ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 675/1311/24

Провадження № 22-ц/820/1113/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Костенка А.М., Ярмолюка О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 04 березня 2025 року (суддя Пашкевич Р.В.)за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У серпні 2024 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що ОСОБА_1 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим власноручно на планшеті підписав Заяву №б/н від 12.05.2021 року та здійснив ідентифікацію клієнта.

Після чого з відповідачем підписано кредитний договір б/н від 21.01.2022 року про надання строкового кредиту у розмірі 123800,00 грн. шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника на строк 36 місяців із встановленням річної відсоткової ставки у розмірі 18%. Додатково із відповідачем за допомогою ОТП пароля підписаний графік кредиту.

Свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг позивач виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконав, у зв`язку із чим станом на 22.07.2024 року виникла заборгованість у розмірі 83314,66 грн., яка складається з: 68777,76 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 14536,90 грн. заборгованість за нарахованими відсотками.

Посилаючись на зазначене,позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 83314,66 грн. заборгованості за кредитним договором № б/н від 12.05.2021 року та судові витрати.

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 04 березня 2025 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 21.01.2022 року у розмірі 83314,66 грн. та 2422,40 грн. судового збору.

Ухвалюючи рішення суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь банку за договором кредиту укладеного між сторонами 21.01.2022 року, заборгованості за тілом кредиту в розмірі 67777,76 грн., 14536,90 грн. - заборгованості за відсотками, а всього 83314,66 грн. Суд вважав, що ОСОБА_1 саме 21.01.2022 року укладено зазначений кредитний договір, що підтверджується випискою по рахунку зарахування кредиту 21.01.2022, розрахунок боргу, графік платежу початок з 21.01.2022, довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки старт карткового рахунку 21.01.2022, заява про підтвердження зобов`язання підписана 21.01.2022. Боржник погодився зі всіма умовами кредитування, графіком повернення, штрафами, пеню, розміром відсотків за користування кредитними коштами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції залишено позі увагою та не надано правову оцінку листу АТ КБ «ПриватБанк» від 27-12-2024 року №18881914-ВБ в якому позивачем було підтверджено факт того, що відповідачем було укладено два кредитних безномерних договори від 21.01.2021 року та 21.01.2022 року, які були підписані різними способами підписів клієнта: договір від 21.01.2021 року підписом стилусом на планшеті у відділенні банку, а договір від 21.01.2022 року ОТП-паролем. На підставі викладеного, апелянт вважає, що висновки суду про те, що кредитний договір б/н від 21.01.2021 року, підписаний відповідачем стилусом на планшеті у відділенні банку є кредитним договором б/н від 21.01.2022 року, підписаний відповідачем ОТП-паролем не відповідає фактичним обставинам справи та підтверджено самим позивачем. Оскільки позивачем не було надано суду для дослідження кредитного договору від 21.01.2022 року або завіреної в установленому законом порядку його копії, суд був позбавлений можливості надання правової оцінки цивільно-правовим відносинам та можливості проведення перевірки розрахунків заборгованості проведеної позивачем для стягнення з відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не погоджується із доводами апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Позивач повністю погоджується із висновком суду про те, що при укладенні сторонами кредитного договору від 21.01.2022 року мала місце технічна описка, яку позивач підтвердив під час розгляду справи та просив врахувати, що також підтверджується і наданими у справі відповідними доказами, які датовані саме 21.01.2022 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В силу ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у такому випадку судове засідання не проводиться, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Судом встановлено, що 12.05.2021 року відповідач підписав заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, чим здійснив ідентифікацію клієнта АТ КБ «ПриватБанк».

В подальшому, ОСОБА_1 підписав кредитний договір б/н від 21.01.2022 року, відповідно до умов якого передбачена угода про використання простого електронного підпису: «Банк та позичальник (далі разом іменовані «Сторони») узгодили при наданні банком будь-яких послуг позичальнику, в т.ч., але не виключно, послуг з переказу коштів, укладення між сторонами кредитних договорів та будь-яких інших правочинів використання простого електронного підпису.

Сторони визнають простим електронним підписом (далі - «Простий електронний підпис») такі способи підписів Позичальника: ОТР-пароль, QR-код, підпис стилусом на планшеті у відділенні Банку, кнопки «Підпис», «Підписав», «Підтверджую», «Ознайомився» тощо у програмних комплексах, мобільних додатках або на офіційних сайтах банку у мережі Інтернет, де позичальнику надається технічна можливість ознайомитися з умовами надання відповідної послуги та підписати відповідний договір, дати доручення банку на здійснення операції з переказу коштів тощо, або якщо інтерфейс відповідного ПК банку дає позичальнику змогу зробити однозначний висновок про суть операції, доручення на здійснення якої позичальник надає банку шляхом підписання способами, що узгоджені сторонами вище.

Сторони визнають правочини у вигляді електронних документів із використанням зазначених простих електронних підписів дійсними та обов`язковими для сторін та такими, що не потребують додаткового підтвердження.

У розділі 1 «Істотні умови кредитування» зазначено: тип кредиту строковий кредит зі строком кредитування 36 місяців; сума кредиту 123800,00 грн; тип процентної ставки фіксована; процентна ставка, відсотків річних 1,5% на місяць (18% річних); реальна річна процентна ставка 37% річних.

В графі «Порядок повернення кредиту» визначена кількість та розмір платежів, періодичність внесення, а саме: платежі здійснюються щомісяця рівними частинами згідно графіку платежів, який підписано відповідачем за допомогою ОТП пароля.

Також вказаною заявою визначено порядок та умови надання кредиту, порядок повернення кредиту, відповідальність сторін та інші умови, що є обов`язковими для погодження сторонами відповідно до вимог закону.

Згідно з розділом 9 «Реквізити сторін» договору, позивач вказав свої анкетні дані під особистий підпис стилусом на планшеті.

З довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої ОСОБА_1 вбачається: старт карткового рахунку 21.01.2022, зміна кредитного ліміту - 21.01.2022, кредитний ліміт 123800 грн.

На спростування наявних розбіжностей у спірному договорі щодо дати його укладення та прізвища боржника, АТ КБ «ПриватБанк» направлено до суду лист №18881914-ВБ від 22.01.2025 року, з якого вбачається, що при укладенні кредитного договору були допущені технічні описки, а саме: в даті укладення кредитного договору була вказана дата «21.01.2021» та у прізвищі, ім`я, по батькові відповідача було вказано « ОСОБА_1 ». Позивач зазначає, що необхідно враховувати вірну дату укладення кредитного договору «21.01.2022» та вважати вірним прізвище, ім`я та по батькові відповідача, згідно документу серії НОМЕР_1 , виданого Ізяславським РВ УМВС України в Хмельницькій області 18.08.1995 року, саме ОСОБА_1 .

Відповідні відомості щодо укладення кредитного договору від 21.01.2022 року саме з ОСОБА_1 містяться у виписці за договором №б/н за період 21.01.2022 24.07.2024, графіку платежів, який підписано відповідачем за допомогою ОТП пароля, довідці АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки та розрахунку заборгованості за договором № б/н від 21.01.2022 року.

Із виписки про рух коштів та здійсненні операції по кредитній картці ОСОБА_1 за період з 21.01.2022 року по 24.07.2024 року вбачається, що відповідач користувався наданими банком коштами, проте свої зобов`язання щодо повернення цих коштів банку належним чином не виконав.

Згідно з наданим банком розрахунком, у відповідача ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором від 21.01.2022 року станом на 22.07.2024 року виникла заборгованість у сумі 83314,66 грн., яка складається з: 68777,76 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 14536,90 грн. заборгованість за нарахованими відсотками.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як передбачено ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, з матеріалів справи вбачається, що кредитний договір б/н від 21 січня 2022 року підписаний відповідачем за допомогою спеціально призначеного пера - стилуса на електронному сенсорному пристрої у відділенні Банку, отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що підписуючи в електронному вигляді дані документи, відповідач погодився зі всіма умовами та правилами кредитного договору, сторонами погоджена умови кредитування, розмір відсотків за користування кредитними коштами.

У вищевказаному договорі наявна інформація про умови кредитування, зокрема порядок та умови надання кредиту, строк дії договору, процентна ставка за користування кредитом та порядок повернення кредиту.

Умови зазначеного кредитного договору є чіткими та зрозумілими, що виключає можливість їх неоднозначного трактування сторонами.

Отже, наведене свідчить, що відповідач ознайомився і погодився з умовами договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч. 13 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що кредитний договір б/н від 21.01.2022 року між сторонами є укладеним та позичальник ознайомлений з його умовами.

Таким чином, апеляційний суд вважає безпідставними та відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , в яких відповідачем заперечується факт підписання та ознайомлення кредитного договору б/н від 22.01.2022 року.

Із наданих та досліджених судом доказів вбачається, що 21.01.2022 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом його власноручного підписання відповідачем стилусом на планшеті.

Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у відповідача виникло зобов`язання по поверненню суми отриманого кредиту та сплати відповідної плати за користування кредитом.

Звертаючись до суду з позовом, банком надано виписку з особового рахунку за Кредитним договором б/н за період 21012022 року -24.07.2024, згідно якої заборгованість ОСОБА_1 складає 68777,76 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 14536,90 грн. - заборгованість за відсотками.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що позивачем доведено суму заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором у загальному розмірі 83314,66 грн.

Даних, що відповідач у добровільному порядку нараховану заборгованість за кредитним договором погасив, матеріали справи не містять. Іншого розрахунку заборгованості за кредитом, який би поставив під сумнів розрахунок заборгованості наданий банком, матеріали справи не містять.

На думку колегії суддів, відповідач зазначені обставини жодним чином не спростовував. Будь-яких підтверджень на заперечення щодо факту отримання ним від банку кредитної картки, користування наданими кредитними коштами, тобто, існування між сторонами договірних відносин позичальника і кредитора, суду не надав.

Відповідні відомості щодо укладення кредитного договору від 21.01.2022 року саме з ОСОБА_1 відображені також в досліджених в судовому засіданні виписці за договором №б/н за період 21.01.2022 24.07.2024, графіку платежів, який підписано відповідачем за допомогою ОТП пароля, довідці АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки та розрахунку заборгованості за договором № б/н від 21.01.2022 року.

Твердження апелянта щодо укладення двох кредитних договорів як 21.01.2021 так і 21.01.2022 є необґрунтованим, та підлягають відхиленню, оскільки спростовуються вищезазначеними доказами.

У постанові Верховного Суду від 21.01.2021 року у справі №747/839/18 зроблено висновок про те, що порушення, які допущені в оформленні квитанцій та договорів, не можуть бути підставою для відмови у стягненні, а свідчать лише про наявність недоліків в оформленні документів, при цьому такі недоліки є формальними.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 04 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Т.О. Янчук

А.М. Костенко

О.І. Ярмолюк