (а.с. 17)

За даними Довідок № 68 № 69 від 29.05.2025 року, виданих КНП «Київська міська клінічна лікарня № 2», середній заробіток ОСОБА_1 на посаді провідного бухгалтера становить 60 687,88 грн., на посаді бухгалтер (з дипломом спеціаліста) - 3 742,62 грн. (а.с. 51, 52)

Крім того, позивачем долучено до позовної заяви диплом про вищу освіту, свідоцтво про підвищення кваліфікації, посвідчення, сертифікати. (а.с. 39-43)

Статтею 141 Кодексу законів про працю України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності.

Згідно ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Так, відповідно до частин третьої, четвертої статті 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Зміни в організації виробництва і праці можуть бути наслідком реорганізації підприємства, оптимізації структури, зміни видів або обсягів діяльності тощо.

Водночас, пунктом 2 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України, що набрав чинності 24.03.2022, визначено, що під час дії воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» з 05 години 00 хвилин 24.02.2022, що діє по теперішній час, діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

У відповідності до положень частини третьої статті 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 № 2136-IX, що набрав чинності 24.03.2022, на період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Частиною другою статті 3 вказаного Закону № 2136-IX від 15.03.2022 встановлено, що у період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених частиною третьою статті 32 та статтею 103 Кодексу законів про працю України, здійснюється не пізніш як до запровадження таких умов.

З аналізу положень частини третьої статті 32 КЗпП України вбачається, що істотними умовами праці є, зокрема: система та розміри оплати праці; пільги та компенсації, передбачені колективним договором, локальними актами або чинним законодавством; режим роботи (дистанційна, надомна робота, гнучкий режим тощо); встановлення або скасування неповного робочого часу (неповного робочого дня чи неповного робочого тижня); зміна робочого часу та часу відпочинку, графіків змінності; суміщення професій; зміну розрядів і найменування посад; зміну посадових обов`язків; зміна строку трудового договору. Цей перелік не є вичерпним. Зазначені зміни можуть застосовуватися як до окремого працівника, відділу, так і до всього підприємства (позиція Верховного Суду у постанові від 22.05.2024 у справі № 754/5228/22).

Статтями 44, 64 Господарського кодексу України визначено, що суб`єктам підприємницької діяльності надано право самостійно визначати порядок залучення та використання матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів (в тому числі і трудових). Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Отже, проведення власником заходів щодо зміни організації виробництва і праці є виключним повноваженням власника, який вправі самостійно визначати найбільш вигідні умови здійснення господарської діяльності, і суд не вправі обговорювати та вирішувати питання про доцільність таких змін в організації виробництва і праці, про що неодноразово наголошувалось Верховним Судом у постановах від 25.09.2024 № 485/1199/21, від 13.03.2019 у справі № 761/8658/16-ц, від 22.04.2019 у справі № 176/3792/14-ц, від 20.03.2019 у справі № 317/4223/16-ц.

У відповідності до частини 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України, однією з підстав для припинення трудового договору є його розірвання з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, серед іншого, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Скорочення штату є зміною в організації. Воно передбачає зміну штатного розпису, яка може включати ліквідацію певних посад або зменшення кількості штатних одиниць по вже існуючим посадам.

При звільненні за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України діють переваги на залишення на роботі, що встановлені ст. 42 Кодексу законів про працю України.

Як убачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 просить суд поновити її на роботі КНП «Київський міський центр нефрології та діалізу» з дати звільнення на посаді провідного бухгалтера за основним місцем роботи та на посаді бухгалтера за внутрішнім сумісництвом та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі з урахуванням визначеного середнього заробітку, вказуючи на порушення відповідачем процедури звільнення позивача за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, керуючись положеннями вищенаведеного діючого трудового законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для поновлення позивача ОСОБА_1 на роботі КНП «Київський міський центр нефрології та діалізу» на посаді провідного бухгалтера за основним місцем роботи та на посаді бухгалтера за внутрішнім сумісництвом та відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - оскільки встановивши, що у КНП «КМКЛ № 2» відбулися зміни в організації виробництва і праці, що потягло за собою скорочення чисельності штату працівників, у тому числі скорочено посаду, займану позивачем, КНП «КМКЛ № 2» своєчасно та належним чином повідомив позивача про наступне звільнення, запропоновано наявні вакантні посади, що не спростовано позивачем; за результатами проведеного порівняльного аналізу працівників підстав для переважного права позивача на залишення на роботі не встановлено, суд дійшов висновку про дотримання відповідачем норм трудового законодавства при звільненні позивача із займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Крім того, відповідно до висновку Верховного Суду, наведеного у постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 756/6746/16-ц, якщо на день прийняття судом рішення про поновлення працівника на роботі підприємство повністю не ліквідоване (не закінчена процедура його ліквідації), відповідачем у справі, на якого покладається обов`язок поновлення на роботі, є підприємство, хоч би і почалася або продовжувалася на цей день ліквідація підприємства.

Відповідно до частини другої статті 104 ЦК України та частини другої статті 33 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Разом з тим, судом встановлено, що станом на день ухвалення даного рішення суду КНП «КМКЛ № 2», яким прийнято наказ про звільнення позивача з роботи, не ліквідовано, однак позивачем пред`явлено даний позов до КНП «Київський міський центр нефрології та діалізу», що вказує на пред`явлення даного позову до неналежного відповідача.

При цьому судом ураховано, що позивач не оскаржує наказ про її звільнення з роботи за ч. 1 ст. 40 КЗпП України, не просить суд визнати наказ незаконним та скасувати, що суперечить підставам звернення позивача з даним позовом до суду.

Твердження позивача про те, що роботодавець мав офіційно попередити її про звільнення за два місяці з дня вручення повідомлення про зміну істотних умов праці/скорочення штату працівників, безпідставні та суперечать вимогам чинного законодавства, оскільки в силу приписів ч. 2 ст. 3 Закону № 2136-IX від 15.03.2022 у період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці здійснюється не пізніш як до запровадження таких умов.

З досліджених доказів вбачається, що КНП «КМКЛ № 2» у встановлений законом строк повідомив позивача про зміну істотних умов праці, що не спростовано позивачем належними та допустимими доказами.

Згідно з постановою Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі № 604/999/22 визначальним критерієм для визначення наявності переважного права на залишенні на роботі є саме рівень кваліфікації працівника та продуктивність праці.

Визначення працівників з вищою кваліфікацією і продуктивністю праці є прерогативою виключно роботодавця, який володіє повною інформацією про результативність праці, що характеризує ефективність її витрат у виробництві та сфері послуг.

Саме по собі посилання позивача про відсутність її відмови від переведення на вакантну посаді не свідчить про недотримання КНП «КМКЛ № 2» норм КЗпП України при звільненні за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, адже вакантні посади було запропоновано, однак із заявою про переведення на ці посади позивач не зверталася.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Проаналізувавши зібрані у справі докази у їх сукупності, наведені сторонами доводи та заперечення з приводу предмету позову, суд вважає, що відповідачем не порушено жодних прав, законних інтересів позивача та вимог чинного законодавства України, а тому правові підстави позивача, наведені на обґрунтування позовних вимог, суд вважає безпідставними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, яке регулює трудові відносини, що виникли між сторонами у справі.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до КНП «Київський міський центр нефрології та діалізу» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу є безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст. 43 Конституції України, ст. 64 Господарського кодексу України, ст.ст. 36, 40, 42, 492, 141 Кодексу законів про працю України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 6 листопада 1992 року, ст.ст. 2, 4, 6-13, 82, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до КНП «Київський міський центр нефрології та діалізу» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення складено 07 липня 2025 року.

Суддя: В.І. Галаган