Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 334/7998/24
Провадження №: 2/332/1771/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2025 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Завіновської А.П.,

при секретарі судового засідання - Літвіновій Т.А.,

за участю: представника позивача Щави Є.В.,

представника відповідача Головченка О.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, в режимі відеоконференції в судовому засіданні, в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

21.10.2024 до Заводського районного суду м. Запоріжжя за підсудністю з Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому зазначено наступне.

10.12.2021 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , укладено кредитний договір № 629331494. Договір укладений в електронній формі в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

На підставі кредитного договору відповідачу надано кошти у сумі 11 600 грн., строком на 7 днів, а саме до 17.12.2021 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2, 10 % в день.

Між ТОВ «Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога»» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу, згідно до якого останнє товариство набуло право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 629331494.

В подальшому між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу, згідно якому останнє товариство набуло право вимоги за договором № 629331494.

20.08.2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 200824, відповідно до умов якого позивачу відступлене право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.

Відповідач користувався кредитними коштами але своєчасно та в повному обсязі не вносив щомісячні платежі на погашення кредиту, внаслідок чого станом на момент подання позовної заяви утворилася заборгованість за вказаним договором на загальну суму 36 811, 44 грн., яка склалася з тіла кредиту - 11 600, 00 грн., та процентів за користування кредитом 25 211, 44 грн.

З огляду на вказане, Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» просило стягнути з відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором на загальну суму 36 811, 44 грн., а також судові витрати з оплати судового збору в сумі 2 422, 40 грн., та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн.

26.11.2024 року по даній справі ухвалено заочне рішення, яке ухвалою суду від 01.05.2025 року скасовано і справу призначено до розгляду в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження на 10 год. 00 хв. 27.05.2025 року, яке в подальшому неодноразово відкладалось, останній раз на 14 год. 30 хв. 09.07.2025 року.

19.06.2025 року від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 629331494 від 10.12.2021 року лише за тілом кредиту у розмірі 11 600, 00 грн., а також судові витрати.

У відзивах на позовну заяву (у т.ч. щодо зменшення позовних вимог, запереченнях) представник відповідача ОСОБА_2 , заперечував факт укладення кредитного договору, отримання відповідачем коштів, а також підтвердження переходу права вимоги за договорами факторингу. При цьому, зокрема зазначав, що:

- надана позивачем довідка щодо дій позичальника в ІТС містить в собі інформацію про одноразовий ідентифікатор MNV7HZ45, однак вказаний в кредитному договорі QR-код вказує, що таким числом є 08404832, а не MNV7HZ45;

- доданий позивачем паспорт споживчого кредиту не відповідає змісту кредитного договору, оскільки не містить суми кредиту, строку його погашення тощо.

- відсотки нараховані поза межами строку кредитування, а враховуючи, що сторони не продовжували строк кредитування, то позивач міг заявити про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотків за користування кредитними коштами по 17.12.2021 р.;

- всупереч Закону України «Про захист прав споживачів» позивач нарахував відсотки, які вдвічі перевищують тіло кредиту та не надав доказів на підтвердження направлення досудової вимоги про дострокове повернення кредиту;

- платіжне доручення № 6ca16249-da52-4bf0-9975-1c3efa0ab35b від 10.12.2021 року та електронне повідомлення АТ «Таскомбанку» від 08.08.2024 року про перерахування грошових коштів не можливо віднести до первинних та бухгалтерських документів;

- позивачем зменшено позовні вимоги всупереч строків, визначених в п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України.

На підставі викладеного, просив у задоволенні позову відмовити, а також зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 500, 00 грн., за наявності підтвердження таких витрат.

У відповіді на відзив (додаткових поясненнях) ТОВ «Юніт Капітал» посилаючись на необґрунтованість доводів представника відповідача зазначало, що перед укладенням кредитного договору первісним кредитором здійснено певний алгоритм дій, у тому числі перевірка особистих даних, платіжної картки клієнта, тощо, без здійснення яких укладення договору є неможливим. Стосовно відступлення права вимоги за договорами факторингу, то про вказаний факт, зокрема свідчать реєстри прав вимоги. У зв`язку з чим, позивач просив позовну заяву з урахуванням зменшених позовних вимог задовольнити.

Представник позивача Щава Є.В. в судовому засіданні підтримала позовну заяву з урахуванням зменшених позовних вимог.

Представник відповідача Головченко О.А. в судовому засідання просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи та надавши оцінку доказам наявним у ній, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 12 та частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (абз. 2 ч. 2ст. 639 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Частиною 6 статті 11 Закону, передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права, викладена в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором (Закон України «Про споживче кредитування»).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини.

10.12.2021 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , укладено кредитний договір № 629331494. Договір укладений в електронній формі в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

На підставі кредитного договору відповідачу надано кошти у сумі 11 600 грн., зі сплатою 2, 10 % за кожен день користування кредитом, строком до 17.12.2021 р.

Про укладення договору свідчить довідка щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», згідно до якої ОСОБА_1 , ідентифікований одноразовим ідентифікатором: MNV7HZ45, час відправки ідентифікатора позичальнику 10.12.2021 о 10:28:24, номер телефону НОМЕР_1 , на який було відправлено ідентифікатор, дані щодо договору співпадають з QR-кодом зазначеними у цьому договорі (а.с. 60-61 т. 1).

Крім того, персональні дані відповідача зазначені в договорі свідчать про те, що первісний кредитор не міг бути обізнаний про них без їх надання останнім (ІПН, номер телефону, електронна пошта тощо) (а.с. 40-46 т. 1).

Факт зарахування коштів на банківську карту ОСОБА_1 , підтверджується заявкою на отримання грошових коштів в кредит від 10.12.2021 року на суму 11 600, 00 грн., платіжним дорученням № 6ca16249-da52-4bf0-9975-1c3efa0ab35b від 10.12.2021 року про перерахування ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на картку ОСОБА_1 грошових коштів на суму 11 600, 00 гривень та електронним повідомленням АТ «ТАСКОМБАНК» від 26.07.2024 № 26/07/24 (а.с. 69, 79, 80-82 т. 1).

При цьому, суд знаходить слушними пояснення представника позивача в судовому засіданні про те, що друга колонка електронного повідомлення Банку це не номер договору, як помилково вважав представник відповідача, а номер транзакції (а.с. 81 т. 1).

За таких обставин, посилання представника відповідача на не укладення договору та неотримання коштів, суд визнає необґрунтованими. Крім того, доказів того, що персональні дані відповідача були використані у незаконній спосіб, суду надано не було.

Отже, ОСОБА_1 користувався коштами, але своєчасно та в повному обсязі не здійснював платежів, внаслідок чого утворилася заборгованість на загальну суму (з урахуванням зменшених позовних вимог) 11 600,00 грн., а саме за тілом кредиту, що підтверджується відповідними розрахунками заборгованості (а.с.140-141, 142-143 т.1).

Стосовно доводів представника відповідача щодо зменшення позивачем позовних вимог поза межами строків, визначених п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, то в даному випадку суд не вбачає підстав, які б свідчили про порушення прав відповідача.

З огляду на те, що позивачем питання про стягнення відсотків не порушується аргументи відповідача з цього приводу суд залишає поза увагою. При цьому, розцінює посилання про відсутність підстав для стягнення тіла кредиту через сплив строку дії кредитного договору помилковими, оскільки навіть за наявності таких обставин, зобов`язання, що виникли під час дії договору не звільняють позичальника від їх виконання (п. 4.6, п. 5.2 Договору).

Не підлягають застосуванню на думку суду і положення Закону України «Про захист прав споживачів» в частині, що стосується досудового врегулювання спору, з наступних підстав.

Регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить - Закон України «Про захист прав споживачів».

Частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановлювала обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Якщо кредитодавець звертається до суду з позовом про стягнення споживчого кредиту, не заявивши вимогу про дострокове повернення споживчого кредиту на підставі ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» або на підставі частини 10 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», то у споживача (позичальника) відсутній обов`язок повернути достроково споживчий кредит.

Такі ж висновки містяться у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №638/13683/15-ц та у Постанові Верховного Суду України від 14.09.2016 у справі №6-223цс16.

У даній справі позовні вимоги щодо дострокового повернення кредиту не порушуються.

Стосовно аргументів з приводу недоведеності переходу права вимоги, то слід зазначити наступне.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року у справі № 6-14194св14 зроблено висновок, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги.

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно зі статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

28.11.2018 між ТОВ «Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога»» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу.

Пунктом 2.1. Розділу 2 (предмет договору) Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, передбачено, що згідно умов Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги.

Пунктом 1.2. Договору визначено, що Перелік Кредитних договорів наводиться у відповідних Додатках до Договору, а саме Реєстрах прав вимоги.

В той же час, відповідно до п. 1.5. Договору факторингу, Реєстр прав вимоги - означає перелік Прав вимоги до Боржників, що відступається за Договором. Форма вказаного Реєстру наведена в Додатку № 1 до Договору.

Тобто, Реєстр не є разовим документом, оскільки Договір факторингу передбачає (не забороняє) можливість їх укладення множинну кількість разів, у випадку бажання та необхідності Сторін.

Згідно п. 4.1. Договору факторингу, право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання Сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку.

18.01.2022 відповідно до Реєстру прав вимоги № 169 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором (а.с. 83-110 т. 1).

Відповідно, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило дійсне право вимоги до ТОВ «Таліон Плюс», оскільки з урахуванням визначених строків дії цього договору, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії.

Відтак, право вимоги за кредитним Договором № 629331494 від 10.12.2021 р. перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» - 18.01.2022 року, відповідно до підписання Сторонами реєстру прав вимоги № 169, тобто - вже після укладення кредитного договору між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем 10.12.2021 року.

05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/0820-01.

Пунктом 2.1. Розділу 2 («Предмет договору») Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року, передбачено, що Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.

Тобто, предметом Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року є відступлення прав вимоги, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги, і відповідно до Реєстру прав вимоги № 10 від 31.07.2023 до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором (а.с. 111-125 т. 1).

20.08.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанси» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 200824, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набула права вимоги за вказаним договором.

До матеріалів справи також додано Реєстр боржників до договору факторингу № 2000824 від 20.08.2024 року (а.с. 126-139 т. 1).

Таким чином, перехід прав вимоги за кредитним договором відбувся на законних підставах, а отже ТОВ «Юніт Капітал» довело своє право вимоги до відповідача.

За таких обставин, суд доходить висновку, що позов ТОВ «Юніт капітал» (з урахуванням зменшених позовних вимог) слід задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість за договором.

Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн., то суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.

Частиною 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Витрати на правничу допомогу підлягають розподілу незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи має бути сплачено. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000, 00 грн. На підтвердження понесених витрат позивачем надані наступні докази: копія договору про надання правової допомоги № 26/08/24-02, укладеного 26.08.2024 між ТОВ «ФК «Юніт Капітал» та адвокатським бюро «Тараненко та партнери», протокол погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги № 26/08/24-02 від 26.08.2024, Додаткова угода № 6 до Договору про надання правничої допомоги № 26/08/24-02 від 26.08.2024 року, акт прийому-передачі наданих послуг, довіреність Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» адвокату Тараненко Артему Ігоревичу на представництво інтересів, копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 21-31 т. 1).

Представник відповідача заперечував проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу, але в разі стягнення просив зменшити витрати до 500, 00 гривень.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справах № 810/3806/18 від 17.09.2019, № 320/11366/20 від 13.05.2022.

З урахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу витраченого адвокатом на виконання таких робіт, враховуючи принципи розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви позивача та стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000, 00 грн.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України та приймаючи до уваги, що позовні вимоги судом задоволені, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422, 40 грн.

Керуючись ст. ст. 207, 526, 527, 610, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76, 81, 137, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за договором про надання кредиту № 629331494 від 10.12.2021 у розмірі 11 600, 00 грн., яка склалася з суми прострочених платежів по тілу кредиту.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» судовий збір в розмірі 2 422, 40 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається, за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://court.gov.ua/fair.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», місцезнаходження: 01024, м. Київ, вул. Рогнідинська, буд. 4-А, офіс 10, .

Представник позивача: Щава Єлизавета Володимирівна, адреса: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; рнокпп НОМЕР_3 .

Представник відповідача: Головченко Олександр Андрійович, адреса: м. Тернопіль, рнокпп НОМЕР_4 .

Суддя: А.П. Завіновська