Справа № 456/105/25
Провадження № 2/456/650/2025
РІШЕННЯ

іменем України

07 липня 2025 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Писарева О. Ю.,

при секретарі Стасів О. Я.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Олійника В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності у спільному майні, стягнення грошової компенсації за частку такої,

ВСТАНОВИВ :

Підстава позову (позиція позивача):

Представник позивача адвокат Олійник Василь Богданович звернувся до суду з позовом, в якому просить припинити право ОСОБА_1 на частки права власності у спільному майні, а саме: в житловому будинку загальною площею 156,6 кв.м, житловою площею 65,8 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , а також на частки права власності на земельну ділянку площею 0,08 га кадастровий номер :08:007:0023, за адресою: АДРЕСА_1 на користь іншого співвласника ОСОБА_2 ; стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 1 413 750 грн. 00 коп. (один мільйон чотириста тринадцять тисяч сімсот п`ятдесят гривень 00 коп.) грошової компенсації вартості її частки за частки права власності житлового будинку загальною площею 156,6 кв.м, житловою площею 65,8 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , а також за частки права власності на земельну ділянку площею 0,08 га, кадастровий номер :08:007:0023, за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що Позивач ОСОБА_1 та Відповідач - ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі як подружжя з 04 серпня 1994 року. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06.05.2021р. у справі № 456/1108/21 шлюб між сторонами розірвано.У зв`язку із наявністю спору щодо поділу спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_1 також звернулася з позовом про поділ майна подружжя. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15.11.2021 року у справі № 456/2635/21 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, в порядку поділу спільного май&а подружжя прийнято рішення стягнути з ОСОБА_2 один мільйон п`ятсот тридцять одну тисячу дев`ятсот сімдесят сім грн. 50 коп. вартості належної їй частки у спільному майні подружжя, а саме: житлового будинку загальною площею 156,6 кв.м., житловою площею 65,8 кв.м., що розташований на земельній ділянці площею 0,08 га, кадастровий номер :08:007:0023, за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлового приміщення гаражу 183-А, який розташований за адресою АДРЕСА_2 , а також автомобіля марки ЗАЗ, модель LANOS 2008 року випуску, державний - номерний знак НОМЕР_3 , дата державної реєстрації 20.07.2010р. 20 вересня 2022 року постановою Львівського апеляційного суду рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15 листопада 2021 року скасовано в частині задоволення позовних вимог і стягнення судового збору. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя шляхом стягнення вартості частки задоволено частково. В порядку поділу спільного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 44 430 гривень вартості автомобіля марки ЗАЗ, модель LANOS 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 , дата державної реєстрації 20.07.2010. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір у розмірі 328 гривень 15 копійок. 08 листопада 2021 року Касаційним цивільним судом Верховного суду рішення попередніх інстанцій в частині вирішення вимог про поділ майна подружжя (будинку, земельної ділянки та гаража) скасовано та ухвалено нове рішення, яким у порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по частині на житловий будинок загальною площею 156,6 кв.м., житловою площею 65,8 кв.м., земельну ділянку площею 0,08 га, кадастровий номер :08:007:0023, за адресою: АДРЕСА_1 ; та приміщення гаражу 183-А, який розташований за адресою АДРЕСА_2 . Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав № 358951070 віл 19.12.2023р. ОСОБА_1 зареєструвала право спільної часткової власності на частину житлового будинку загальною площею 156,6 кв.м., житловою площею 65,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 . Також, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав від 19.12.2023р. 358971462 ОСОБА_1 належить право спільної часткової власності на частину земельної ділянки площею 0,08 га, кадастровий номер :08:007:0023, за адресою: АДРЕСА_1 . Проте у повній мірі реалізувати власні права, які надані титульному співвласнику нерухомого майна, а саме своєї частки домоволодіння разом із земельною ділянкою ОСОБА_1 реалізувати не має можливості, оскільки Відповідач перешкоджає у реалізації нею права користування, володіння і розпорядження. Таким чином після розірвання шлюбу Позивачка втратила право і можливість користуватися належним їй нерухомим майном. Так, ОСОБА_2 фактично здійснює одноосібне володіння і користування вказаним вище домоволодінням, здійснив заміну замків на огорожі та вхідних дверях будинку, більш того не бажає та протидіє ОСОБА_1 спільному продажу домоволодіння і земельної ділянки задля фактичного і реального розподілу спільно нажитого майна під час шлюбу. У відповідності до Висновку експерта № 81/24 від 09.10.2024р. поділ житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами у будинковолодінні за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до 1/2 ідеальних часток співвласників, на два ізольовані рівноцінні об`єкти нерухомого майна, згідно вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, без проведення переобладнання (реконструкції) та втручання в основні несучі та огороджувальні конструктивні елементи житлового будинку - технічно неможливий. А оскільки реальний поділ є неможливим, то вказані обставини змусили ОСОБА_1 звертатися до суду із вказаним позовом задля захисту своїх майнових прав, бо уже більше року не отримує жодної матеріальної компенсації від Відповідача за одноосібне користування усім спільним майном. ОСОБА_1 забезпечена житлом, зокрема їй належить на праві власності житлова квартира за адресою: АДРЕСА_3 . Таким чином цілком і повністю може відступити свою частку на користь Відповідача - ОСОБА_2 . Оскільки Цивільний кодекс передбачає можливість припинення права власності на частку в спільному майні в порядку визначеному ст. 365 ЦК України за позовом інших співвласників, то вважає, що дану норму матеріального закону по аналогії можна застосувати і до спірних правовідносин, які вирішуються за даним позовом, а конкретно припинення права позивача на частку у спільному майні на користь Відповідача з одночасним стягненням з останнього компенсації її вартості. Саме з огляду на таке обґрунтування Позивачка і обрала спосіб захисту визначений у позовній заяві. За змістом ст. 364 ЦК України власник, який бажає виділу своєї частки, може вимагати виділу такої частки в натурі, і лише у зв`язку з неможливістю такого виділу або заборони такого виділу відповідно до закону, він мас право на компенсацію, яку може вимагати на підставі цієї норми. Згідно Висновку експерта № 81/24 від 09.10.2024р. ринкова вартість ідеальної частки співвласника в будинковолодінні, що складається із земельної ділянки площею 0,08 га, кадастровий номер :08:007:0023, за адресою: АДРЕСА_1 та розташованих на ній житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 становить - 1 413 750 грн. 00 коп. Таким чином, підлягає стягненню з Відповідача саме вказана сума вартості частки, яка Позивачкою фактично відчужується на користь Відповідача. Оскільки ОСОБА_1 не користується своєю часткою будинковолодіння та не отримує компенсації від ОСОБА_2 за одноосібне його використання, а також останній перешкоджає реалізації її майнових прав, 12 квітня 2024 року через нотаріуса Стрийської державної нотаріальної контори на адресу і ім`я ОСОБА_2 надіслано Заяву про намір відчужити свою частку за відповідною вартістю. Дана заява була надіслана рекомендованим поштовим відправленням, і згідно копії повідомлення про вручення 16.04.2024р. була вручена особисто Відповідачу. Однак ні нотаріусу, ні ОСОБА_1 . Відповідач на вказану вище заяву не надав жодної відповіді. І намірам Позивачки в узгодженому спільному продажу будинку чинить перешкоди. Також судовим експертом для проведення експертного висновку здійснювався огляд будинковолодіння тільки за зовнішніми ознаками біля огорожі та технічною документацією, що може підтвердити також експерт ОСОБА_4 , адже ОСОБА_1 не має доступу через замінені замки на огорожі та вхідних дверях будинку.

В судовому засіданні представник позивача та позивач надали пояснення, аналогічні наведеним в позовній заяві, просять позов задовольнити. В судових дебатах представником позивача зроблено заяву про подання протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду доказів понесених судових витрат.

Позиція відповідача:

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про розгляд справи, зокрема на 10.02.2025, 24.02.2025, 11.03.2025, 01.04.2025, 15.04.2025, 22.04.2025, 09.05.2025 та 07.07.2025, рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення повернулися на адресу суду 20.01.2025 із відміткою про одержання, 14.02.2025, 28.02.2025, 18.03.2025, 28.04.2025 та 20.05.2025 згідно довідки Укрпошти, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, про призначення судових засідань на 11.03.2025, 01.04.2025, 09.05.2025, 07.07.2025 відповідач повідомлявся шляхом здійснення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України про виклик відповідача в судові засідання на підставі ст. 128 ЦПК України. Судом враховано, що позивачу достеменно відомо про розгляд даної справи судом, ОСОБА_2 неодноразово у день проведення судових засідань подавав клопотання до суду, однак в судові засідання жодного разу не з`явився. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності позивача.

Представник відповідача адвокат Іванус М.І. в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17.01.2025 відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження.

09.02.2025 представником позивача Олійником В.Б. подано клопотання про врегулювання спору за участю судді, яке позивач в подальшому просила не розглядати.

10.02.2025 року на адресу суду надійшла заява відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24.02.2025 у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі відмовлено.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.04.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09.05.2025 у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності у спільному майні, стягнення грошової компенсації за частку такої підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням постановою Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі №456/2635/21 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15 листопада 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 вересня 2022 року в частині вирішення вимог про поділ майна подружжя (будинку, земельної ділянки та гаража) скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позову частково. У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частині на житловий будинок загальною площею 156,6 кв. м, житловою площею 65,8 кв. м, земельну ділянку площею 0,08 га, кадастровий номер :08:007:0023, за адресою: АДРЕСА_1 та гараж 183-А, за адресою АДРЕСА_4 /а.с. 14-34/.

З поданого позивачкою Висновку експерта від 09.10.2024 р. № 81/24 вбачається, що ринкова вартість ідеальної частки співвласника в будинковолодінні, що складається із земельної ділянки площею 0,08 га, кадастровий номер :08:007:0023, за адресою: АДРЕСА_1 та розташованих на ній житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 становить - 1 413 750 грн. 00 коп.; поділ житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами у будинковолодінні за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до 1/2 ідеальних часток співвласників, на два ізольовані рівноцінні об`єкти нерухомого майна, згідно вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, без проведення переобладнання (реконструкції) та втручання в основні несучі та огороджувальні конструктивні елементи житлового будинку - технічно неможливий /а.с. 35-52/.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав від 19.12.2023р. № 358951070 ОСОБА_1 належить право спільної часткової власності на частину житлового будинку загальною площею 156,6 кв.м., житловою площею 65.8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 54/.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав від 19.12.2023р. 358971462 від 19.12.2023р. ОСОБА_1 належить право спільної часткової власності на частину земельної ділянки площею 0,08 га, кадастровий номер :08:007:0023, за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 55/.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 09.05.2025 №426256687 вбачається, що ОСОБА_2 належить право спільної часткової власності на частину житлового будинку загальною площею 156,6 кв.м., житловою площею 65,8 кв.м. та частину земельної ділянки площею 0,08 га, кадастровий номер :08:007:0023за адресою: АДРЕСА_1 .

Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду за результатами позову та норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин.

Судом встановлено, що постановою Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі №456/2635/21 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15 листопада 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 вересня 2022 року в частині вирішення вимог про поділ майна подружжя (будинку, земельної ділянки та гаража) скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позову частково. У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частині на житловий будинок загальною площею 156,6 кв. м, житловою площею 65,8 кв. м, земельну ділянку площею 0,08 га, кадастровий номер :08:007:0023, за адресою: АДРЕСА_1 та гараж 183-А, за адресою АДРЕСА_4 .

На підставі вищевказаного рішення суду, позивачка ОСОБА_1 зареєструвала право спільної часткової власності на частки житлового будинку загальною площею 156,6 кв.м., житловою площею 65,8 кв.м. та земельної ділянки площею 0,08 га, кадастровий номер :08:007:0023, за адресою: АДРЕСА_1 .

Також право власності на частки житлового будинку загальною площею 156,6 кв.м., житловою площею 65,8 кв.м. та земельної ділянки площею 0,08 га, кадастровий номер :08:007:0023, за адресою: АДРЕСА_1 належить відповідачу ОСОБА_2 .

Згідно пояснень позивачки, у повній мірі реалізувати власні права, які надані титульному співвласнику нерухомого майна, а саме своєї частки домоволодіння разом із земельною ділянкою ОСОБА_1 не має можливості, оскільки відповідач перешкоджає у реалізації нею права користування, володіння і розпорядження, ОСОБА_2 фактично здійснює одноосібне володіння і користування вказаним вище домоволодінням, здійснив заміну замків на огорожі та вхідних дверях будинку, не бажає та протидіє ОСОБА_1 спільному продажу домоволодіння і земельної ділянки задля фактичного і реального розподілу спільно нажитого майна під час шлюбу.

Вказані пояснення відповідачем не спростовані.

Також, позивачка надала Висновок експерта від 09.10.2024 р. № 81/24, з якого вбачається, що ринкова вартість 1/2 ідеальної частки співвласника в будинковолодінні, що складається із земельної ділянки площею 0,08 га, кадастровий номер :08:007:0023, за адресою: АДРЕСА_1 та розташованих на ній житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 становить - 1 413 750 грн. 00 коп.; поділ житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами у будинковолодінні за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до 1/2 ідеальних часток співвласників, на два ізольовані рівноцінні об`єкти нерухомого майна, згідно вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, без проведення переобладнання (реконструкції) та втручання в основні несучі та огороджувальні конструктивні елементи житлового будинку - технічно неможливий.

Вказаний висновок виконаний судовим експертом за замовленням позивачки для подання до суду, відповідно до вимог ст. 102, 106 ЦПК України експерт попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків за ст.ст. 384, 385 Кримінального кодексу України. Даний висновок ніким не спростований як неналежний чи недопустимий доказ. Клопотань про долучення інших доказів на спростування вказаних обставин відповідачем не заявлено, як і клопотань про витребування інших доказів. Відтак, наданий позивачем висновок експерта є належним та допустимим доказом по справі.

За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Згідно ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно з частиною першою статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (частина друга статті 355 ЦК України).

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частиною першою статті 357 ЦК України закріплено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Частиною першою статті 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга цієї статті).

Водночас правовідносини, в яких позивачка просить припинити не право власності відповідачів у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не завжди згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з співвласників, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший зі співвласників позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла.

Отже, у справах, за спорами в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок суду грошової компенсації.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03 липня 2024 року у справ № 522/15212/19. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 05 липня 2023 року у справі № 295/98/21 (провадження № 61-4943св23), від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц (провадження № 61-37616св18), від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18), від 30 вересня 2020 року у справі № 552/1514/19 (провадження № 61-21084св19).

Тобто позивачка в цій справі на підставі положень статті 364 ЦК України зокрема просить суд про припинення своєї частки у спільному майні сторін і отримання від відповідача компенсації на свою користь.

Варто відзначити, що відповідач у своїй заяві від 08.02.2025 /а.с. 46/ зазначив, що заперечує проти позову, однак жодних аргументів на користь цього не виклав, доказів в спростування позовних вимог не подав.

Суд враховує, що відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21), платоспроможність (чи бажання) відповідача не має значення для вирішення спору, у якому про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ та отримання відповідної компенсації на свою користь просить позивач. У разі задоволення цього позову відповідач стає одноосібним власником речі. Тому його не можна вважати неплатоспроможним. Більше того, якщо для задоволення позову про стягнення коштів суд мав би враховувати платоспроможність відповідача на час розгляду справи, то стягнення у судовому порядку багатьох боргів було би неможливим саме з цієї причини.

Факт відсутності у відповідача коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві сам по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Якщо у цього відповідача будуть відсутні кошти, зокрема регулярні доходи, для реального виконання рішення суду, за яким на користь позивача треба виплатити компенсацію, то під час виконавчого провадження виконавець може звернути стягнення на майно відповідача, у тому числі на присуджену йому річ (стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження»). Виручені від реалізації кошти спрямовуються на задоволення вимог стягувача, сплату виконавчого збору, відшкодування витрат виконавчого провадження тощо.

Велика Палата Верховного Суду вважає помилковим висновок апеляційного суду про те, що таке стягнення призведе до порушення права відповідача на мирне володіння його майном (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції), зокрема внаслідок нібито примусового набуття права власності на автомобіль і відсутності згоди на виплату компенсації позивачці. Відповідач є власником цієї речі як такої, яку він придбав разом із позивачкою у шлюбі, тобто у спільну сумісну власність. Тому не є примусовим набуттям права приватної власності стягнення з одного співвласника такого майна компенсації на користь іншого співвласника, який відмовляється від своєї частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ, щоби врегулювати конфлікт щодо користування та розпорядження нею. Більше того, суд не позбавляє відповідача його частки у праві на це спільне майно, а через рішення про стягнення з останнього відповідної компенсації збалансовує інтереси двох співвласників, які не дійшли згоди щодо долі неподільної речі.

Аналізуючи наведені норми закону, суд дійшов висновку, що оскільки позивачка позбавлена можливості реалізувати власні права, які надані титульному співвласнику нерухомого майна, а саме своєї частки домоволодіння разом із земельною ділянкою внаслідок перешкод з боку іншого співвласника, нею обрано спосіб захисту порушеного права у вигляді припинення свого права власності у спільному майні та стягнення грошової компенсації за її частку, право ОСОБА_1 на частки права власності у спільному майні, а саме: в житловому будинку загальною площею 156,6 кв.м, житловою площею 65,8 кв.м, а також на частки права власності на земельну ділянку площею 0,08 га кадастровий номер :08:007:0023, за адресою: АДРЕСА_1 на користь іншого співвласника ОСОБА_2 підлягає припиненню та стягненню із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 413 750 грн. 00 коп. грошової компенсації вартості її частки за частки права власності житлового будинку загальною площею 156,6 кв.м, житловою площею 65,8 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , а також за частки права власності на земельну ділянку площею 0,08 га, кадастровий номер :08:007:0023, за адресою: АДРЕСА_1 , визначеної згідно Висновку експерта від 09.10.2024 р. № 81/24.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обставини, на які посилається позивачка, як на підставу своїх позовних вимог про припинення права власності у спільному майні, стягнення грошової компенсації за частку такої, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки, ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд вважає позов обґрунтованим, в зв`язку з чим підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з наведеним, слід стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір в розмірі 15140,00 грн.

Разом з тим, частиною четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд звертає увагу, що до матеріалів справи надано докази, які підтверджують здійснення відповідних витрат позивачем на правову допомогу адвокату.

Таким чином, суд, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін, дійшов переконання, що заявлені представником позивача до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є завищеними та неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), та вважає, що обґрунтованими є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн.

Окрім того, зважаючи на те, що позовні вимоги задоволені частково, суд вважає за належне задоволити частково заяву представника відповідача ОСОБА_5 адвоката Мороз Ірини Василівни, та Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» на користь ОСОБА_5 витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 500 (п`ятсот) гривень.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності у спільному майні, стягнення грошової компенсації за частку такої задовольнити.

Припинити право ОСОБА_1 на частки права власності у спільному майні, а саме: в житловому будинку загальною площею 156,6 кв.м, житловою площею 65,8 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , а також на частки права власності на земельну ділянку площею 0,08 га кадастровий номер :08:007:0023, за адресою: АДРЕСА_1 на користь іншого співвласника ОСОБА_2 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 413 750 грн. 00 коп. (один мільйон чотириста тринадцять тисяч сімсот п`ятдесят гривень 00 коп.) грошової компенсації вартості її частки за частки права власності житлового будинку загальною площею 156,6 кв.м, житловою площею 65,8 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , а також за частки права власності на земельну ділянку площею 0,08 га, кадастровий номер :08:007:0023, за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 15140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 ; адреса фактичного проживання: АДРЕСА_6 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_5 .

Повний текст судового рішення виготовлено 11 липня 2025 року.

Головуючий суддя О. Ю. Писарев