Справа № 201/2568/25
Провадження № 2-др/201/57/2025
11 липня 2025 року м. Дніпро
Соборний районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді Демидової С.О.,
з секретарем судового засідання Терновою А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Управдом-Дніпро» - адвоката Ковальчука Дениса Юрійовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Управдом-Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком, пені, 3% річних, суми інфляційного збільшення заборгованості,-
У провадженні Соборного районного суду міста Дніпра перебувала цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Управдом-Дніпро» - адвоката Ковальчука Дениса Юрійовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Управдом-Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком, пені, 3% річних, суми інфляційного збільшення заборгованості.
Рішенням суду від 19 червня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Управдом-Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком, пені, 3% річних, суми інфляційного збільшення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Управдом-Дніпро» () заборгованість за послуги з управління багатоквартирним будинком в сумі 37 663,35 грн., з яких: 29 079,20 грн. сума заборгованості, 2095,41 грн. пеня, 4469,85 грн. інфляційне збільшення, 2018,89 грн. 3 % річних. Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Управдом-Дніпро» () заборгованість судовий збір в сумі 2427,54 грн.

До Соборного районного суду міста Дніпра 07 липня 2025 року від представника позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій останній просить суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 15 000,00 грн. та поновити строк на подачу заяви про винесення додаткового рішення.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Рішенням суду від 19 червня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Управдом-Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком, пені, 3% річних, суми інфляційного збільшення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Управдом-Дніпро» () заборгованість за послуги з управління багатоквартирним будинком в сумі 37 663,35 грн., з яких: 29 079,20 грн. сума заборгованості, 2095,41 грн. пеня, 4469,85 грн. інфляційне збільшення, 2018,89 грн. 3 % річних. Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Управдом-Дніпро» () заборгованість судовий збір в сумі 2427,54 грн.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України питання про винесення додаткового рішення розглядається у тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Заява про ухвалення додаткового рішення стосовно судових витрат у справі подана 07 липня 2025 року.

Представником позивача заявлено до стягнення з відповідача в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 15 000 грн. На підтвердження витрат представником позивача надано договір про надання правничої допомоги від 19 лютого 2025 року, акт приймання-передачі від 04 липня 2025 року.

Крім того представник позивача просив поновити строк на подачу заяви про винесення додаткового рішення, так як про зміст рішення дізнався з Єдиного державного реєстру судових рішень 26 червня 2025 року (дата його оприлюднення), а також через те, що адвокат не міг підписати акт приймання-передачі оскільки директор ТОВ «Управдом-Дніпро» перебував за межами території України, і повернувся лише 03 липня 2025 року.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (стаття 120 ЦПК України).

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).

У відповідності до статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Аналіз положень статті 126, частини восьмої статті 141 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що у випадку неподання доказів витрат протягом визначеного частиною восьмою статті 141 ЦПК України п`ятиденного строку заява про розподіл судових витрат, зроблена стороною до закінчення судових дебатів у справі, повинна залишатися судом без розгляду, що унеможливлює розгляд судом питання розподілу судових витрат без поновлення цього строку.

Отже, за наявності відповідного клопотання сторони про поновлення пропущеного строку для подання доказів понесених витрат на правову допомогу, вона має бути розглянуто судом.

Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі № 205/213/20.

Судом встановлено, що відповідно до відомостей, що містять в ЄДРСР, вбачається, що текст рішення суду було оприлюднено 26 червня 2025 року, а директор ТОВ «Управдом-Дніпро» дійсно перебував закордоном до 03 липня 2025 року.

Отже, з урахуванням зазначеного, з огляду на те, що представником позивача заява про ухвалення додаткового рішення у справі разом із доказами була надіслана суду на наступний день після оприлюднення тексту рішення, зважаючи на те, що у позовній заяві представником зазначалось про орієнтовний розмір витрат на правову допомогу та про те, що остаточні докази будуть подані у строки визначені ЦПК України, суд визнає поважними причини пропуску представником позивача строку на подання доказів понесених витрат та приходить до висновку, що такий строк підлягає поновленню.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, розрахунок витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

На підтвердження витрат представником позивача надано договір про надання правничої допомоги від 19 лютого 2025 року, акт приймання-передачі від 04 липня 2025 року.

Проте, суд вважає, що представником позивача завищено суму правничої допомоги, і як наслідок дана сума у розмірі 15 000 грн., не відповідає складності справи та виконаних адвокатом робіт, часу, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, адже справа слухалась в спрощеному провадженні, крім того рішення було задоволено частково, а сума правничої допомоги є непропорційною.

З огляду на вищевказане, враховуючи складність справи, тривалість її розгляду, обсяг наданих адвокатом послуг та значення справи для сторін, суд вважає, що розмір правничої допомоги є неспівмірними зі складністю цивільної справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, з урахуванням часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), а тому розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню на користь позивачу, у співмірності до наданих послуг, слід стягнути у розмірі 5000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 141, 270, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Поновити представнику позивача строк встановлений для подання доказів понесення судових витрат у зв`язку з розглядом справи № 201/2568/25.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Управдом-Дніпро» () судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя С.О. Демидова