справа № 362/3062/24 головуючий у суді І інстанції Кравченко Л.М.
провадження № 22-ц/824/6486/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Шевчуком Дмитром Ігоровичем на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2024 року у справі за позовом Приватного підприємства «Шляхбуд-сервіс» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року представник ПП «Шляхбуд-сервіс» - адвокат Пироженко С.О. звернувся до Васильківського міськрайонного суду Київської області із позовом про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 04 листопада 2024 року, остаточно просив суд:

стягнути з відповідачки на користь позивача в рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, з урахуванням франшизи, грошові кошти в сумі 117 744,70 грн;

здійснити розподіл судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2023 року у справі №362/7165/23 ОСОБА_1 визнано винною у вчинені правопорушення за фактом ДТП, що сталася 21 жовтня 2023 року о 13 год. 30 хв. на автомобільній дорозі М-05 Київ-Одеса 28км+800м.

Внаслідок ДТП належний позивачу транспортний засіб OPEL, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 отримав механічні пошкодження.

Так, відповідно до висновку судового експерта №2117 автотоварознавчого дослідження від 22 лютого 2024 року, ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу складає 522 616,83 грн, а вартість відновлювального ремонту становить 662 221,07 грн, тому транспортний засіб вважається фізично знищеним.

Враховуючи вартість утилізації спірного автомобіля, яка відповідає вартості автомобіля після ДТП (249 872,13 грн), розмір завданого збитку позивачу становить 272 744,70 грн.

Суму страхового відшкодування, за виключенням 2 500,00 грн франшизи, у розмірі 157 500,00 грн. страховиком відповідачки ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відшкодовано, проте така є недостатньою для повного відшкодування завданої шкоди.

За вирахуванням виплаченого позивачу страхового відшкодування належний до відшкодування за рахунок ОСОБА_1 як винуватиці ДТП розмір збитків становить 117 744,70 грн (з урахуванням франшизи 2 500,00 грн).

25 вересня 2024 року представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Шевчук Д.І. подав відзив на позовну заяву, у якій заперечив проти позовних вимог. Зазначив, що позивачем не надано доказів на підтвердження реальної вартості завданого матеріального збитку внаслідок ДТП. Вважав, що в порядку ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач мав передати залишки транспортного засобу відповідачу як особі, яка відповідає за завдану шкоду, чим набути право отримати від останнього відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП.

Крім того, транспортний засіб OPEL, номерний знак НОМЕР_1 належить на праві власності юридичній особі ПП «Шляхбуд-сервіс», перебуває на балансі позивача та підлягає амортизації. Якщо балансова вартість автомобіля амортизована в нуль, то отримана від ОСОБА_1 сума буде доходом підприємства, а не відшкодуванням шкоди.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного підприємства «Шляхбуд-сервіс» 117 744,70 грн на відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного підприємства «Шляхбуд-сервіс» судові витрати в розмірі 48 900,00 грн, що складаються з 40 000,00 грн на надання правничої допомоги та 8 900,00 грн за висновки судового експерта. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного підприємства «Шляхбуд-сервіс» 1 766,17 грн судового збору. Повернуто Приватному підприємству «Шляхбуд-сервіс» 3 748,08 грн надміру зарахованого до бюджету судового збору (платіжна інструкція №8 від 30 квітня 2024 року).

Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Шевчук Дмитро Ігорович 07 січня 2025 року засобами поштового зв`язку подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просив скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у позові у повному обсязі.

Посилається на те, що суд першої інстанції не врахував порушення позивачем порядку відшкодування шкоди, який визначено статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо передачі залишки транспортного засобу відповідачу як особі, яка відповідає за завдану шкоду.

Вважає, що позивач не довів розміру майнової шкоди, зокрема не надав суду доказів вартості автомобіля до ДТП та вартості пошкодженого автомобіля після ДТП, що унеможливлює визначення різниці між вартістю автомобіля до та після ДТП для відшкодування заподіяної йому шкоди.

Також, суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам відзиву на позовну заяву про те, що транспортний засіб OPEL, номерний знак НОМЕР_1 належить на праві власності юридичній особі ПП «Шляхбуд-сервіс».

Крім того, стягнуті судом першої інстанції витрати на правничу допомогу, вважає завищеними.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 лютого 2025 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Шевчуком Дмитром Ігоровичем на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2024 року у справі за позовом Приватного підприємства «Шляхбуд-сервіс» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

11 березня 2025 року представник ПП «Шляхбуд-Сервіс» - адвокат Пироженко Сергій Олександрович подав відзив, у якому заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законними та обґрунтованими.

Свої доводи обґрунтував обставинами, на які посилався у заявах по суті справи, поданих до суду першої інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 березня 2025 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

05 травня 2025 року представник ПП «Шляхбуд-Сервіс» - адвокат Кочерга Дмитро Олександрович подав пояснення, у яких підтримав доводи відзиву на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні представник апелянтки ОСОБА_1 - адвокат Шевчук Дмитро Ігорович доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

У судовому засіданні представники ПП «Шляхбуд-Сервіс» - адвокати Кочерга Дмитро Олександрович та Пироженко Сергій Олександрович заперечили проти доводів апеляційної скарги з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши думку учасників справи, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що в результаті ДТП, яка сталася 21 жовтня 2023 року близько 13 год. 30 хв. на автомобільній дорозі М-05 Київ-Одеса 28 км+800 м, автомобілі сторін зазнали механічних пошкоджень.

Постановою Васильківського міськрайоннного суду Київської області від 07 грудня 2023 року у справі №362/7165/23, що набрала чинності, встановлено обставини ДТП та доведену вину ОСОБА_1 .

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля, яким керувала ОСОБА_1 , була застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА»», спеціалістом якої було проведено огляд транспортного засобу OPEL, номерний знак НОМЕР_1 , що належить позивачу; проведено розрахунок страхового відшкодування та визначено розмір матеріального збитку, що склав 157 500,00 грн, франшиза 2 500,00грн.

Відповідно до висновку експерта, складеного 22 лютого 2024 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля OPEL CROSSLAND Х, номерний знак НОМЕР_1 , у результаті його пошкодження при ДТП 21 жовтня 2023 року складає 662 221,07 грн, що перевищує його ринкову вартість (522 616,83 грн), та є економічно недоцільним.

Вказаним вище висновком судового експерта також встановлено, що вартість автомобіля OPEL CROSSLAND Х, номерний знак НОМЕР_1 , до отримання механічних пошкоджень (до ДТП) складала 522 616,83 грн.

Висновком експерта від 17 жовтня 2024 року визначено вартість автомобіля OPEL CROSSLAND Х, номерний знак НОМЕР_1 , після ДТП, а саме вартість утилізації вказаного автомобіля становить 249 872,13 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав, що частка відповідальності ОСОБА_1 становить різницю між фактичним розміром шкоди і розміром страхового відшкодування. Таким чином, позивач має право на стягнення з відповідача 115 244,70 грн. у відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням автомобіля OPEL CROSSLAND Х, номерний знак НОМЕР_1 , розраховану наступним чином: 522 616,83 грн (вартість автомобіля до ДТП) - 249 872,13 грн (вартість автомобіля після ДТП) - 157 500 грн (сума страхового відшкодування)). Крім того, стягненню з відповідача підлягає сума франшизи у розмірі 2 500,00 грн., що передбачено статтею 9 Закону України «Про страхування» та статтею 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення в межах доводів апеляційної скарги, частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вказано у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі №234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні ДТП за участі транспортних засобів сторін, що мала місце 21 жовтня 2023 року о 13-30 год. на 28 км 800 м автодороги М-05 Київ-Одеса, встановлена та в порядку ч. 6 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Пунктом першим частини першої статті 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону).

Таким чином, відповідно до наведених положень чинного законодавства, у випадку укладення між страховою організацією та юридичними або фізичними особами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів, особою, відповідальною за завдані збитки у межах, передбачених договором, є страховик (страхова організація).

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

За ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі.

Пунктом 12.1. статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в чинній редакції транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Верховний суд у складі судової палати Касаційного цивільного суду у постанові №686/17155/15-ц від 03 жовтня 2018 року підтримав правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15, де зазначено, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

На підставі цього висновку Верховний Суд визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту за вартість матеріального збитку пошкодженого транспортного засобу, а винна особа, дії якої спричинили дорожньо-транспортну подію - відповідає за різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля та вартістю матеріального збитку.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком.

З матеріалів справи вбачається, що під час визначення розміру страхового відшкодування було встановлено, що ремонт пошкодженого транспортного засобу, належного позивачу, у розумінні ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є економічно необґрунтованим та автомобіль вважається фізично знищеним, оскільки за даними звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ №30160/1 від 30 листопада 2023 року, вартість автомобіля становить 593 066,73 грн. та є меншою ніж вартість відновлюваного ремонту - 760 927,13 грн.

При ухваленні рішення про компенсацію шкоди за статтею 1194 ЦК України з урахуванням вимог вищезгаданої статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в суду відсутні підстави зобов`язувати потерпілого передати залишки транспортного засобу особі, яка застрахувала свою цивільну відповідальність (винному).

Законом України від 05 липня 2012 року №5090-VІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який набрав чинності 05 лютого 2013 року, до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» були внесені зміни, які полягали, зокрема в тому, що із вказаної статті виключено пункт 30.3, яким передбачалося, якщо транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця ДТП, а право на залишки транспортного засобу отримує страховик.

Позивач не позбавлений можливості реалізувати залишки його транспортного засобу шляхом продажу технічно справних деталей та металобрухту, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду у постановах від 13 лютого 2019 року у справі № 207/2838/15-ц, від 11 січня 2023 року у справі №211/3277/20.

Отже, доводи апелянта щодо обов`язку позивача передати залишки транспортного засобу особі, яка відповідає за завдану шкоду і, тим самим, набути право отримати від останнього відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП, не відповідають Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та практиці Верховного Суду, а тому відхиляються апеляційним судом.

Полісом страхового забезпечення ОСОБА_3 за шкоду, заподіяну майну визначено ліміт у сумі 160 000,00 грн, з франшизою - 2 500,00 грн.

Страхове відшкодування, за виключенням 2 500,00 грн франшизи, у розмірі 157 500,00 грн. страховик відповідачки відшкодував 24 січня 2024 року.

НАСК «Оранта» виплатив позивачу страхове відшкодування саме на підставі звіту №30160/1 від 30 листопада 2023 року, що підтверджується розрахунком страхового відшкодування від 17 січня 2024 року та страховим актом №ОЦВ-23-32-100579/1 від 24 січня 2024 року.

Розрахунком страхового відшкодування від 17 січня 2024 року на підставі звіту №30160/1 від 30 листопада 2023 року визначено, що вартість залишків у разі повного конструктивного знищення ЗНТ становить 292 969,58 грн.

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги, в частині недоведення позивачем розміру майнової шкоди, зокрема вартості автомобіля до ДТП та вартості пошкодженого транспортного засобу після ДТП.

В той же час, суд першої інстанції, на думку апеляційного суду, при визначенні розміру відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням автомобіля мав керуватися саме звітом №30160/1 від 30 листопада 2023 року, який здійснив страховик ОСОБА_3 та на підставі якого розраховано погоджене з позивачем страхове відшкодування. Останній, в свою чергу, погодився як з розміром страхового відшкодування, так і з порядком його обрахування, а тому підстав для проведення позивачем та врахування судом висновків експерта №2117 від 22 лютого 2022 року та №2117-1 від 17 жовтня 2024 року не було.

Такі висновки узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 25 квітня 2018 року у справі №301/1075/15-ц відповідно до яких, якщо страхова компанія у передбачений законом строк направила свого представника на місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, то особа, якій заподіяно збитки (позивач) не набуває правових підстав для самостійного обрання аварійного комісара чи експерта для визначення розміру шкоди.

Отже, з урахуванням фактичних обставин справи та практики Верховного Суду, вартість матеріального збитку, який належить стягнути з ОСОБА_3 як особи, дії якої спричинили дорожньо-транспортну подію, на користь ПП «Шляхбуд-Сервіс» належало розраховувати згідно звіту №30160/1 від 30 листопада 2023 року наступними чином: 593 066,73 грн (вартість транспортного засобу до ДТП) - 292 869,58 грн (вартість транспортного засобу внаслідок аварійних пошкоджень) - 157 500,00 грн (ліміт відповідальності Страховика без урахування франшизи) = 145 197,15 грн.

Вказаний розрахунок майнової шкоди, завданої фізичним знищенням пошкодженого автомобіля проведено на підставі статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка не передбачає врахування амортизаційних витрат.

Питання того, яким чином позивач як юридична особа обліковуватиме отримане страхове відшкодування за пошкоджений автомобіль у податковій звітності виходить за межі предмету позовних вимог та не впливає на наявність вини ОСОБА_3 у вчиненні ДТП та причинно-наслідкового зв`язку між її діями та завданою позивачу шкодою.

Поряд з цим, апеляційний суд переглядаючи дану справу та ухвалюючи судове рішення бере до уваги, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (частина п`ята статті 11 ЦК України). У постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №201/2288/20 зазначено, що «рішення суду здатне бути джерелом для набуття цивільних прав і обов`язків тільки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Рішення суду, як правомірна приватноправова конструкція, не повинно використовуватися учасниками цивільного обороту всупереч його призначенню для набуття цивільних прав і обов`язків, за відсутності вказівки про це в актах цивільного законодавства». Касаційний суд зауважує, що принцип заборони повороту до гіршого відомий ще з часів римського права та існував у зв`язку із іншим правилом - tantum devolutum quantum appellatum (скільки скарги, стільки і рішення).

Правило заборони повороту означає недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення. Тобто, особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно із тим, що така особа досягнула в попередній інстанції в результаті своєї ж скарги.

Аналогічні за змістом висновки сформовано Верховним Судом у постанові від 24 травня 2023 року у справі №179/363/21, та відповідно до ч. 4 ст. 263 підлягають врахуванню судом.

Оскільки за результатами перегляду апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_3 , з урахуванням позиції позивача ПП «Шляхбуд-Сервіс», визначеного ним розміру позовних вимог, які він висував до відповідача і який рішення суду першої інстанції не оскаржує, а вважає законним та обґрунтованим, колегія суддів дійшовши висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_3 на користь ПП «Шляхбуд-Сервіс» шкоди у більшому розмірі (145 197,15 грн), вважає за необхідне з метою недопустимості погіршення становища апелянта, рішення суду відповідно до ст. 375 ЦПК України залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Шевчуком Дмитром Ігоровичем - залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 09 липня 2025 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова