Справа № 164/2081/24
п/с 2/164/289/2025

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 липня 2025 року Маневицький районний суд Волинської області
в складі: головуючого - судді Ониска Р.В.,
при секретарі Наумик Н.В.,
з участю: позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
головного спеціаліста відділу «Служби у
справах дітей» виконавчого апарату Маневицької селищної ради Яцюк О.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Маневичі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Дубровицька міська рада (Служба у справах дітей) про позбавлення батьківських прав, -
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , третя особа - Дубровицька міська рада (Служба у справах дітей) про позбавлення батьківських прав. Вимоги заяви обґрунтовує тим, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , з 23 травня 2009 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було укладено Селецькою сільською радою Дубровського району Рівненської області, актовий запис № 6. Згідно заочного рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 03 липня 2015 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано. Від вищевказаного шлюбу у сторін народилися діти: син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З моменту розірвання шлюбу і на даний час відповідач не піклувався про створення нормальних сімейних стосунків, взаємоповаги один до одного та вихованням їхніх дітей. Його ставлення до сім`ї привело до розладу і фактичного припинення шлюбних відносин.
Відповідач не дбав про сім`ю та неповнолітніх дітей, які постійно потребують батьківської уваги та матеріальної допомоги. Ніякого вкладу в сімейний бюджет відповідач не вносив, усі зароблені гроші витрачав на власні потреби та алкогольні напої.
Внаслідок цього позивач змушена була звернутися до Дубровицького районного суду Рівненської області із позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів. Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 03 липня 2015 року у справі № 560/830/15-ц з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 були стягнуті аліменти на утримання неповнолітніх дітей сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) Відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто 28 травня 2015 року і до досягнення дітьми повноліття.
У січні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Маневицького відділу державної виконавчої служби у Камінь-Каширському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, де на даний час перебуває на примусовому виконанні виконавчий лист за ВП № 49970278.
З моменту розірвання шлюбу і на даний час відповідач не приділяє ніякої увагу розвитку своїх дітей та свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, навчання та не створює умов для отримання належної освіти, не приймає участь у лікуванні дітей, від матеріального забезпечення ухиляється, дітей не відвідує та припинив спілкування з ними. Всі необхідні умови для розвитку дітей створені лише позивачем ОСОБА_1 як матір`ю.
Позивач ОСОБА_1 вважає, що така поведінка відповідача свідчить про умисність ухилення його від виконання вказаних обов`язків, відповідач свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, тому позбавлення його батьківських прав відносно дітей буде відповідати їх інтересам.
Також позивач ОСОБА_1 вважає, що зазначені факти можна розцінювати як ухилення від виховання дітей батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 просила позов задовольнити та не заперечувала щодо заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не подав до суду заяву в якій просить проводити дане судове засідання без його участі, а також не подав відзив на позовну заяву.
Головний спеціаліст відділу «Служби у справах дітей» виконавчого апарату Маневицької селищної ради Яцюк О.П. в судовому засіданні висловила позицію, що позовні вимоги підтримує і вважає, що оскільки ОСОБА_3 протягом багатьох років не приймає участі у вихованні дітей, то він повинен бути позбавлений батьківських прав. Також пояснила, що на виконання доручення Дубровицької міської ради (Служба у справах дітей) в грудні 2024 року проводила бесіду з відповідачем ОСОБА_3 в ході якої останній визнав факт не спілкування з дітьми понад 2 роки.
Дослідивши та оцінивши в сукупності докази, суд прийшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що Відповідач ОСОБА_3 є батьком неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які мешкають разом з матір`ю та знаходяться на її утриманні.
З 2015 року і на даний час відповідач не приділяє ніякої увагу розвитку своїх дітей та свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, навчання та не створює умов для отримання належної освіти, не приймає участь у лікуванні дітей, від матеріального забезпечення ухиляється, дітей не відвідує та припинив спілкування з ними. Всі необхідні умови для розвитку дітей створені лише позивачем ОСОБА_1 як матір`ю. Діти знаходиться на повному утриманні Позивача.
Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення батька від виховання дітей, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення Відповідача до своїх батьківських обов`язків.
Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, тому у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
ЄСПЛ у рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13), установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Під час судового розгляду встановлено, що Відповідач ОСОБА_3 , як батько неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ухиляється від виконання основних обов`язків щодо виховання та розвитку дитини, які встановлені в ст. 164 СК України, а саме: не піклується про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний стан.
У частині 5, 6 статті 19 СК України передбачено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
На переконання суду висновок № 07-246 від 13.02.2025 винесений виконавчим комітетом Дубровицької міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 - є достатньо обгрунтованим, не суперечить інтересам дітей, а навпаки захищає інтереси дітей від недопустимих дій батька, які виразились в байдужому ставленні до своїх дітей.
З огляду на вказане у сукупності, зважаючи на зазначені докази, суд прийшов до висновку про те, що в ході судового розгляду справи встановлено, що Відповідач ухиляється від утримання та виховання неповнолітніх дітей, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, що є підставою для позбавлення батьківських прав.
Суд звертає увагу, що після усунення обставин, які були підставою для позбавлення батьківських прав, Відповідач не позбавлений можливості звернутися у встановленому законом порядку з вимогами про поновлення батьківських прав.
Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з Відповідача на користь Позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 211,20 грн.
Керуючись ст.ст. 12,81,89, 141, 263-265, 268, 280-284 ЦПК України, ст.ст. 150, 164, 166 СК України суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Дубровицька міська рада (Служба у справах дітей) про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (паспортні дані та ідентифікаційний код не відомі), жителя АДРЕСА_1 - позбавити батьківських прав стосовно його неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте Маневицьким районним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , житель: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер не відомий.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Дубровицька міська рада (Служба у справах дітей), місцезнаходження: 34100, м. Дубровиця, вул. Воробинська, б. 16 Сарненського району Рівненської області, .

Суддя Маневицького районного суду

Волинської області Ониско Р.В.