Справа № 303/1754/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 липня 2025 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого: Собослоя Г.Г.,

суддів: Мацунича М.В., Джуга С.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 17 квітня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2024 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 69689,88 гривень, який обґрунтовувало тим, що 04.10.2010 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву № б/н та приєднався до умов та правил надання банківських послуг саме в тій редакції, що діяла на дату підписання та розміщена на сайті банку https://privatbank.ua/terms. 30.03.20211 року відповідачем також була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Відповідно до умов договору АТ КБ «Приватбанк» надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому був збільшений до 25310,00 грн. Однак, відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання за кредитним договором, в результаті чого станом на 12.02.2024 року виникла заборгованість по кредиту на загальну суму 94041,24 грн., що складається з наступного: 69689,88 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 24351,36 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. В свою чергу позивач просить суд стягнути з відповідача тільки заборгованість за тілом кредиту, що становить 69689,88 грн. та сплачений судовий збір.

У відзиві на позовну заяву, подану представником відповідача адвокатом Ракущинець А.А., порушено питання про відмову у задоволенні позову, у зв`язку з тим, що відсутні первинні документи про видачу кредиту, а також первинні документи, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір. Зазначає, що долучені до позовної заяви матеріали не є первинними документами в силу відсутності всіх обов`язкових реквізитів, а також в силу невідповідності часу їх створення та часу здійснення господарської операції. На підставі зазначеного, просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що відповідач по справі з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ «ПриватБанк», згодом ним була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій своїм же підписом підтвердив ознайомлення з умовами кредитування. Зазначає, що відповідачем рахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Щодо наданого стороною відповідача власного розрахунку заборгованості, сторона позивача просила суд звернути увагу на те, що відповідач не має спеціальних знань та належної освіти в цій сфері для компетентного проведення розрахунку за кредитом. Також, звертає увагу суду на те, що банком не заявлено вимог про стягнення неустойки, а тому заперечення відповідача стосовно нарахування штрафу та пені не повинні прийматися судом до уваги. На підставі вищевикладеного, позивач просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач заперечив щодо викладеного у відповіді на відзив та зауважив, що позивач наголошує на тому, що договір між сторонами укладений шляхом приєднання до умов та правил, визначених на сайті за посиланням: https://privatbank.ua/terms, тоді як за посиланням, вказаним позивачем, вбачається, що перший публічний договір, опублікований банком, датований 01.09.2013. За твердженням позивача договір між сторонами укладено 04.10.2010. Втім жодного підтвердження даного укладення договору в матеріалах справи нема. Щодо посилання позивача на постанови Верховного Суду за 2017-2019 роки, то відповідач зауважує, що Велика Палата ВС під час розгляду справи № 755/10947/17 зробила висновок, відповідно до якого під час вирішення спорів має враховуватися саме остання правова позиція.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.04.2024 у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції АТ КБ «ПриватБанк» оскаржило таке в апеляційному порядку як необґрунтоване та незаконне, прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до такого.

Відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву від 04.10.2010. Апелянт наголошує, що в той же день також підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій, зокрема, вказано базову відсоткову ставку за користування кредитом 2,5 %. Тобто, сторонами були досягнуті усі істотні умови договору. Вказана довідка подана до суду разом з позовною заявою, проте суд на зазначений доказ уваги не звернув.

Суд в оскаржуваному рішенні, не навів жодних правових підстав в існуванні у відповідача прав на користування коштами банку без сплати відсотків. (безоплатно).

Висновок суду першої інстанції про відсутність заборгованості за кредитом, оскільки сума внесених на погашення коштів перевищує суму фактично використаних коштів не відповідає умовам договору та вимогам ст. ст. 534 та 1048 ЦК України.

Суд першої інстанції здійснив неправомірне порівняння суми заявленої позивачем до стягнення з відповідача заборгованості з сумою коштів внесених відповідачем на рахунок за час користування ним, оскільки ці суми мають різні складові та порядок їх обчислення.

Висновок суду про погашення заборгованості за кредитом суперечить як умовам договору, так і ст. ст. 534, 1048 ЦК України, адже факт погашення заборгованості за процентами не доводився відповідачем та не встановлювався судом, відповідно факт відсутності заборгованості встановлено передчасно.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Ракущинець А.А. в інтересах ОСОБА_1 просив відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Заперечує проти твердження позивача про те, що відповідачем крім заяви-анкети в той же день було підписано довідку про умови кредитування, де вказана базова відсоткова ставка за користування кредитом 2,5%. Зазначає, що підстави розцінювати довідку від 30.03.2011 як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 04.10.2010 шляхом підписання анкети-заяви, відсутні. В довідці від 30.03.2011 зазначено, що така стосується договору SAMDN558, в той час як жодного посилання на анкету-заяву від 04.10.2010 така довідка не містить. Також в матеріалах справи відсутній договір SAMDN558 та докази будь-якого зв`язку такого з кредитним договором № б/н від 04.10.2010. Зазначає, що апелянт посилається на те, що договір був укладений шляхом приєднання до умов та правил, визначених на сайті за посиланням: https://privatbank.ua/terms, втім перший публічний договір опублікований банком, датований 01.09.2013. Сума безпідставно нарахованих боргів перед банком є значно більшою заявленої, що свідчить про безпідставність позову.

Як позивач у апеляційній скарзі, так і відповідач у відзиві на апеляційну скаргу посилаються на висновки, викладені у постановах Верховного Суду.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи наведене, розгляд цієї справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Ч.2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Судом встановлено, що 04.10.2010 року між банком та ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання останнім анкети-заяви (а.с. 51, 50).

Анкета-заява містить ідентифікуючі дані щодо ОСОБА_1 , у цій заяві відсутня будь-яка інформація про умови кредитування, а також міститься текст такого змісту: «…заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить… договір про надання банківських послуг. Я ознайомився (-лась) і згоден (-на) з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді».

У полі заяви щодо бажання отримати з перерахованих нижче банківських послуги, проставлено відмітку про бажання відповідача отримати послугу: «Ощадкнижка (депозит) (а.с.50). У полі «Зазначте бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна»/GOLD ______гривень» (а.с.50).

В Анкеті-заяві відсутня будь-яка інформація, що фіксувала б умови і параметри кредитування.

Будь-яких істотних умов кредитного договору зазначена заява взагалі не містить, у зв`язку із чим не є договором у розумінні вимог ст.638 ЦК України.

Судом також встановлено, що матеріали справи не містять довідки про умови кредитування від 04.10.2010, тобто підписаної в той же в день (день підписання анкети-заяви) як зазначено в апеляційній скарзі.

Натомість, до позовної заяви долучено довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду по договору SAMDN0558 від 30.03.2011 (а.с. 123).

Додана до позовної заяви довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду по договору SAMDN0558 від 30.03.2011, підписана 30.03.2011, теж не є доказом додержання передбачених законом умов щодо укладення у відповідній формі кредитного договору. Вищевказані документи (анкета-заява і довідка про умови кредитування) не співвідносяться між собою як щодо дат їх складення та підписання, так і за змістом, ці документи не вказують на дату укладення конкретного кредитного договору із визначенням конкретних умов. Безпосереднє пов`язування підписаної ОСОБА_1 анкети-заяви з підписаною ним довідкою про умови кредитування в рамках кредитного договору, що його позивач вважає укладеним 04.10.2010, нічим належним чином не обґрунтоване. Натомість, як зауважив суд першої інстанції, у довідці від 30.03.2011 зазначено, що така стосується договору SAMDN0558, і жодного посилання на анкету-заяву від 04.10.2010 така не містить.

Із довідки АТ КБ «ПриватБанк» №289645 від 13.02.2024 вбачається, що відповідачу на підставі кредитного договору № б/н було надано кредитні картки, а саме: 30.03.2011 року з терміном дії - 02/15, 27.12.2014 року з терміном з дії - 12/18, 27.12.2014 року з терміном з дії - 12/18, 25.01.2017 року з терміном дії - 07/20, 19.02.2018 року з терміном дії - 12/21 (а.с. 120).

Також встановлено, що першочергово 30.03.2011 року відповідачу було встановлено кредитний ліміт в розмірі 300,00 грн., який в подальшому неодноразово змінювався та 19.02.2018 року кредитний ліміт встановлений в розмірі 25310,00 грн., а 18.01.2019 року був зменшений до 0,00 грн (а.с. 41).

Загалом станом на 30.09.2019 позивач нарахував ОСОБА_1 заборгованість за тілом кредиту без урахування пені у розмірі 69689,88 гривень, з яких: 27 594,94 грн заборгованість за поточним тілом кредиту, 42 094,94 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту.

Встановлений банком ліміт є максимально можливою сумою тіла кредиту, а все що понад має іншу природу (відсотки, штрафи…), які повинні бути належним чином доведені, погоджені з позичальником та правомірно нараховані.

Як слідує із наданих Банком розрахунків, позивач нараховував ОСОБА_1 відсотки, котрі не передбачені у підписаній анкеті-заяві від 04.10.2010.

При цьому, із наданих Банком розрахунків вбачається, що за своєю суттю прострочене тіло кредиту, на яке вказує позивач у своїй позовній заяві, є завуальованими відсотками за користування кредитними коштами, а не, власне, надані позичальнику в користування кошти.

З указаних доказів слідує, що позивачем до тіла кредиту безпідставно включено відсотки за користування кредитним лімітом, при цьому Банк самостійно в односторонньому порядку здійснював списання коштів з рахунку ОСОБА_1 на погашення відсотків в непогодженому сторонами розмірі та необумовлених платежів, та таким чином збільшував заборгованість за простроченим тілом кредиту.

Отже, нарахування заборгованості та відповідне зарахування коштів, сплачених на погашення неправомірно нарахованої Банком заборгованості, здійснювались позивачем безпідставно та всупереч умов підписаного договору.

Позивач, обґрунтовуючи право свої вимоги, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Умови та Правила надання батьківських послуг в ПриватБанку, які долучені до позову та розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, судом встановлено, що у наданому витягу з Умов та Правил надання банківських послуг («Извличение из Условий и правил…», «Об утверждении Условий и Правил…» без перекладу на державну мову), відсутній підпис ОСОБА_1 (а.с. 73-119, 42-44).

З урахуванням наведеного суд першої інстанції правильно виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Умовами і Правилами, які надав банк, відповідач розумів та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Крім того, відповідно до ст. 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про судоустрій та статус судів» судочинство і діловодство в судах України провадиться державною мовою.

Отже, у разі, коли письмові докази подаються до суду іноземною мовою, додається їх засвідчений у встановленому порядку переклад українською мовою.

Подання до суду документів без перекладу на державну мову унеможливлює суд дослідити їх зміст під час судового розгляду справи по суті, оскільки мовою судочинства є українська, відтак суд не може пересвідчитися у належності такого доказу до правової природи позову.

Суд не наділений повноваженнями щодо перекладу на державну мову - мову, якою здійснюється судочинство, документів, що складені іноземною мовою та подані до суду учасниками справи.

Посилання на те, що суд першої інстанції не врахував правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 755/7704/15, від 29 липня 2020 року у справі № 753/10779/16, від 18 грудня 2019 року у справі № 205/2825/18, від 20 травня 2020 року у справі № 588/62/18, від 04 вересня 2019 року у справі № 265/6582/16, від 21 жовтня 2020 року у справі № 331/4560/19, від 22 липня 2020 року у справі № 189/2109/18, від 26 листопада 2020 року у справі № 691/231/20 є помилковими.

Так, апеляційний суду відхиляє посилання скаржника на постанови Верховного Суду, прийняті у справах № № 755/7704/15, 189/2109/18, якими скасовано судові рішення та направлено справи на новий розгляд, оскільки направлення справи на новий розгляд ще не означає остаточного вирішення відповідної справи, а отже, й остаточного формування правового висновку Верховного Суду у ній. За результатами нового розгляду справи фактично-доказова база в ній може істотно змінитися, адже й сам новий розгляд став наслідком недостатнього дослідження судами доказів у справі та неповного встановлення на їх підставі обставин, а така зміна, у свою чергу, вплине на правові висновки у ній.

Щодо посилань на постанову Великої Палати Верховного суду від 04 вересня 2019 року у справі № 265/6582/16-ц та постанови Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі №205/2825/18, від 20 травня 2020 року у справі № 588/62/18 року, від 21 жовтня 2020 року у справі № 331/4560/19, то вони не заслуговують на увагу, так як позивачем взагалі не було заявлено вимог про стягнення відсотків за користування кредитними коштами, а предметом позову було стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Також, апелянт звертає увагу суду на незастосування судом першої інстанції висновок, що викладений Верховним Судом у постанові від 26.11.2020 по справі № 691/231/20, однак така позиція АТ КБ «ПриватБанк» є помилковою, адже зазначена постанова Верховним Судом не ухвалювалася, а в Єдиному державному реєстрі судових рішень наявна постанова від 26.11.2020 по справі № 691/231/20, що ухвалена Черкаським апеляційним судом, і висновки якої щодо застосування норм права до спірних правовідносин в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України врахуванню не підлягають.

Отже, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384 ЦПК України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 17 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 липня 2025 року.

Головуючий:

Судді: