Справа №345/2918/25
Провадження № 2/345/1394/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.07.2025 р. м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Юрчака Л.Б., секретаря судового засідання Пилипів Н.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Калуша у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача Лисенко О.С. звернулася до суду з вищевказаним позовом, а саме просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 18.08.2023-100001830 від 20.08.2023 у розмірі 8 342,00 грн., а також 2 422,40 грн. сплаченого судового збору.

Позов мотивує тим, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 20.08.2023 р. укладено кредитний договір (оферти) № 18.08.2023-100001830. Відповідно до умов Договору позичальнику надано кредит у розмірі 6 000,00 грн. строком на 42 дні. Відповідно до умов кредитного договору № 18.08.2023-100001830 від 20.08.2023 р. позичальнику надається Кредит на наступних умовах: дата надання/видачі кредиту 20.08.2023; сума Кредиту: 6000 грн. 00 коп.; строк, на який надається Кредит - 42 днів з дати його надання; дата повернення (виплати) кредиту 30.09.2023; первинний період користування Кредитом - 14 днів з дня його надання; черговий період користування кредитом кожні наступні 14 днів з дня закінчення первинного періоду; продовження строку, на який надається кредит, не передбачене; у позичальника та кредитодавця відсутнє право продовжувати строк кредитування або строк виплати кредиту; процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2.1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит; розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку; проценти розраховуються шляхом множення Кредиту (залишку Кредиту у разі його дострокового часткового повернення) (база розрахунку) на кількість днів користування Кредитом/залишком Кредиту та на процентну ставку. В свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 30.09.2023, утворилась заборгованість у розмірі 8342 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6000 грн., по процентам в розмірі 2342 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Разом з тим відповідачем у справі були здійснені заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме: проведена часткова сплата по вищезазначеному кредитному договору на суму 750,00 від 04.10.2023, на суму 2 200,00 від 22.10.2023, при цьому, під час формування довідки про заборгованість та суми позовної вимоги було враховано факт оплати та змінено суму заборгованості, що є підтвердженням існування такого боргу. Оскільки погасити заборгованість в добровільному порядку відповідач відмовляється, позивач просить стягнути дану суму з відповідача, а також судові витрати.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12.06.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову.

Представник позивача у прохальній частині позовної заяви вказав про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує.

Відповідачка подала до суду заперечення, у якому просить відкликати справу, оскільки вона не погоджується з рішенням суду тому, що вона позивачу перевела на рахунок певні кошти, про що свідчать виписка з її банківського рахунку про рух коштів та рахунку за період від 18.07.2023 року по 07.07.2025 р. Також відповідачка додала довідки про те, що вона виплатила позивачу свою заборгованість в повному обсязі. Крім цього просить суд зобов`язати позивача відкликати позов, оскільки вважає, що такий позов мабуть є помилковим і мало аргументованим. У зв`язку з цим просить суд відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 20.08.2023 р. укладено кредитний договір (оферти) № 18.08.2023-100001830. Відповідно до умов Договору позичальнику надано кредит у розмірі 6 000,00 грн. строком на 42 дні. Відповідно до умов кредитного договору № 18.08.2023-100001830 від 20.08.2023 р. позичальнику надається Кредит на наступних умовах: дата надання/видачі кредиту 20.08.2023; сума Кредиту: 6000 грн. 00 коп.; строк, на який надається Кредит - 42 днів з дати його надання; дата повернення (виплати) кредиту 30.09.2023; первинний період користування Кредитом - 14 днів з дня його надання; черговий період користування кредитом кожні наступні 14 днів з дня закінчення первинного періоду; продовження строку, на який надається кредит, не передбачене; у позичальника та кредитодавця відсутнє право продовжувати строк кредитування або строк виплати кредиту; процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2.1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит; розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку; проценти розраховуються шляхом множення Кредиту (залишку Кредиту у разі його дострокового часткового повернення) (база розрахунку) на кількість днів користування Кредитом/залишком Кредиту та на процентну ставку.

Вказаний кредитний договір укладений у формі електронного документа, що не суперечить вимогам Цивільного кодексу України та іншого законодавства..

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис».

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Враховуючи факт підписання відповідачем електронного договору, шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, суд приходить до висновку, що укладення договору № 18.08.2023-100001830 від 20.08.2023 року узгоджується зі ст.ст. 6, 627 ЦК України та ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Як встановлено із заявки на укладення кредитного договору № 18.08.2023-100001830 від 20.08.2023 року та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 18.08.2023-100001830 від 20.08.2023 року, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), з якою позичальник ознайомився 20.08.2023 року, відповідач був ознайомлений з умовами кредитування, зокрема: типом кредиту, строком кредитування, способом та строком надання кредиту, типом процентної ставки, загальними витратами за кредитом, реальною процентною ставкою, кількістю та розміром платежів, періодичністю внесення.

Пропозиція про укладення кредитного договору (оферта) та заявка, яка є частиною кредитного договору, підписані позичальником електронним підписом у виді одноразового ідентифікатора H395.

ТОВ «Споживчий центр» виконав своє грошове зобов`язання та надав ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 6 000,00 гривень. Вказана обставина підтверджується повідомленням LiqPay про перерахунок 20.08.2023 р. коштів на суму 6 000,00 грн. на картку відповідача. Номер транзакції в системі LiqPay № .

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно абз. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною першою статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

З довідки-розрахунку заборгованості про стан заборгованості за кредитним договором № 18.08.2023-100001830 від 20.08.2023 року вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 18.08.2023-100001830 від 20.08.2023 року становить 8 342,00 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6 000,00 грн., по процентам в розмірі 2 342,00 грн.

Також, відповідачем у справі були здійснені заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме: проведена часткова сплата по вищезазначеному кредитному договору на суму 750,00 грн. від 04.10.2023 р, на суму 2 200,00 грн. від 22.10.2023 р., при цьому, під час формування довідки про заборгованість та суми позовної вимоги було враховано факт оплати та змінено суму заборгованості. Що є підтвердженням існування такого боргу

Такий висновок кореспондує із позицію Верховного Суду, що викладена у рішенні по справі № 916/2403/18 від 10.09.2019 зазначено, що до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку можуть належати визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

У матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості, а доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідачем не надано, відтак розрахунок заборгованості узгоджується зі змістом договору та є належним доказом.

Також стороною відповідача не наданий контррозрахунок заборгованість на спростування наявних у матеріалах справи розрахунків заборгованості.

Щодо доводів заперечення відповідачки, суд зазначає наступне.

У своєму запереченні відповідачка вказує, що не погоджується з позовом, оскільки нібито здійснила оплату заборгованості на рахунок позивача, про що свідчать виписка з її банківського рахунку за період з 18.07.2023 року по 07.07.2025 року та надані довідки про сплату заборгованості. Також відповідачка просить суд зобов`язати позивача відкликати позов, посилаючись на припущення щодо його помилковості та недостатньої аргументованості.

Посилання відповідачки на помилковість та недостатню аргументованість позову не ґрунтуються на нормах процесуального права. Суд не вправі зобов`язувати позивача відкликати позов така вимога є необґрунтованою та виходить за межі процесуальних повноважень сторін. Відкликання позову є виключним правом позивача.

Подані докази є недостатніми для встановлення факту повного виконання грошового зобов`язання перед позивачем. Виписка з рахунку відповідачки не підтверджує однозначно, що сплата відбулася саме на користь позивача та в межах зобов`язання, що стало предметом позову. Не надано жодних доказів, що вказані перерахування були цільовими платежами за конкретним борговим зобов`язанням, яке зазначене у позові, окрім копії квитанції № 235455913 від 22.10.2025 року про переказ коштів на суму 2 200,00 грн. Однак, цей факт позивач і не заперечує та врахував при розрахунку загальної суми заборгованості.

Відповідачкою також були додані копії квитанцій за № 216634977 від 08.07.2023 р. про переказ коштів на суму 1 600,00 грн., № 210772874 від 06.06.2023 р. про переказ коштів на суму 2 000,00 грн. та № 215494046 від 02.07.2023 р. про переказ коштів на суму 1 155,00 грн. У квитанціях призначення платежу зазначено: «оплата зг.дог 100001099 від 23.05.2023 ОСОБА_2 », «23.05.2023-100001099 погашення кредиту» та «Договір 23.05.2023-100001099».

Суд звертає увагу, що вказані операції були здійснені до моменту укладення кредитного договору № 18.08.2023-100001830 від 20.08.2023 року, за яким позивач заявляє вимоги про стягнення заборгованості. Крім того, у призначенні платежів зазначено інший номер та дату договору, ніж той, що є предметом розгляду у справі.

Окрім цього, відповідачкою були додані копії довідок від ТОВ «Споживчий центр», у яких зазначено, що станом на 15.05.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» не має будь-яких претензій та/або вимог за кредитним договором 01.05.2023-100001615 від 01.05.2023 та що станом на 11.08.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» не має будь-яких претензій та/або вимог за кредитним договором 23.05.2023-100001099 від 23.05.2023.

Водночас суд звертає увагу, що вказані довідки не стосуються кредитного договору, який є предметом позову, а саме договору № 18.08.2023-100001830 від 20.08.2023. Згадані у довідках договори є окремими правочинами, укладеними в інший період та на інших умовах.

Крім того, довідки не містять жодних відомостей про виконання відповідачкою зобов`язань саме за договором № 18.08.2023-100001830 від 20.08.2023 року, за яким позивач заявляє вимоги. Таким чином, ці документи не можуть бути належними та допустимими доказами на підтвердження факту виконання грошового зобов`язання перед позивачем у межах договору, що став предметом спору.

З огляду на викладене, суд не може враховувати зазначені довідки та платіжні документи як підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки вони не мають юридичного значення для встановлення обставин справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі.

Враховуючи наведене, а також те, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт укладення договору з відповідачем, а розрахунок заборгованості свідчить про користування відповідачем кредитними коштами та враховуючи, що відповідачем у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України не наданого жодного належного та допустимого доказу в спростування доводів позивача щодо нарахованих сум, та те що відповідачкою були здійснені заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме: проведена часткова сплата по вищезазначеному кредитному договору на суму 750,00 грн. від 04.10.2023 р., на суму 2 200,00 грн. від 22.10.2023 р., суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Із матеріалів справи вбачається, що вказана позовна заява подана через систему «Електронний суд», та відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачено із застосуванням понижуючого коефіцієнту відповідного розміру ставки судового збору - 0,8, що становить 2 422,40 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, так як позов задоволено, сплачений позивачем судовий збір слід стягнути з відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 626, 628, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 81, 137, 141, 263-265,280-282 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код за , МФО 305299, р/р НОМЕР_2 ) заборгованість за кредитним договором № 18.08.2023-100001830 від 20.08.2023 у розмірі 8 342,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код за , МФО 305299, р/р НОМЕР_2 ) суму сплаченого позивачем судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстаенції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Апеляційного суду Івано-Франківської області.

Головуючий: