Номер провадження: 22-ц/813/3376/25
Головуючий у першій інстанції Аліна С.С.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

26.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Лозко Ю.П., Карташова О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Нечитайло А.Ю.,

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс»,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 ,

на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2014 року,

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

В липні 2014 року ПАТ КБ «Надра» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,в обґрунтування якого зазначило, що 19 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є з ПАТ КБ «Надра» укладено кредитний договір № 05/09/2008/840-К/570 про надання кредиту в сумі 106386,00 доларів США з розрахунку 15,09 % річних. Кінцевий термін повернення кредиту та відсотків за ним - 18.09.2028 року. Крім того, між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 05/09/2008/840-П/570 від 19.09.2008 року, згідно якого ОСОБА_2 поручився перед кредитором за належне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, які витікають з кредитного договору.

У якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 передала в іпотеку земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором іпотеки від 19.09.2008 року.

Встановлені кредитним договором терміни повернення кредиту (основної суми) та терміни сплати відсотків за кредит відповідачами не дотримуються.Згідно розрахунку заборгованості станом на 14.03.2014 року заборгованість відповідачів перед позивачем за кредитним договором № 05/09/2008/840-К/570 від 19.09.2008 року становить 215813,95 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на зазначену дату становить 2045031,41 гривень, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом.

Позивач просив суд тягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 05/09/2008/840-К/570 від 19 вересня 2008 року в розмірі 215813,95 доларів США, що станом на 14.03.2014 року в еквіваленті по курсу НБУ становить 2045031,41 гривень, з яких заборгованість за тілом кредиту 105496,12 доларів США, що дорівнює еквіваленту 999670,68 грн; ??заборгованість по відсоткам за користування кредитом складає 87939,08 доларів США, що дорівнює еквіваленту 833301,93 грн; пеня за прострочення сплати кредиту складає 11740,15 доларів США, що дорівнює еквіваленту 111248,49 грн; штраф за порушення виконання умов договору складає 10638,60 доларів США, що дорівнює еквіваленту 100810,31 грн; стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір у сумі 3654,00 гривень в рівних частинах з кожного.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Суворовський районний суд м. Одеси заочним рішенням від 25 вересня 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнив. Стягнув солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 05/09/2008/840-К/570 від 19 вересня 2008 року у сумі 2045031 гривень 41 копійка та судовий збір у сумі по 1827 гривень 00 копійок з кожного.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка ОСОБА_1 з березня 2013 року не виконує свої зобов`язання за договором кредиту, тому у неї виник обов`язок перед позивачем по виплаті суми кредиту. Суд дійшов висновку, що при таких обставинах, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , в апеляційній скарзі просить заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25.09.2014 року по цивільній справі № 523/10421/14-ц скасувати, ??ухвалити нове рішення, яким позовну заяву ПАТ КБ «НАДРА» про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення; стягнути з ТОВ «Консалт Солюшенс» на користь ОСОБА_1 понесені нею всі судові витрати, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга вмотивована тим, що відповідачі не були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання (розгляду). Не забезпечено скаржнику можливості подати відзив і наявні у неї докази, а також брати участь під час розгляду справи, чим порушено її права передбачені законодавством, зокрема права на захист. У матеріалах справи відсутні докази щодо досудового врегулювання спору, видачі кредитних коштів скаржнику та наявність у неї заборгованості, поважності пропуску загального строку позовної давності, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та обґрунтовують заперечення проти вимог позивача.

Скаржник посилається, що на підтвердження виконання вимог законодавства і кредитного договору позивач надав копії: вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором № 05/09/2008/840-K/570 від 19.09.2008 року, від 23.06.2014 року вих. № 3246/6/; реєстр поштових відправлень рекомендованої кореспонденції позивача від 24.06.2014 року; квитанції ПАТ «УКРПОШТА». Однак, матеріали справи не містять відповідних описів вкладення, доказів надсилання та вручення такої вимоги позичальнику, наведені вище документи не підтверджують вручення такої вимоги поручителю ОСОБА_2 , а позивач не дочекався сплину 60-ти денного строку з моменту вручення досудових вимог (вимога надіслана 24.06.2014 року, а звернувся до суду 15.07.2024 року), що свідчить про порушення позивачем досудової процедури врегулювання спору, зокрема вимог ч. 10 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» (у редакції що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) та вказує на передчасність звернення його до суду, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів на підтвердження невиконання скаржником своїх обов?язків за кредитним договором саме з березня 2013 року.

Вважає, що право на звернення до суду необхідно розраховувати з несплати першого платежу за кредитним договором, тобто з 19.10.2008 року, а закінчення цього строку припадає на 19.10.2011 року, а якщо розраховувати спеціальний строк позовної давності, то він закінчився у жовтні 2009 року (щодо вимог про сплату пені та штрафу). Водночас, позивач звернувся до суду 15.07.2014 року, тобто з пропуском загального та спеціального строків позовної давності, докази поважності пропуску такого строку у матеріалах справи відсутні.Неналежне повідомлення скаржника та ОСОБА_2 про розгляд справи перешкодило їм скористатися своїм правом на звернення до суду із заявою про застосування загального і спеціального строків позовної давності до позовних вимог.

(2) Позиція інших учасників справи

Одеський апеляційний суд ухвалою від 27.12.2024 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою, роз`яснив ПАТ Комерційний банк «Надра» право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 копію ухвали про відкриття провадження від 27.12.2024 року отримав 29.12.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

ПАТ Комерційний банк «Надра» та його правонаступник ТОВ «Консалт Солюшенс» копію ухвали про відкриття провадження від 29.12.2024 року та копію апеляційної скарги отримали 29.12.2024 року о 2:19:59 та 17.12.2024 року о 20:45:39 в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

Від правонаступника ПАТ Комерційний банк «Надра» - ТОВ «Консалт Солюшенс» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в обґрунтування якого зазначено, що умисно не отримуючи повістки про виклик до суду за адресою свого місця проживання/реєстрації, відповідач, таким чином, саботувала проведення судових засідань по справі та відстрочувала ухвалення рішення по справі, а тому жодних порушень з приводу належного сповіщення ОСОБА_1 під час винесення заочного рішення судом допущено не було, а тому і відсутні будь-які підстави для скасування даного заочного рішення. Зазначає, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист. Щодо відсутності у матеріалах справи доказів видачі кредитних коштів ОСОБА_1 та наявності у неї заборгованості позивач зазначає, що відповідно до кредитного договору № 05/09/2008/840-К/570 від 19.09.2008 банк надав, а позичальник отримала грошові кошти у сумі 106386,00 доларів США для проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 19.09.2008 року, що укладений між позичальником та ОСОБА_4 , згідно якого позичальник придбає у власність нерухоме майно: земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:001:1345, отже, вказану земельну ділянку позичальник ОСОБА_1 придбала за кредитні кошти, отримані на умовах кредитного договору № 05/09/2008/840-К/570 від 19.09.2008 року, що беззаперечно підтверджує сам факт видачі таких кредитних коштів.

Щодо відсутності у матеріалах справи доказів поважності пропуску загального строку позовної давності позивач зазначає, що згідно п.3.3.4 кредитного договору, який міститься в матеріалах справи, кінцевим терміном повернення Кредиту є 18.09.2028 року, разом із тим, зі змісту пункту 7.3 Кредитного договору вбачається, що сторони дійшли згоди збільшити строк позовної давності до 10 (десяти) років. Отже, строк позовної давності є таким, що не сплив, на підставі того, що попереднім кредитором ПАТ КБ «Надра» було направлено іпотечну вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором на поштову адресу боржника ОСОБА_1 23 червня 2014 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.01.2025 року залучено ОСОБА_5 до участі у справі № 523/10421/14-ц за заявою ТОВ «Консалт Солюшенс» про видачу дублікату виконавчого документу та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання по справі за позовом ПАТ «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ТОВ «Консалт Солюшенс», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, як правонаступника прав та обов`язків ОСОБА_2 .

ТОВ «Консалт Солюшенс», ПАТ КБ «Надра» судові повістки отримали 20.06.2025 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 судову повістку отримав 20.06.2025 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у відповідності до ч. 5 ст. 130 ЦПК України.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.06.2025 року, яка занесена до протоколу судового засідання, долучено до матеріалів справи копію вимоги до спадкоємців ОСОБА_2 та докази її направлення та вручення приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Горлачу М.А.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник ТОВ «Консалт Солюшенс» Теребуха К.І. в судовому засіданні просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Представник правонаступника ОСОБА_5 ОСОБА_6 просила задовольнити апеляційну скаргу.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що з часу отримання кредиту ОСОБА_1 належним чином не виконувала зобов`язання в наслідок чого у неї виник обов`язок перед позивачем з виплати суми кредиту у розмірі 2045031,41 грн, яка підлягає стягненню солідарно з ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 .

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає, за необхідне зазначити наступне.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18) зроблено висновок про те, що, незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовується той процесуальний закон, який діє на момент вчинення таких дій (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до ст. 224 ЦПК України, в редакції на час ухвалення рішення, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Частиною четвертою статті 169 ЦПК України, в редакції на час ухвалення рішення, передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Отже, на момент ухвалення судом першої інстанції заочного рішення процесуальний закон передбачав, що заочний розгляд справи може відбуватися у випадку повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 14-507цс18.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що суд може ухвалити заочне рішення при розгляді справи за умови, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання і не з`явився в судове засідання.

Поза увагою суду залишилися зазначені вище норми права, що свідчить про порушення судом першої інстанції порядку постановлення заочного рішення.

Повідомлення сторін про дату, час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог статей 74- 76 ЦПК України, в редакції на час ухвалення рішення.

Частинами третьою, п`ятою, статті 74 ЦПК України передбачено, що судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам. Судова повістка разом із розпискою, а у випадках,

встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.

Особа вважається належним чином повідомленою, якщо зафіксовано факт отримання нею судової повістки, її відмови в отриманні повістки з додержанням правил доставки та вручення судових повісток або в засобах масової інформації надруковано оголошення про виклик.

Ухвалюючи заочне рішення від 25 вересня 2014 року, суд першої інстанції зазначив, що відповідачі до судового засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 29 липня 2014 року відкрито провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та призначено справу до судового розгляду на 13.08.2014 року об 12 год 00 хвилин.

Судові засідання відкладались на 03.09.2014 року, 25.09.2014 року коли ухвалено оскаржуване заочне рішення.

Проте в матеріалах справи відсутні відомості про належне повідомлення судом відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи.

В матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення та поштовий конверт про направлення ОСОБА_1 копії позовної заяви та судової повістки про розгляд справи призначеної на 03.09.2014 року, які повернулися на адресу суду, із зазначенням "за закінченням терміну зберігання".

Положення ЦПК України, в редакції на момент ухвалення заочного рішення, не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи.

Вказана позиція узгоджується з висновком ВП ВС в постанові від 12.12.2018 року в справі № 752/11896/17-ц.

Зазначені обставини свідчать про те, що у відповідності до положень ст.ст. 74, 76 ЦПК України, в редакції на час розгляду справи, ОСОБА_1 не була належним чином повідомленою про розгляд справи.

В матеріалах справи відсутні докази направлення на адресу відповідачів та отримання ними судових повісток про розгляд справи призначеної як на 03.09.2014 року, так і 25.09.2014 року, тому апеляційний суд приходить до висновку про порушення судом першої інстанції порядку ухвалення заочного рішення.

Тому доводи відповідача ОСОБА_1 щодо порушення судом порядку ухвалення заочного рішення через неповідомлення відповідачів, які є солідарними боржниками, належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в ході якого ухвалено оскаржуване заочне рішення, заслуговують на увагу.

Згідно пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права щодо порядку постановлення заочного рішення, зазначене порушення є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 вересня 2008 року ОСОБА_1 уклала з ПАТ КБ «Надра» кредитний договір № 05/09/2008/840-К/570 про надання кредиту в сумі 106 386 доларів США 00 центів зі сплатою процентів з розрахунку 15,09 % річних, які нараховуються банком за фактичну кількість днів у періоді на залишок заборгованості. Кінцевий термін повернення кредиту та відсотків за ним не пізніше 18.09.2028 року. Ціль кредитування - проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 19.09.2008 року, що укладений між позичальником та ОСОБА_4 , згідно якого ОСОБА_1 придбає у власність нерухоме майно.

Для забезпечення виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором від 19 вересня 2008 року року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладено договір поруки від 19.09.2008 року № 05/09/2008/840-П/570, згідно умов якого ОСОБА_2 поручається перед кредитором за виконання ОСОБА_1 (позичальник) взятих на себе зобов`язань, що витікають із кредитного договору № 05/09/2008/840-К/570 від 19.09.2008 року.

Поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов`язань, вказаних у п.1.1. цього договору повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо (пункт 1.2. договору поруки).

Посилання скаржника на відсутність в матеріалах справи доказів видачі кредитних коштів ОСОБА_1 не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Пунктом 1.2. кредитного договору № 05/09/2008/840-К/570 передбачено, що цільове використання кредиту: проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 19.09.2008 року, що укладений між позичальником та ОСОБА_4 згідно якого позичальник придбає у власність нерухоме майно: земельну ділянку кадастровий номер :01:001:1345, що розташована на території Прилиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, масив НОМЕР_1 , діл.408/6, загальною площею 0,12 га.

В цей же день 19.09.2008 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 на забезпечення виконання основного зобов`язання за кредитним договором № 05/09/2008/840-К/570 від 19.09.2008 року, укладено договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Соломічевим Г.В., зареєстровано в реєстрі за № 1169.

Предметом іпотеки за вказаним договором іпотеки є земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , розміром 0,12 га, кадастровий номер :01:001:1345, цільове призначення для ведення садівництва.

В пункті 3.2. договору іпотеки зазначено, що предмет іпотеки належить іпотекодавцеві на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 19 вересня 2008 року приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Соломічевим Г.В., зареєстровано в реєстрі за № 1163.

Колегія суддів зауважує, що в судовому засіданні 26.06.2025 року представник скаржника адвокат Білик В.С. зазначив, що земельна ділянка, яка є предметом іпотеки, придбана ОСОБА_1 за кредитні кошти надані ПАТ КБ «Надра» за кредитним договором № 05/09/2008/840-К/570.

Крім того, згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу за кредитним договором сплачено 595,12 доларів США, отже вказані дії свідчать про визнання обов`язку сплати коштів за вказаним договором.

Отже ПАТ КБ «Надра» свої зобов`язання за кредитним договором № 05/09/2008/840-К/570 виконало у повному обсязі, видавши відповідачу ОСОБА_1 кредитні кошти за умовами договору.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Колегія суддів бере до уваги, що Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що солідарна відповідальність у зобов`язальному праві - це відповідальність кількох боржників перед кредитором, при якій кредиторові надається право на свій розсуд вимагати виконання зобов`язання у повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного з них окремо. Як солідарне зобов`язання, так і солідарна відповідальність виникають лише у випадках, встановлених договором або законом.

Пред`явивши вимогу до одного із солідарних боржників, який не задовольнив цю вимогу, кредитор має право пред`явити вимогу до іншого солідарного боржника.

На підставі рішення суду про стягнення боргу з солідарних боржників солідарна відповідальність покладається на відповідачів до повного погашення боргу. Відповідачі як солідарні боржники відповідають в межах загальної суми кредитної заборгованості.

Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором (частина четверта статті 543 ЦК України).

Отже, суть солідарного обов`язку полягає в тому, що у випадку невиконання боржником грошового зобов`язання, забезпеченого порукою, кредитор має право вимагати виконання цього грошового зобов`язання одночасно як від боржника, так і від поручителя. Водночас солідарну відповідальність щодо заборгованості поза встановленим частиною четвертою статті 559 ЦК України строком поручитель не несе.

Порядок заявлення заперечень щодо вимог кредитора, пред`явлених до солідарних боржників, визначено законодавцем у частині третій статті 543 та частині другій статті 555 ЦК України.

Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі (частина третя статті 543 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 555 ЦК України поручитель має право висунути проти вимоги кредитора заперечення, які міг би висунути сам боржник, за умови, що ці заперечення не пов`язані з особою боржника. Поручитель має право висунути ці заперечення також у разі, якщо боржник відмовився від них або визнав свій борг.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що солідарні боржники наділені правами на заперечення проти вимог кредитора у повному обсязі, як заявлених щодо кожного із них (боржника чи поручителя), так і щодо інших загальних вимог, за якими такий боржник несе солідарну відповідальність.

Порука за своєю правовою природою має додаткове (акцесорне) зобов`язання до основного (кредитного) договору та напряму залежить від його умов. Загальний розмір кредитної заборгованості стосується як боржника, так і поручителя, який несе солідарну відповідальність в межах строку поруки.

У справі про солідарне стягнення заборгованості з боржника та поручителя до співучасників висувається єдина позовна вимога, а не окрема вимога до кожного із співвідповідачів. З огляду на це, єдина вимога позивача має спиратись на єдине обґрунтування (єдині підстави позову), а тому заперечення проти такого позову боржника та позичальника не можуть бути роздільними, вони мають спиратись загальне для співучасників обґрунтування.

Зазначений підхід щодо наявності права солідарного боржника на заявлення заперечень проти вимог кредитора, які є загальними для всіх боржників, узгоджується і з міжнародною практикою. Так, статтею 10:111 (1) Принципів європейського контрактного права передбачено, що солідарний боржник має право застосувати проти кредитора будь-якій засіб захисту, доступний іншому солідарному боржнику, крім засобу захисту, що є особистим для такого іншого боржника. Застосування засобу захисту не має наслідків для інших солідарних боржників.

Згідно зі статтею 11.1.4 Принципів міжнародних комерційних договорів УНІДРУА у редакції 2016 року солідарний боржник, до якого заявлено вимогу кредитором має право заявити всі засоби захисту та права щодо заліку вимог, які він має особисто або які є загальними для всіх співборжників за зобов`язаннями, проте не має права заявити засоби захисту чи права щодо заліку вимог, які має лише окремий інший солідарний боржник чи боржники.

Ураховуючи наведене, оскільки боржник є стороною у зобов`язанні, забезпеченому порукою, відповідальність боржника і поручителя є солідарною, а тому він може оспорювати як загальну суму заборгованості, так і дійсність основного і забезпечувального зобов`язань.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 червня 2024 у справі № 161/8822/19 дійшов висновку, що у випадку наявності підстав для солідарної відповідальності відповідачів/боржників, кожен з них має право висунути заперечення проти вимог кредитора, які є загальними для всіх боржників та не засновані на особистих відносинах одного з них з кредитором. Оскарження судового рішення у повному обсязі одним з відповідачів, відповідальність якого є солідарною з іншими, та перегляд справи в апеляційному порядку за апеляційною скаргою такого відповідача, не є порушенням принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Саме тому рішення суду як оскаржене одним із солідарним боржників, переглядається у повному обсязі щодо заборгованості стосовно обох боржників та не свідчить про порушення принципу диспозитивності.

Сторони кредитного договору узгодили строки повернення кредиту, визначивши, що банк надає позичальнику кредит строком до 18.09.2028 року, а позичальник сплачує відсотки за його користування у розмірі 15,09% річних, щомісячну суду мінімального платежу 1425 доларів США.

Пунктами 3.3.2, 3.3.3. кредитного договору передбачено, що позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені п.п.1.3.1. цього договору платежі безготівковим перерахуванням або внесенням готівкових коштів на поточний рахунок тарифного пакету «Стимул» у порядку передбаченому п. 3.3.3. шляхом сплати мінімально необхідного платежу у валюті кредиту, який вносить щомісячно до 03 числа поточного місяця, а банк здійснює списання з поточного рахунку на рахунок погашення заборгованості до 05 числа поточного місяця.

Отже сторони в договорі кредиту встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням заборгованості.

В пункті 4.2.4. кредитного договору від 19.09.2008 року передбачено, що банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс чергові мінімально необхідні платежі у термін, визначений п. 3.3.3. цього договору, а також у випадку, не виконання умов передбачених у п. 4.3.6. цього договору.

Усі повідомлення за цим кредитним договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійсненні у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, або вручені особисто за адресами банку (п. 8.3. кредитного договору).

Отже, умовами кредитного договору передбачено право банку на дострокове стягнення в примусовому порядку заборгованості за умови не внесення позичальником чергові мінімально необхідні платежі у термін, визначений п. 3.3.3. цього договору та направлення письмової вимоги.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року в справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) зроблено висновок, що «частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Велика Палата Верховного Суду вважає, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором»; «…суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, в якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту»; «…порушення позивачем визначеного кредитними договорами порядку направлення юридично значимих повідомлень, факт отримання яких адресатами суди не встановили, не може мати наслідком покладення на відповідачів тягаря дострокового погашення заборгованості за кредитними договорами».

В матеріалах справи містяться вимоги банку до позичальника та поручителя про дострокове повернення всієї суми кредиту в сумі 215813,95 доларів США за кредитним договором № 05/09/2008/840-К/570 від 19 вересня 2008 року у зв`язку з невиконанням зобов`язань.

Позивачем надано реєстр поштових відправлень рекомендованої кореспонденції ПАТ «КБ «Надра» про направлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимоги, на якому міститься відбиток печатки поштового відділення від 24.06.2014 року.

Згідно рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення (трек-номер 975; трек-номер 706) ПАТ «КБ «Надра» на адресу ОСОБА_2 направлялась вимога, яка отримана останнім 26.06.2014 року; у повідомленнях зазначена дата вручення та міститься підпис працівника поштового зв`язку, який вніс такі відомості.

Напис про одержання поштового відправлення учасником справи, зроблений працівником поштового зв`язку, зазвичай є переконливим доказом отримання відправлення саме адресатом. Таке переконання ґрунтується на презумпції добросовісного виконання працівниками пошти своїх обов`язків. Однак таку презумпцію може бути спростовано (постанова Верховного Суду від 20 березня 2019 року в справі № 222/1402/16).

Скаржником не спростовано презумпцію добросовісного виконання працівниками пошти своїх обов`язків при врученні кореспонденції.

Отже позивачем надано суду докази які підтверджують як факт направлення позивачем вимоги про дострокове повернення кредиту за кредитним договором № 05/09/2008/840-К/570 від 19 вересня 2008 року у порядку та на умовах передбачених договором, так і отримання поручителем ОСОБА_2 вказаної вимоги.

Посилання скаржника на те, що позивач звернувся із позовною заявою не дочекавшись спливу 60 денного строку з моменту вручення досудових вимог не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Так, у вимозі про погашення заборгованості за кредитним договором, яка направлялась як позичальнику, так і поручителю зазначалося про погашення заборгованості на протязі 30 календарних днів.

Із позовом до суду позивач звернувся 15 липня 2014 року, про що свідчить штамп суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2023 року у справі № 553/1501/15-ц (провадження № 14-50цс22) виснувала, що: «Аналіз частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній до 10 червня 2017 року) дає можливість зробити висновок, що головною умовою для звернення кредитодавця до суду з позовом про дострокове стягнення споживчого кредиту є направлення банком відповідної вимоги, що дає можливість боржнику її виконати протягом строку, встановленого в договорі чи Законі, після чого кредитодавець позбавляється права вимагати повернення кредиту достроково.

У разі якщо кредитор направив споживачу вимогу про дострокове погашення кредиту і таке направлення підтверджене, то звернення кредитора до суду з позовом до споживача про стягнення заборгованості за кредитним договором до закінчення визначеного у цій вимозі строку для її виконання не позбавляє можливості споживача виконати умови вимоги, а саме усунути порушення умов договору про надання споживчого кредиту, за умови, що на момент ухвалення рішення у справі строк виконання вимоги про дострокове повернення кредиту сплив.

Тобто направлення відповідно до частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній до 10 червня 2017 року) вимоги про дострокове повернення кредиту свідчить про дотримання кредитором вимог цього Закону і не позбавляє суд права вирішити позов по суті заявлених вимог за умови, що на час ухвалення рішення минув строк для виконання вимоги і вона не втратила чинності».

Колегія суддів заувважує, що у справах про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором саме позивач повинен довести у судах першої та апеляційної інстанцій, що відповідно до умов укладеного кредитного договору строк виконання такого зобов`язання є таким, що настав, а тому позичальник продовжує користуватися цими грошовими коштами неправомірно. У разі дострокового стягнення суми кредиту саме позивач має довести, що такий обов`язок виник, оскільки виключно з ініціативи кредитора та у порядку, визначеному умовами кредитного договору, в односторонньому порядку відбулася зміна умов такого договору, зокрема щодо строку виконання цивільного зобов`язання.

В оцінці цього визначальними є умови кредитного договору. Такий договір є джерелом правового регулювання цивільних відносин між сторонами, який визначає обов`язкові для обох сторін правила поведінки, відмінні від їх законодавчого регулювання.

Як зазначалося вище, умовами кредитного договору від 19.09.2008 року передбачено направлення банком позичальнику вимоги у письмовій формі рекомендованим листом.

Визначальним для висновку про те, що настав строк для дострокового стягнення заборгованості за пунктом 4.2.4. кредитного договору від 19.09.2008 року є направлення банком вимоги позичальнику про таке дострокове погашення заборгованості та її невиконання протягом 30 днів.

Ураховуючи викладені обставин колегія суддів вважає, що позивач довів як факт направлення позичальнику та поручителю вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитом, як це передбачено умовами кредитного договору, так і факт вручення вказаної вимоги поручителю. Звернення банку до суду до закінчення строку вказаного у вимозі для виконання, при тому, що на момент розгляду справи в суді вказаний строк минув, не є підставою для відмови в позові.

Згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачами зобов`язання станом на 14.03.2014 року заборгованість за кредитним договором № 05/09/2008/840-К/570 від 19 вересня 2008 року становить: 215 813 доларів США 95 центів, що еквівалентно 2 045 031 гривень 41 копійок, в тому числі борг: за кредитом 105 496 доларів 12 центів, що еквівалентно 999 670 гривень 68 копійок; за відсотками - 87 939 доларів США 08 центів, що еквівалентно 833 301 гривень 93 копійок; пеня - 11 740 доларів США 15 центів , що еквівалентно 111 248 гривень 49 копійок, штраф - 10 638 доларів США 60 центів, що еквівалентно 100 810 гривень 31 копійок, що підтверджується розрахунком боргу.

Суворовський районний суд м. Одеси рішенням від 25 вересня 2014 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнив. Стягнув солідарно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 05/09/2008/840-К/570 від 19 вересня 2008 року у сумі 2 045 031 гривень 41 копійок (два мільйона сорок п`ять тисяч тридцять одна гривня сорок одна копійка).

Касаційний суд вже звертав увагу, що принцип заборони повороту до гіршого (non reformatio in peius) відомий ще з часів римського права та існував у зв`язку із іншим правилом - tantum devolutum quantum appellatum (скільки скарги, стільки і рішення). Правило заборони повороту означає недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення. Тобто, особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно із тим, що така особа досягнула в попередній інстанції в результаті своєї ж скарги (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2023 року у справі № 179/363/21 (провадження № 61-4060св23).

В основу доктрини venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці) покладено принцип добросовісності.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними.

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium - принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Згідно зі статтею I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Із матеріалів справи вбачається, що ПАТ «КБ «Надра» не реалізувало своє право на подання апеляційної скарги. Така процесуальна поведінка позивача свідчить про повну згоду з заочним рішення Суворовського районного суду від 25 вересня 2014 року, яким стягнуто солідарно з відповідачів 2 045 031 грн 41 коп.

Крім того, 30.10.2014 року ПАТ «КБ «Надра» зверталося до суду першої інстанції про видачу виконавчих листі за рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2014 року.

Колегія суддів зауважує, що 24.04.2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого банк відступає новому кредиттору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у додатку № 1 до цього договору.

Згідно пункту 35 Додатку № 1 до договору про відступлення права вимоги від 24.04.2020 року до ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги, зокрема до ОСОБА_1 (боржник) за кредитним договором № 05/09/2008/840-К/570 від 19 вересня 2008 року та ОСОБА_2 (поручитель), яка визначена в гривнах.

Суворовський районний суд м. Одеси ухвалою від 23 березня 2022 року замінив стягувача АТ «КБ «Надра» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс».

Також апеляційний суд зазначає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором від 19.09.2008 року відповідачем не спростовано, власного контррозрахунку не надано.

Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ПАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» не повернуті, що свідчить про порушення прав банку, тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення кредитних коштів.

Колегія суддів враховує принцип заборони повороту до гіршого (non reformatio in peius), що особа, яка оскаржує судове рішення не може потрапити в гірше становище, порівняно із тим, що така особа досягла в попередній інстанції, та процесуальну поведінку позивача, який у встановленому законом порядку не оскаржував заочне рішення суду вважає, що з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 05/09/2008/840-К/570 від 19 вересня 2008 року у сумі 2 045 031 гривень 41 копійок (два мільйона сорок п`ять тисяч тридцять одна гривня сорок одна копійка), оскільки наявність заборгованості у відповідному розмірі, підтверджується належними доказами по справі.

Посилання скаржника на те, що неналежне повідомлення відповідачів про розгляд справи, перешкоджало їм скористатися своїм правом на звернення до суду із заявою про застосування загального та спеціального строків позовної давності до позовних вимог, оскільки вважає, що право на звернення до суду необхідно розраховувати з несплати першого платежу за кредитним договором, тобто з 19.10.2008 року і закінчення цього строку припадає на 19.10.2011 року, а позивач звернувся до суду 15.07.2014 року, що свідчить про пропуск строку, то колегія судді не приймає з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Пунктом 7.3 кредитного договору № 05/09/2008/840-К/570 від 19 вересня 2008 року передбачено, що сторони керуючись ст. 259 ЦК України дійшли згоди збільшити строк позовної давності до 10 (десяти) років.

Отже, банк та позичальник ОСОБА_1 в кредитному договорі № 05/09/2008/840-К/570 від 19 вересня 2008 року збільшили строк позовної давності, встановивши його тривалістю 10 років.

З урахуванням викладеного, послання скаржника на те, що право на звернення до суду необхідно розраховувати з несплати першого платежу за кредитним договором, тобто з 19.10.2008 року і закінчення цього строку припадає на 19.10.2011 року, а позивач звернувся до суду 15.07.2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності не відповідає умовам кредитного договору № 05/09/2008/840-К/570 від 19 вересня 2008 року, якими встановлено строк позовної давності 10 років.

Щодо стягнення заборгованості з поручителя

Із матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть видане 24.08.2021 року на території Кюрасао.

Зі спадкової справи № 21/2022 до майна померлого ОСОБА_2 вбачається, що 12.12.2022 року ОСОБА_7 звернулася до приватного нотаріусаОдеського міського нотаріального округу Горлачу М.А. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно, яке належало ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

12.12.2022 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Горлачу М.А. видано спадкоємцю ОСОБА_8 свідоцтво про право на спадщину за законом, за яким спадкоємець успадкувала після померлого сина ОСОБА_2 частки квартири під АДРЕСА_2 .

Із матеріалів справи вбачається, що 03 грудня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» надіслало на адресу приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Горлачу М.П. вимогу до спадкоємців ОСОБА_2 .

Відповідно до частини четвертої статті 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Суд закриває провадження у справі з підстав, передбачених статтею 255 ЦПК України. За правилом пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо померла фізична особа, яка була однією з сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Частиною першою статті 55 ЦПК України передбачено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає (стаття 607 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

У постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 639/9510/14 (провадження № 61-17605св18) зроблено висновок, що у разі смерті поручителя (крім випадків майнової поруки), з огляду на положення статті 607, частини першої статті 608 ЦК, а також сутності поруки як особистого зобов`язання відповідати за належне виконання основного зобов`язання, спадкоємці поручителя не є солідарними боржниками за кредитним договором.

Таким чином, зобов`язання поручителя ОСОБА_2 за договором поруки від 19 вересня 2008 року є припиненими у зв`язку з її смертю.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2014 року слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити. Стягнути з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» заборгованість за кредитним договором № 05/09/2008/840-К/570 від 19 вересня 2008 року у сумі 2 045 031 гривень 41 копійок.Провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс», до ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_7 , про стягнення заборгованості за кредитним договором закрити.

Щодо судових витрат

В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір згідно платіжного доручення № 154051709 від 26 червня 2014 року в сумі 3654 грн.

Оскільки позовна заява підлягає задоволенню, то з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» підлягає стягненню судовий збір в сумі 3654 грн.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, 376, ст. 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2014 року скасувати ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» заборгованість за кредитним договором № 05/09/2008/840-К/570 від 19 вересня 2008 року у сумі 2 045 031 гривень 41 копійок (два мільйона сорок п`ять тисяч тридцять одна гривня сорок одна копійка), та судовий збір у розмірі 3645 грн.

Провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс», до ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_7 , про стягнення заборгованості за кредитним договором закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 04 липня 2025 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Ю.П. Лозко

О.Ю. Карташов