Справа № 2-9697/2010
Провадження № 4-с/201/28/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Терновою А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпрі скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Начальник відділу Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Астапенкова Катерина, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», на бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арешту з всього майна заявника, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Соборного районного суду міста Дніпра перебуває скарга ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Начальник відділу Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Астапенкова Катерина, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», на бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арешту з всього майна заявника.

У судове засідання сторони не з`явилися.

Від представника скаржника надійшла заява про розгляд скарги за їх відсутності, на задоволення скарги наполягав .

Начальник відділу Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Астапенкова Катерина надала відзив в якому просила скаргу залишити без розгляду у зв`язку з пропуском строку на її подання, розглянути скаргу за її відсутності.

Суд розглядає дане питання відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Перевіривши матеріали скарги, а також оцінивши надані і добуті докази, суд вважає за необхідне вищевказану скаргу залишити без розгляду, оскільки її було подано після закінчення строку встановленого ЦПК України, так як вказаний строк обчислюється з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

При поданні скарги скаржник посилався на те, що про порушення своїх прав дізнався з листа начальник Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Астапенкова Катерини від 23 квітня 2025 року № 129049 в якому йому було відмовлено у скасуванні арешту з його майна, проте дане твердження не відповідає дійсності.

Так із наданого відзиву на скаргу ОСОБА_1 начальник другого Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Астапенкова Катерина зазначила, що 03 лютого 2025 ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Сойнікова О.В., звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до відділу ДВС про зняття арешту з майна. Підставою позову був також арешт, накладений 05 лютого 2016 в рамках виконавчого провадження №50034840. На підтвердження чого надано копією вказаної позовної заяви з відміткою суду про отримання документу.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2025 року справа №201/1424/25 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» про зняття арешту з майна було передано на розгляд до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2025 справа №201/1424/25 заяву представника позивача про закриття провадження по справі та повергнення судового збору задоволено. Закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Таким чином, десятиденний строк для звернення до суду із відповідною скаргою сплинув 21 квітня 2025 року, однак, зі скаргою представник ОСОБА_1 звернувся до суду лише 01 травня 2025, тобто з пропуском процесуального строку.

Відповідно до ст.ст.120, 122, 123 ЦПК України, строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати. Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 ЦПК України, останній день строку триває до 24 години, але коли в цей строк слід було вчинити процесуальну дію в суді, де робочий час закінчується раніше, строк закінчується в момент закінчення цього часу.

З огляду на вказане судом не встановлено доказів які б свідчили про відсутність пропущеного строку на подання скарги до суду.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Скаржник із заявою про поновлення пропущеного строку для подання скарги до суду не зверталася.

У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі за №920/149/18 від 13 березня 2019 року зроблено висновок про те, що зважаючи на можливість скаржника передбачити наслідки несвоєчасного звернення з скаргою, пропуск строку звернення до суду із такою скаргою навіть у один день є підставою для залишення її без розгляду, у випадку якщо не було подано відповідного клопотання про поновлення процесуальних строків.

Крім того, суд звертає увагу, що своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 розділу І Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 розділу І Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами й поставленою метою (див. рішення від 12 липня 2001 року у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс ІІ проти Німеччини»).

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За таких обставин, встановивши під час розгляду скарги на дії державного виконавця, що вона подана з пропуском строку звернення до суду зі скаргою, визначеного законом, та відсутність заяви про поновлення пропущеного строку для подання скарги, суд приходить до висновку, що скаргу ОСОБА_1 слід залишити без розгляду.

Керуючись ст. ст.120, 122, 123, 124, 126, 127, 447, 449 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Начальник відділу Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Астапенкова Катерина, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», на бездіяльність державного виконавця щодо незняття арешту з всього майна заявника залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.О. Демидова