ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 547/1179/23 Номер провадження 22-ц/814/383/25Головуючий у 1-й інстанції Харченко В.Ф. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя : Триголов В.М.,

судді: Дорош А.І., Лобов О.А.,

Секретар: Грицак А.Я.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , адвоката Лазоренка Олега Володимировича на ухвалу Семенівського районного суду Полтавської області від 14 серпня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Семенівська селищна рада, приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Трембач Неля Володимирівна, про встановлення нікчемності заповіту, -

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Семенівського районного суду Полтавської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Семенівська селищна рада, приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Трембач Неля Володимирівна про встановлення нікчемності заповіту .

Ухвалою Семенівського районного суду Полтавської області від 14 серпня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Семенівська селищна рада, приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Трембач Неля Володимирівна, про встановлення нікчемності заповіту, залишено без розгляду.

В апеляційному порядку ухвалу оскаржив позивач. Скарга мотивована тим, що рішення прийнято з порушенням норм процесуального права .

Скаржник вказує, що суд першої інстанції зобов`язаний був розглянути справу на підставі наявних матеріалів , а не виносити ухвалу про залишення позову без розгляду.

Апелянт зазначає, що представником позивача подавались заяви про відкладення розгляд справи у зв`язку із перебування представника позивача у відпустці , проте судом першої інстанції вказані обставини не були взяті до уваги.

Окрім того, скаржник зазначає, що судом було відкладено судове засідання призначене на 12.06.2024 у зв`язку із клопотанням відповідача про відкладення розгляду справи.

У зв`язку із вказаним представник позивача просить скасувати ухвалу Семенівського районного суду Полтавської області від 14 серпня 2024 року. Та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З матеріалів справи встановлено, що підготовче судове засідання закрито 04.03.2024, судове засідання з розгляду справи по суті призначене 10.04.2024.

Дата першого судового засідання з розгляду справи по суті змінена з 10.04.2024 на 02.05.2024 10:30 год., про що належно повідомлені, зокрема, позивачі і їх представник.

02.05.2024 позивачі і їх представник у судове засідання не з`явилися. При прочини неявки суд не повідомляли. Лише представник позивачів повідомив суд про перебування у відпустці і просив відкласти розгляд справи. Проте доказів перебування у відпустці не надав. Розгляд справи відкладено до 12.06.2024 о 09:30 год. через неявку позивачів і їх представника (а.с. 142-145).

12.06.2024 позивачі і їх представник у судове засідання не з`явилися повторно, про яке повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомляли. Заява представника позивача про участь у судовому засіданні 12.06.2024 у режимі відеоконференції подана з порушенням вимог ч. 1 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК): її копія не надіслана іншим учасникам справи і подана до суду засобами електронної пошти у день судового засідання 12.06.2024, а не щонайменше за 5 днів до дня судового засідання. Розгляд справи відкладено до 14.08.2024 о 09:00 год. через неявку позивачі і їх представника .

14.08.2024 позивач і його представник у судове засідання не з`явилися втретє, про яке повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомляли. Лише представник позивача повідомив суд про перебування у відпустці і просив відкласти розгляд справи. Однак повторно не надав до суду доказу перебування у відпустці .

Частиною 5 ст. 130 ЦПК України визначено, що вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу. Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Устатті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовуватиКонвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що представник позивачів адвокат Лазоренко О.В. та позивачі належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи тричі поспіль: 02.05.2024 року 12.06.2024 року та 14.08.2024 року не з`явилися в судові засідання. Про причини неявки в судове засідання не повідомивши , доказів перебування у відпустці представником позивача не надано.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 223ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України).

Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, що бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Вказані наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути і поважними. Отже, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма є імперативною та дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Правове значення у цьому випадку має тільки належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Вищевказане узгоджується із правовими висновками викладеними у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 759/6512/17, від 07 грудня 2020 року у справі № 686/31597/19, від 20 січня 2021 року у справі № 450/1805/18.

Ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.

Вищевказане узгоджується із правовими висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 9901/278/21.

Суд зобов`язаний присікати недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі. Це забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору, що узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 24 квітня 2019 року у справі № 757/23967/13-ц, від 28 жовтня 2021 року у справі № 465/6555/16-ц, від 12 травня 2022 року у справі № 645/5856/13-ц.

У рішенні від 06 вересня 2007 року у справі «Цихановський проти України» (заява № 3572/03) ЄСПЛ зазначив: «… саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.»

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, якісудом визнано поважними.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

У ч. 5 ст. 223 ЦПК України законодавець встановив особливий порядок наслідок (санкцію) повторної неявки позивача. Ця норма фактично дублює норму, закріплену в п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України необхідно тлумачити в системному зв`язку з іншими положеннями цієї статті та іншими нормами процесуального закону (ЦПК України), які визначають наслідки повторної неявки позивача, який не подав заяву про розгляд справи за його відсутності, а саме ч. 5 ст. 223 і п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

З огляду на системне тлумачення вказаних норм процесуального закону суд першої інстанції виходив з того, що п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України у контексті ч. 5 ст. 223, п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України не може застосовуватися судом щодо неявки позивача у судове засідання.

Аналіз положень ч. 5 ст. 223, п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України дає підстави дійти висновку, що наслідком повторної неявки позивача в судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи без його участі у судовому засіданні.

Отже, процесуальний закон щодо наслідків повторної неявки позивача у судові засідання є зрозумілим і передбачуваним для нього залишення позову без розгляду.

Вищевказане узгоджується із правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 28 березня 2023 року у справі № 711/7486/19.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Не передбачається у частині п`ятій статті 223 ЦПК України та пункті 5 частини першої статті 257 ЦПК України можливість для суду інших варіантів дій, окрім залишення позовної заяви без розгляду.

Відтак за змістом зазначених вище норм в разі повторної неявки позивача в судове засідання за умови, що він був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, суд безальтернативно зобов`язаний залишити позовну заяву без розгляду.

Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність прийнятого судом рішення та не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вказане рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375,382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , адвоката Лазоренка Олега Володимировича - залишити без задоволення.

Ухвалу Семенівського районного суду Полтавської області від 14 серпня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов