Справа № 138/1979/22
Провадження № 22-ц/801/1212/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Київська Т. Б.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 рокуСправа № 138/1979/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Ковальчука О.В., Панасюка О.С.,

за участю секретаря судового засідання Куленко О.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Вінницька обласна прокуратура, Держава України в особі Державної казначейської служби України,

розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Вінницької обласної прокуратури про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Королюк Оксани Вікторівни на ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 03 квітня 2025 року,

встановив:

В серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Вінницької обласної прокуратури про відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 24 березня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди 173600 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 304000,00 грн.

Судові витрати за проведення експертизи в розмірі 2794,39 грн. стягнуто з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 .

Решту витрат за проведення експертизи в розмірі 23493,41 грн. залишено за позивачем ОСОБА_1 .

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

01 квітня 2025 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Королюк О.В. подала заяву про винесення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 03 квітня 2025 року у задоволенні клопотання представника позивача про поновлення пропущеного процесуального строку відмовлено.

Визнано не поважними причини пропуску позивачем строку на подання доказів понесення витрат на правничу допомогу.

Заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Вінницької обласної прокуратури про відшкодування моральної та матеріальної шкоди залишено без розгляду.

Ухвала Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 03 квітня 2025 року мотивована тим, що суд не може вважати підстави пропуску строку на подання доказів витрат на правничу допомогу поважними, оскільки жодних обставин щодо неможливості подання такої у строк з 24 березня 2025 року по 31 березня 2025 року, включно, стороною позивача не зазначено.

Апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Королюк О.В. щодо оскарження ухвали Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 03 квітня 2025 року мотивована тим, що на її переконання заява про ухвалення додаткового рішення підготовлена та подана 31 березня 2025 року о 18:06 год. Проте отримавши 02 квітня 2025 року повідомлення від системи «Електронний суд» про реєстрацію вказаної заяви 01 квітня 2025 року нею було подано заяву про поновлення пропущеного строку з поважних причин, зокрема, з підстав технічних збоїв під час реєстрації документа в системі «Електронний суд».

Сторони не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направили, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Апеляційним судом встановлено, що в поданій позовній заяві представник позивача ОСОБА_1 адвокат Королюк Оксана Вікторівна зазначила попередній (орієнтовний) розрахунок сум судових витрат, зокрема в розмірі 10000,00 грн., які просила стягнути з відповідача (т. 1 а.с. 1-10, 123-133).

В додатках до позовної заяви додано копію договору про надання юридичних послуг від 01 липня 2022 року укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Королюк О.В., відповідно до умов якого адвокат бере на себе зобов`язання з підготовки та написання позову з правом його подання про відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду при провадженні кримінальної справи №138/2132/19. В підтвердження обсягу наданих послуг між сторонами підписується акт виконаних робіт (п. 2.1 Договору). Також в п. 3.1.1. визначено, що гонорар складає 10000,00 грн. (т. 1 а.с. 90).

Відповідно до акту виконаних робіт №1 до договору про надання юридичних послуг від 29 серпня 2022 року, який також поданий разом з позовною заявою ОСОБА_1 прийняв виконані адвокатом роботи, зокрема, підготовку та написання позовної заяви та формування додатків до неї вартістю 10000,00 грн. (т. 1 а.с. 91).

Відповідно до квитанції № 083851 від 29 серпня 2022 року вбачається, що ОСОБА_2 отримано 10000,00 грн., найменування послуги «згідно договору про надання юрпослуг від 01 липня 2022 року та по акту виконаних робіт №1 від 29 серпня 2022 року ОСОБА_1 » (т.1 а.с. 91 зворот).

Рішення у вказаній справі ухвалено Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області 24 березня 2025 року (а.с. т. 4 а.с. 206-220).

01 квітня 2025 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Королюк О.В. подала заяву про винесення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат, в якій просила стягнути 45000,00 грн., які складаються з 10000,00 грн. за підготовку та написання позовної заяви та формування додатків до неї вартістю, а також 35000,00 за участь адвоката в судовому засіданні (т. 4 а.с. 223-224).

Так, згідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до п.2 ч.5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Згідно ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Ст. 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів цивільного судочинства) є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді; ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову; а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст.134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст.137 ЦПК України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст.141 ЦПК України).

За приписами ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

У ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 міститься правовий висновок про те, що однією з основних засад (принципів) судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу; 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З системного аналізу вказаних норм вбачається, що подання заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат не є тотожним поданню доказів понесення таких витрат. Закон прямо передбачає, що суд визначає розмір витрат на підставі поданих доказів, а не лише заяв. Відтак, заява без додання відповідних доказів не може слугувати підставою для визначення розміру витрат і застосування положень цієї норми.

Разом з тим, якщо докази понесених витрат були подані стороною до ухвалення рішення у справі по суті спору, тобто в межах встановленого процесуального строку, передбаченого ч. 8 ст. 141 ЦПК України, то формальне обмеження у п`ять днів після ухвалення рішення не поширюється на подання заяви про ухвалення додаткового рішення, оскільки вимога цієї норми стосується виключно строків подання доказів, а не заяв про їх врахування.

Таким чином, ч. 8 ст. 141 ЦПК України застосовується лише до доказів, які підтверджують розмір судових витрат, а не до самих заяв. У випадку, якщо докази були подані вчасно, подання заяви про ухвалення додаткового рішення може бути здійснено і після спливу п`ятиденного строку без порушення вимог зазначеної норми.

Як вбачається з матеріалів справи стороною позивача 01 квітня 2025 року подано заяву про стягнення судових витрат та додані докази лише щодо перерахування таких адвокату Королюк О.В.

Водночас суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що згідно вимог статті 137, 141 ЦПК України вбачається, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги, рахунки тощо.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Проте, відповідно до правової позиції, висловленої об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та підтвердженої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

У цьому контексті подання квитанцій або інших платіжних документів як підтвердження фактичної оплати витрат не є єдиним та обов`язковим критерієм для їх врахування судом. Ключовим є належне підтвердження обсягу виконаних робіт, вартості послуг та наявність зобов`язання зі сторони клієнта здійснити оплату, що може бути встановлено, зокрема, на підставі договору про надання правничої допомоги та акта приймання-передачі виконаних робіт.

Таким чином, наявність/відсутність квитанцій про оплату витрат на професійну правничу допомогу не позбавляє суд процесуальної можливості дослідити та оцінити наявні в матеріалах справи докази, що підтверджують характер, обсяг і вартість наданих послуг, та вирішити питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу.

З огляду на викладене, подання позивачем 01 квітня 2025 року до заяви доказів оплати витрат на професійну правничу допомогу не вплинуло на дотримання вимог частини 8 статті 141 ЦПК України, оскільки належні докази понесених витрат були подані позивачем ще на стадії подання позовної заяви, тобто до ухвалення судового рішення по суті спору.

В матеріалах справи наявні копія договору про надання юридичних послуг, акт виконаних робіт та квитанція про оплату, які підтверджують як сам факт надання професійної правничої допомоги, так і її вартість. Враховуючи, що ці документи були подані вчасно разом із позовною заявою вимоги щодо строків подання доказів, передбачені ч. 8 ст. 141 ЦПК України, були дотримані.

Суд першої інстанції залишаючи без розгляду заяву про ухвалення додаткового рішення на зазначене вище уваги не звернув у зв`язку з чим прийшов до передчасного висновку про наявність підстав для залишення заяви без розгляду.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Королюк Оксани Вікторівни задовольнити частково.

Ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 03 квітня 2025 року скасувати і направити справу для продовження розгляду (Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: О.В. Ковальчук

О.С. Панасюк