Справа № 487/8719/14-ц Головуюча у 1-й інстанції Притуляк І. О
Провадження № 22ц/812/1071/25 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

9 липня 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої-судді: Ямкової О. О.,

суддів: Крамаренко Т. В., Локтіонової О. В.,

із секретарем: Біляєвою В. М.,

за участю: представника заявника - Ковалевського Є. В.

представниці боржниці - Руснакової Т. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Укрдебт Плюс»

на ухвалу Заводського районного суду міста Миколаєва від 29 квітня 2025 року, постановлену під головуванням судді Притуляк І. О. в залі суду в місті Миколаєві о 15 годині 15 хвилині, зі складанням повного судового рішення, у справі

за заявою

ТОВ «Укрдебт Плюс»

про заміну стягувача у справі

за позовом

Публічного акціонерного товариства (далі ПАТ) «Дельта Банк» до

ОСОБА_1

про звернення стягнення на предмет іпотеки

В С Т А Н О В И Л А:

Заочним рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 15 січня 2015 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково, ухвалено про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором б/н від 30 вересня 2008 року, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 30 вересня 2008 року в загальній сумі 490 549 грн 03 коп. В задоволенні вимог про припинення права власності іпотекодателя та визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем, а також виселення відмовлено.

23 червня 2017 року ПАТ «Дельта Банк» подана заява про роз`яснення рішення суду за відсутністю у його змісті способу звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 16 серпня 2017 року заява банка про роз`яснення судового рішення залишена без задоволення.

Виконавчі листи у справі не видано.

6 грудня 2024 року до суду надійшла заява ТОВ «Укрдебт Плюс» про заміну ПАТ «Дельта Банк» у справі з виконання заочного рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 15 січня 2015 року на заявника, як правонаступника стягувача за укладеним договором про відступлення права вимоги.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 29 квітня 2024 року в задоволенні заяви ТОВ «Укрдебт Плюс» відмовлено.

Постановлюючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з відсутності процесуальної мети правонаступництва сторони у виконавчому документі без пред`явлення товариством вимог про видачу виконавчого документа та поновлення пропущеного строку на його пред`явлення.

Не погодившись з такою ухвалою суду, заявник ТОВ «Укрдебт Плюс» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, надмірний формалізм та не врахування фактичних обставин справи просив скасувати ухвалу суду та постановити нову про задоволення заяви.

При тому зазначав, що подана ним заява відповідає належному та ефективному способу захисту майнових прав та інтересів заявника, оскільки надасть йому можливість замінити вибулого стягувача та виконати заочне рішення, так як наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Сама заміна кредитора не замінює зобов`язання, а змінює лише його суб`єктний склад. При цьому процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні це заміна на будь-якій стадії саме виконавчого провадження, як юридичного процесу, стягувача або боржника іншою особою у зв`язку із її вибуттям.

В той же час заочне рішення Заводського районного суду міста Миколаєва не виконано попереднім кредитором, у зв`язку із дією мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів у іноземній валюті, який втратив чинність з 21 квітня 2021 року. Тому, з дати втрати чинності мораторію та у відповідності до статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», за якою виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, строк пред`явлення виконавчого документу до виконання у цієї справі мав сплинути 23 вересня 2024 року, однак був продовжений у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні.

За такого вважав висновок суду про пропуск ним строку для пред`явлення виконавчого документу для виконання безпідставним та таким що не ґрунтується на чинних нормах законодавства.

Тому, відмовою у заміні стягувача, суд першої інстанції фактично анулював законне рішення суду, а відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення винесеного на його користь.

Посилався на відповідну судову практику.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачкою не надано.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які приймають участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення із наступних підстав.

За змістом частини 1 статті 55, пункту 7 частини 1 статті 255 ЦПК України у разі заміни кредитора у зобов`язанні суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якої стадії судового процесу, або своєю ухвалою закриває провадження, якщо юридична особа припинена, а спірні правовідносини не допускають правонаступництва. Підстави для закриття провадження у справі без припинення юридичної особи, а саме у випадках заміни кредитора у зобов`язанні, процесуальним законодавством не визначено.

Аналогічний порядок звернення до суду вирішується і в процесуальних питаннях, пов`язаних з виконанням судового рішення у цивільних справах, а саме в порядку заміни сторони виконавчого провадження або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження. Зокрема, положеннями статті 442 ЦПК України передбачено, що такі заяви розглядаються судом з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб.

Відповідно до статті 512 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання, у разі його повернення стягувачу без прийняття до виконання. Тому, за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником полягає в поширенні на правонаступника законної сили судового рішення з усіма її наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.

Отже, у випадку неможливості виконання судового рішення за відсутності підстав для поновлення строків для його виконання, правонаступник не може бути замінений у виконавчому провадженні, яке не здійснюється.

Такі правові висновки викладені в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №910/10031/13 та від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17, Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у справі 2-904/11 та Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2022 року у справі №34/425.

З матеріалів справи вбачається, що заочне рішення суду, яке ухвалене Заводським районним судом міста Миколаєва 15 січня 2015 року, набрало законної сили за спливом десяти днів на його оскарження та подачу заяви про його перегляд.

Саме рішення суду постановлене у судовому засіданні за відсутністю сторін провадження, внаслідок чого 25 серпня 2016 року банком подана заява про видачу його копії, яка отримана первісним стягувачем 7 вересня 2016 року (т.1 а.с.163).

Виконавчий лист банком не отримано.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 22 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла на час ухвалення судового рішення і до внесення змін до цього Закону 5 жовтня 2016 року, визначено, що виконавчі документи, які видані на підставі рішення суду можуть бути пред`явлені до виконання протягом року.

У подальшому, на підставі змін, що набрали чинності з 5 жовтня 2016 року, пунктом 1 частини 1 статті 21 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені стягувачем до виконання протягом трьох років з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Згідно пункту 5 розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження», які набрали чинності з цього ж часу, регламентовано, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, теж можуть пред`являтися до виконання у строки, встановлені цим Законом, тобто протягом трьох років.

Отже, за обставинами справи та враховуючи дату набрання законної сили заочним судовим рішенням, виконавчий лист первісним стягувачем банком міг бути пред`явлений до виконання протягом року, тобто до січня 2016 року, до набрання змін у Законі України «Про виконавче провадження», якими передбачено нові, трирічні строки, пред`явлення до виконання виконавчих документів.

В той же час банком виконавчий документ пред`явлено не було за незрозумілістю судового рішення, про роз`яснення якого первісний стягувач 23 червня 2017 року звернувся до суду, під час дії відповідних змін у Законі України «Про виконавче провадження» в частині трирічного строку пред`явлення до виконання виконавчого документу (т.1 а.с.181).

Однак, з огляду на положення статті 39 Закону України «Про іпотеку» та відсутність у постановленому судом рішенні способу звернення стягнення на іпотечне майно, який повинен бути відмінним від того, про який прохав банк, та в застосуванні якого йому відмовлено судом, а також враховуючи відмову суду у роз`ясненні свого рішення в частині способу звернення на іпотечне майно за ухвалою суду від 16 серпня 2017 року, банк знову не отримав виконавчий лист у справі та не звернувся із заявою про поновлення пропущеного строку на його пред`явлення із зазначених причин.

Втім, не пред`являючи до виконання рішення суду, в якому відсутній спосіб звернення стягнення на іпотечне майно, та з огляду на дію, починаючи з 7 червня 2014 року мораторію на його звернення за положеннями підпункту 1 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», первісний стягувач банк уклав з ТОВ «Укрдебт Плюс» договір №2245/К про відступлення прав вимоги від 30 травня 2020 року та передав новому кредитору права вимоги за укладеними ним 30 вересня 2008 року з відповідачкою ОСОБА_1 кредитним договором та іпотечним договором (т.1 а.с.191-216).

Такі дії банку на час укладення з ТОВ «Укрдебт Плюс» договору відступлення права вимоги відповідали положенням підпункту 7, підпункту 3 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до яких, після відступлення (відчуження) на користь (у власність) іншої особи (інших осіб) банком, щодо якого здійснюється процедура виведення з ринку відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», прав вимоги до позичальників за кредитами, забезпеченням за якими виступає майно/майнові права, зазначені у підпункті 1 пункту 1 цього Закону, дія пункту 1 цього Закону поширюється також на особу, що придбала (прийняла, отримала) таке право вимоги.

За наведених обставин та враховуючи Прикінцеві та перехідні положення Кодексу України з процедур банкрутства, згідно яких дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втратила чинність з 21 квітня 2021 року, та введення на території України воєнного стану з 24 лютого 2022 року, на час дії якого перериваються строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження» ( пункт 10? розділу ХІІІ Прикінцевих та Перехідних положень цього Закону), ТОВ «Укрдебт Плюс» 6 грудня 2024 року звернувся до суду із заявою про заміну ПАТ «Дельта Банк» на нього, як правонаступника, при тому вважаючи, що ним процесуальний строк на пред`явлення виконавчого документу до виконання не пропущено.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Першою та третьою частинами статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 515 ЦК України заміна кредитора не допускається лише у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора, зокрема у зобов`язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Як передбачено статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

При тому саме процесуальне правонаступництво (стаття 442 ЦПК України) допускається, у разі дотримання стягувачем або його правонаступником строків звернення виконавчого документу до виконання. Якщо ці строки пропущені, то разом з питанням процесуального правонаступництва заявник повинен звернутися із заявою про поновлення пропущеного строку на пред`явлення виконавчого документу до виконання. За відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання відсутні підстави для такого процесуального правонаступництва (постанова ВП ВС від 8 лютого 2022 року у справі №2-7763/10).

За таких обставин та виходячи саме з таких підстав, а також відсутності подачі заяви про поновлення пропущеного процесуального строку, суд першої інстанції відмовив заявнику у процесуальному правонаступництві у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Разом з тим, не погоджуючись з такими висновками суду, заявник в апеляційній скарги зазначив, що ним строк на подачу виконавчого листа не є пропущеним, так як строк на виконання судового рішення повинен обчислюватися трьома роками, а на час дії мораторію у відповідності до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», строки подачі для примусового виконання під час дії вищенаведеного Закону, починаючи з 7 червня 2014 року і до 21 квітня 2021 року були зупинені, і лише після скасування дії мораторію такі строки почали плинути з 21 квітня 2021 року, однак не закінчили своєї дії, у зв`язку з їх перериванням на час дії воєнного стану.

Втім, такі доводи заявника не є обґрунтованими та не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки: по-перше, строк для пред`явлення заочного рішення у справі на виконання визначався у межах одного року у відповідності до норм матеріального права, які були чинні на час набрання рішенням законної сили, однак виконавчий документ не був отриманий стягувачем з метою пред`явлення його для виконання; по-друге, дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» , хоча і перешкоджала виконанню звернення стягнення на іпотечне майно за відповідних умов, але не зупиняла дію строків для пред`явлення виконавчого листа на примусове виконання, так як не містила таких приписів ні у цьому Законі, ні у Законі України «Про виконавче провадження»; і по-третє, при прийнятті судового рішення суд у його змісті не зазначив про відстрочку його виконання на підставі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Отже, усі наведені заявником обставини виключали можливість здійснення судом процесуального правонаступництва у справі до відкриття виконавчого провадження, так як не є свідченням дотримання стягувачем процесуального строку на пред`явлення виконавчого листа для примусового виконання, але є підставою для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку на подачу виконавчого документу для виконання з одночасним здійсненням процесуального правонаступництва у справі.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та не вбачає підстав для скасування законної та обґрунтованої ухвали суду у відповідності до статті 375 ЦПК України. При тому враховує, що у заявника наявні підстави для повторного звернення до суду із цим питанням з одночасним пред`явленням вимоги про поновлення пропущеного процесуального строку.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» - залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду міста Миколаєва від 29 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді Т. В. Крамаренко

О. В. Локтіонова