Справа № 367/7159/25
Провадження по справі № 2/367/5115/2025
У Х В А Л А

Іменем України

про відмову у відкритті провадження

09 липня 2025 року м.Ірпінь

Суддя Ірпінського міського суду Київської області Мерзлий Л.В., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Ірпінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області про стягнення недоотриманої пенсії як спадщини та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла вищевказана позовна заява, в якій ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача на свою користь, як спадкоємця, суму недотриманої пенсії в розмірі 140 769,76 грн. та зобов`язати ПФУ здійснити відповідну виплату.

Ознайомившись зі змістом позовної заяви та доданими до неї документами, доходжу висновку про відмову у відкритті провадження у справі з таких підстав.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Частиною 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Поняття "суд, встановлений законом" містить, зокрема, таку складову як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" (рішення від 12.10.78) вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

При цьому Верховний Суд неодноразово у своїх постановах зазначав, що реалізуючи дискрецію при визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Так, відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

При цьому юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України).

Отже, до справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Так, у позовній заяві позивач зазначив про те, що він є спадкоємцем першої черги після смерті свого батька ОСОБА_2 , до складу якої увійшла недоотримана пенсія в розмірі 140769,76 грн.. Вказав, що згідно з поданою заявою до Ірпінського управління ПФУ, позивач надав усі необхідні документи, проте, виплата і досі не отримана, відповідь на його звернення не надана.

Верховний Суд у постанові від 23.02.2022 у справі N 428/10113/20 зазначив таке.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Виходячи зі змісту статті 392 ЦК України, право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1227 ЦК України передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Тлумачення статті 1227 ЦК України свідчить, що:

- цією нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та неотриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;

- право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (ст. 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до ст. 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (ст. 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (ст. 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (ст. 1281 ЦК України). Відповідно при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Положення ч. 3 ст. 52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та ст. 1227 ЦК України узгоджуються з положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення", де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Відтак з урахуванням вказаних висновків Верховного Суду слід дійти висновку, що право на спадкування нарахованої спадкодавцю та невиплаченої пенсії виникає лише у тому випадку, якщо відсутні члени сім`ї спадкодавця, які могли б отримати указану суму пенсію, або якщо такі члени сім`ї не звернулись за отриманням цієї пенсії.

Також у постанові від 09.06.2022 у справі №200/12094/18-а Верховний Суд дійшов висновку, що спір, який виник між сторонами з приводу захисту позивачем свого права на спадкування за законом після смерті батька призначеної, нарахованої, але невиплаченої пенсії спадкодавця, належить розглядати у порядку цивільного судочинства з тих підстав, що позивач протягом 6 місяців після смерті та отримання свідоцтва про смерть спадкодавця не зверталася до ГУ ПФУ у Донецькій області для отримання відповідних сум пенсії.

Натомість, як убачається зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів, ОСОБА_1 реалізував своє право на отримання доплати пенсії, призначеної за життя його батьку ОСОБА_2 та невиплаченої унаслідок смерті останнього. Зокрема, 31.01.2022 ОСОБА_1 звернувся до Ірпінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області з вимогою про виплату зазначеної вище заборгованості з пенсії.

Указане з урахуванням змісту ст. 1227 ЦК України дає підстави дійти висновку, що нараховані ОСОБА_2 суми пенсії мають бути передані членам сім`ї останнього та не можуть бути включені до складу спадщини після його смерті.

Натомість з підстав та предмету позову убачається бездіяльність Ірпінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо виплати ОСОБА_1 даної пенсії. Така бездіяльність згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України може бути оскаржена позивачем в порядку адміністративного судочинства до адміністративного суду.

Відповідно до п. 1ч. 1ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч. 5 ст. 186 ЦПК України відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

З урахуванням викладеного доходжу висновку, що розгляд даної справи за позовом ОСОБА_1 до Ірпінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області про стягнення недоотриманої пенсії як спадщини та зобов`язання вчинити певні дії не належить до юрисдикції Ірпінського міського суду Київської області, а тому відсутні правові підстави для відкриття провадження у справі.

При цьому суд вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд даної справи повинен відбуватися за правилами адміністративного судочинства, а відтак позивач має право на звернення до Київського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправною бездіяльності Ірпінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області та стягнення нарахованих та невиплачених ОСОБА_2 сум пенсії.

Керуючись ст. 4, 19 КАС України, ст. 19, 186, 258-261, 353, 354 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Ірпінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області про стягнення недоотриманої пенсії як спадщини та зобов`язання вчинити певні дії.

Копію ухвали не пізніше наступного дня після її постановлення надіслати позивачу разом із позовною заявою та доданими неї документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Л. В. Мерзлий