КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 361/8556/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/2516/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,

за участю секретаря судового засідання Марченка М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Радзівіл А.Г., апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Петришин Н.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Альпійське містечко», Акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» про відшкодування матеріальної шкоди завданої залиттям квартири, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, на обґрунтування якого зазначав, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності позивачу ОСОБА_2 та третій особі ОСОБА_3 .

Відповідно до договору від 01.02.2019 року про поділ майна подружжя встановлені наступні частки у праві спільної часткової власності зазначеного нерухомого майна у вказаних осіб, зокрема: 99/100 частки квартири належить позивачу - ОСОБА_2 та 1/100 частки квартири належить третій особі - ОСОБА_3 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чижиковим О.О. і зареєстрований в реєстрі за № 5356. Крім того, такі обставини підтверджуються а також інформаційною довідкою № 276063903 від 22.09.2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За домовленістю між вказаними співвласниками повне утримання квартири АДРЕСА_1 покладено на позивача ОСОБА_2 .

Третьою особою, ТОВ «Керуюча компанія «Альпійське містечко» здійснюється обслуговування будинку АДРЕСА_1 , в якому розташована квартира № 18 .

Позивач зазначав, що у ніч з 30.07.2021 на 31.07.2021 року відбулося залиття квартири АДРЕСА_1 , співвласником якої є позивач, з квартири № 23 того ж будинку.

У пункті 2.3.6 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованих в Мін`юсті 25 серпня 2005 року за № 927/11207, зазначено, що у разі залиття, аварії квартири складається відповідний акт, форма якого затверджена додатком № 4. Відповідно до даного додатку акт повинен містити дані про події, які відбулись, наслідки таких подій, причину залиття, винну особу, яка здійснила неправомірні дії, та підписи осіб, у присутності яких такий акт складено.

31.07.2021 року відповідною комісією було складено акт № 310718, яким встановлено зазначений вище факт залиття квартири № 18 з квартири № 23 будинку АДРЕСА_1 .

Згідно даних, які зазначені у даному акті безпосередньо встановлено: подію, що відбулась (залиття квартири № 18 з квартири № 23 ); наслідки такої події (завдання матеріальних збитків, пошкодження квартири № 18 та обладнання); причину залиття (не закритий кран води у квартирі № 23 ); винну особи, яка здійснила неправомірні дії ( ОСОБА_1 , власник квартири № 23 ). Підписи осіб, у присутності яких складено акт.

З огляду на зазначене, документом, який відповідає встановленим вимогам відповідного нормативного акту, встановлено факт залиття нерухомого майна, квартири АДРЕСА_1 31 липня 2021 року, що перебуває у спільній частковій власності позивача, ОСОБА_2 , та третьої особи ОСОБА_3 , що був спричинений з боку власника квартири АДРЕСА_7 .

Згідно з інформаційною довідкою № 273930728 від 08.09.2021 року квартира АДРЕСА_7 перебуває у приватній власності особи ОСОБА_1 , яка визначена відповідачем згідно даного позову.

Під час погодження можливості досудового врегулювання питання про відшкодування матеріальної шкоди позивачу, відповідач надала безапеляційну відмову щодо можливості такого відшкодування у добровільному порядку, що змусило позивача звернутися до суду для захисту свого порушеного права.

18.08.2021 року, діючи в інтересах ОСОБА_2 , адвокатом Мілетич О.О. було направлено адвокатський запит № 1 до третьої особи ТОВ «Керуюча компанія «Альпійське містечко» з метою отримання інформації щодо обставин вказаного вище факту залиття квартири № 18 , яке відбулось 31.07.2021р.

У відповіді представник ТОВ «Керуюча компанія «Альпійське містечко» зазначив, що товариством здійснювалось утримання будинку АДРЕСА_1 станом на 31.07.2021 року та здійснюється таке утримання будинку станом на момент подання відповіді на даний запит. Також зазначено, що дійсно, 31.07.2021 року відбувся факт залиття квартири АДРЕСА_1 , яка належить на підставі права власності ОСОБА_2 з квартири № 23 того ж будинку; залиття квартири № 18 сталося з вини власників квартири № 23 , що розташована поверхом вище; дійсно було складено акт від 31.07.2021 про наслідки залиття житлового/нежитлового приміщення (квартири) за участі керівника Товариства, а також інших членів комісії; дійсно було завдано ОСОБА_2 майнової шкоди внаслідок факту залиття його квартири АДРЕСА_1 , що відбулось з квартири № 23 того ж будинку 31.07.2021 року.

07.08.2021 року між позивачем ОСОБА_2 та ПП «Експертзабезпечення» укладено договір № 1346 на проведення незалежної оцінки.

18.08.2021 року було виконано умови вказаного договору з боку ПП «Експертзабезпечення» та викладено Звіт про незалежну оцінку майнових прав з метою визначення ринкової вартості права вимоги відшкодування матеріальних втрат, понесених внаслідок залиття квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до висновку експерта про об`єкт незалежної оцінки визначено вартість матеріального збитку, завданого внаслідок залиття квартири № 18 за вказаною адресою, що становить 294 850 грн.

Розділом 4 «Опис об`єкту оцінки» суб`єктом оціночної діяльності безпосередньо зазначається про те, що в процесі натурного огляду об`єкту залиття, співбесіди з замовником та аналізу наданої документації, оцінювачем було встановлено, що 30 липня 2021 року відбулось залиття квартири АДРЕСА_1 , з розташованої на п`ятому поверсі квартири № 23 . Згідно акту № 310718 комісії з обстеження причин та наслідків залиття від 31.07.2021р., були встановлені постраждалі від залиття конструктивні елементи квартири № 18 . Причиною залиття стало не закриття крану водопостачання у квартирі № 23 і відсутності контролю над ним власниками вказаної квартири.

При обстеженні було виявлено, що в квартирі постраждали від залиття майже всі конструктивні елементи квартири, площі пошкоджених частин яких були визначені за результатами безпосередніх обмірів при проведенні оцінки, тому що у квартирі у 2019 році був проведений дизайнерський ремонт з відокремленням гардеробної гіпсокартонними стінами в межах житлової кімнати площею 15,1 кв.м., що не відповідає даним технічного паспорту на квартиру, наведеного у додатках, також постраждали нещодавно придбані меблі, побутова техніка та модернізована в рамках дизайнерського ремонту електромережа).

Сторінка 16 звіту зазначає, що вартість майнових прав замовника розрахована, як вартість на ремонт необхідних для ліквідації наслідків затоплення.

З урахуванням проведеного дослідження, позивач вважав доцільним звернутися до суду з метою захисту його порушеного права, та просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду завдану залиттям квартири у розмірі 294 850 грн. (т. 1 а.с. 1-8).

10 лютого 2022 року до суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Гродовської О.П. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позову та стягнути з позивача витрати на правову допомогу в сумі 15 000,00 грн. (т. 1 а.с. 124-130).

Посилалась на те, що як вбачається зі змісту позовної заяви у ніч з 30.07.2021 р. на 31.07.2021 року відбулося залиття квартири АДРЕСА_1 , співвласником якої є позивач, з квартири № 23 того ж будинку. 31.07.2021 року комісією було складено акт № 310718, який встановлено зазначений вище факт залиття квартири № 18 з квартири № 23 будинку АДРЕСА_1 .

Однак, даний акт є неналежним та недопустимим доказом, оскільки по змісту не відповідає Правилам утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76.

У даних Правилах передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Отже, враховуючи вимоги законодавства, в актах повинна бути вказана чітка причина залиття та його наслідки, як того вимагає Додаток 4 до п. 2.3.6 зазначених Правил: Проста фіксація пошкодження техніки, меблів проводки, залиття стін, гардеробної не може бути розцінена як належний доказ того, що такі пошкодження сталися внаслідок залиття та з вини відповідача.

Наданий позивачем акт не відповідає зазначеним вище нормам, оскільки не містить: характер залиття та його причини, дату залиття; не містить обсягів необхідного ремонту приміщень квартири, при зазначенні переліку пошкоджень унаслідок залиття речей, не містить орієнтовну вартість шкоди;висновок комісії щодо встановлення вини власника квартири № 23 не містить даних про власника квартири та хто саме конкретно здійснив затоплення, на підставі яких фактичних обставин встановлено вину; відсутні дані, що власник квартири №23 , або його представники обізнані із складеним актом.

Комісією не було оглянуто квартиру відповідача, а тому висновки про затоплення внаслідок незакритого крану води у квартирі № 23 не відповідають дійсності. Факт несправності сантехнічного обладнання чи його неправильної експлуатації в квартирі відповідача не встановлений.

Отже, в акті не відображено причину залиття, характер залиття, завдану матеріальну шкоду (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість), також відсутні докази причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та спричиненням шкоди позивачу. Даний акт не надає можливості встановити дійсні обставини, та у своїй сукупності не надає змоги дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Інших доказів, які б підтвердили, що саме внаслідок дій чи бездіяльності відповідача сталося залиття квартири позивача та позивачу було завдано шкоди в розмірі 294850 грн. 00 коп., суду не надано.

Даний факт свідчить, про те, що представники комісії склали акт без врахування позиції відповідача, за відсутності повного, всебічного, об`єктивного з`ясування всіх обставин справи.

На підтвердження розміру завданої шкоди позивачем надано Звіт про незалежну оцінку майнових прав з метою визначення ринкової вартості права вимоги відшкодування матеріальних втрат понесених внаслідок залиття квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

У відповідності до даного документу визначено вартість матеріального збитку завданого внаслідок залиття квартири № 18 за вказаною адресою, що становить 294 850 грн.

Однак, даний Звіт є неналежним та недопустимим доказом, зважаючи на наступне.

Так, у Звіті вказано, що в процесі натурального огляду об`єкту залиття, співбесіди з замовником та аналізу наданої документації, Оцінювачем було встановлено, що 30 липня 2021 р. відбулось залиття квартири АДРЕСА_1 , з розташованої на п`ятому поверсі квартири №23 . Згідно Акту № 310718 комісії з обстеження причин та наслідків залиття від 31.07.2021 року були встановлені постраждалі від залиття конструктивні елементи квартири № 18 . Причиною залиття стало не закриття водопостачання у квартирі № 23 і відсутності контролю над ним власниками вказаної квартири. Вказано, що у квартирі був проведений дизайнерський ремонт з відокремленням гардеробної гіпсокартонними стінами в межах житлової кімнати площею 15,1 кв.м., що не відповідає даним технічного паспорту на квартиру, також постраждала в рамках дизайнерського ремонту електромережа.

Звертала увагу суду на те, що даний звіт складено 18 серпня 2021 року, тобто через 18 днів після складення Акту про залиття квартири від 31.07.2021 року. У вартість пошкодженого майна оцінювач включив те майно, яке не зазначене в Акті. Зокрема, в Акті не вказано модель, марку, рік випуску побутової техніки та її інші характеристики, не вказано характеристики меблі, зокрема, по конструкціям, по типу виробництва, по використаним у виробництві матеріалам тощо, не вказано виробника такої меблі, відсутні документи про належність цього майна позивачу. Також оцінювач включив у вартість відновлювального ремонту ті пошкодження, які не відображені в Акті, зокрема, натяжну стелю, гіпсокартонний підвісний каркас на металевому профілі, ламінат, плінтус, двері тощо. Також в Акті нічого не вказано, про систему «Розумний будинок».

Тобто, у Звіті оцінювач відобразив обставини, які він спостерігав станом на 18 серпня 2021року. Однак, даний документ не містить вихідні дані, які б доводили, що перелічені у Звіті пошкодження виникли внаслідок залиття квартири відповідно до Акту від 31.07.2021 р. Дата затоплення встановлена оцінювачем зі слів позивача, адже, Акт таких даних не містить.

У зв`язку з тим, що Звіт базується на Акті, який складений з порушенням законодавства, отже висновки, викладені у ньому не можуть братись до уваги відповідно до доктрини ?плодів отруєного дерева?, а розрахунки проведені на основі вихідних даних, які не підтверджуються іншими матеріалами справи.

Крім того, повідомляла, що між відповідачем та ОСОБА_4 (підрядник) 27 січня 2020 року укладено договір про надання послуг, відповідно до якого підрядник приймає на себе виконання робіт по ремонту квартири за адресою: АДРЕСА_7 . Відповідно до п.п.6.4., 6.5. договору Підрядник відповідає за охорону праці та техніку безпеки при виконанні своїх робіт, підрядник відповідає за дотримання санітарних та протипожежних вимог при виконанні своїх робіт. Відповідно до п.9.1. підрядник має право залучити до виконання Договору субпідрядників без згоди замовника, але несе повну відповідальність за дії субпідрядником, здійснює підрядник.

Станом на 31 липня 2021 року у квартирі відповідача ОСОБА_1 працював підрядник за вищевказаним договором. На вказану дату відповідач у квартирі не проживала та не знаходилась, а тому збитки, вказані у позовній заяві завдані не з вини ОСОБА_1 .

У матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достовірні докази, які б надали суду можливість дійти висновку про наявність в діях ОСОБА_1 протиправної поведінки по відношенню до майна позивача, вини у заподіянні майнової шкоди та причинного зв`язку між протиправною поведінкою і заподіяною шкодою.

Пошкодження майна позивача відбулось внаслідок обставин, які не залежали від її волі та не були наслідком її дій (т. 1 а.с. 124-130).

30 серпня 2022 року представник позивача подала до суду відповідь на відзив, в якій просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (т. 1 а.с. 162-167).

Посилалась на те, що так на підтвердження обставин залиття 31.07.2021 року квартири № 18 позивача складено акт № 310718 від 31.07.2021 року.

Положеннями даного акту вбачається те, що комісія у складі ОСОБА_5 (директор ТОВ «Керуюча компанія «Альпійське містечко»), ОСОБА_1 (мешканець квартири № 23 ), ОСОБА_2 (мешканець квартири № 18 ), ОСОБА_6 (мешканець квартири № 13 ) та сантехніка ОСОБА_7 , було складено акт № 310718, про факт залиття квартири № 18 з квартири АДРЕСА_7 .

Положеннями даного акту встановлено обставини залиття квартири № 18 та наявні на момент обстеження комісією пошкодження, зокрема пошкоджено: все електричне обладнання (холодильник, гриль, мікрохвильова піч, телевізор, лампи верхнього освітлення, духова та витяжна шафи); меблі, кухонні меблі; гіпсокартонові покриття стелі; електричну проводку; оздоблення всіх стін, міжкімнатні двері, гардероб.

Положеннями даного акту встановлено обставини залиття 31.07.2021 року квартири № 18 внаслідок затоплення квартири № 23 при незакритому крані води.

Положеннями даного акту встановлено відсутність порушення норм технічної експлуатації будівлі.

В акті зазначено рекомендації - провести ремонт селами мешканки/власниці квартири № 23 .

Таким чином всі істотні обставини, зазначення яких вказує на дійсність обставин залиття квартири, та що вимагається нормами чинного законодавства - містяться у вказаному акті.

В акті також наявні підписи учасників комісії, якою складався такий акт. З огляду на те, що ОСОБА_1 відмовилася від підпису такого акту, в документі міститься відповідна відмітка.

Кожна особа реалізує свої права на свій власний розсуд. В даному конкретному випадку відповідач, ОСОБА_1 , яка брала участь у обстеженні обставин залиття квартири 31.07.2021 р., мала всі можливості і права зазначити свої заперечення у акті, який складався членами комісії, в якій вона також приймала участь.

Однак, відповідач утрималась від реалізації такого права та відмовилась від підпису складеного акту. А відтак не є обґрунтованими заперечення у відзиві, які стосуються того, що вказаний акт від 31.07.2021р. складався без врахування її позиції, і це вказує на те, що зазначена у ньому інформація може бути недостовірною. Відповідач самостійно утрималась від реалізації свого права на вираження своєї позиції, зокрема і в самому акті, тому такі обставини не вказують на те, що акт був складений за відсутності повного, всебічного, об`єктивного з`ясування всіх обставин справи.

Тому є всі підстави вважати, що складений акт № 310718 від 31.07.2021 р. відповідає всім вимогам законодавства, безпосередньо зазначає істотні обставини залиття 31.07.2021 р. квартири № 18 , яка належить позивачу, з квартири № 23 , яка належить відповідачу, та є належним і допустимим доказом по даній справі.

Заперечення відповідача в даній частині не несуть ґрунтовного змісту, та виявляють лише її незгоду із обставинами допущеного залиття з її квартири та порушення прав позивача. Однак беручи до уваги те, що такі обставини можуть бути підставою для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності, виражені заперечення для позивача є зрозумілими. Самої незгоди із такими обставинами з боку відповідача є недостатньо,

При цьому, позивач вважає, що внаслідок залиття квартири № 18 з квартири № 23 , яка належить відповідачу, його права були порушені. А неможливість мирно врегулювати питання із відповідачем щодо відшкодування завданої шкоди та відновлення прав позивача, якраз і призвело до необхідності звернення до суду із позовом.

В даному конкретному випадку презумпція невинуватості відповідача на дані деліктні правовідносини не розповсюджується, та діє принцип змагальності учасників цивільного судочинства. А тому відповідач має обов`язок також належними та допустимим доказами довести відсутність своєї вини у події 31.07.2021 року залиття квартири № 18 позивача, і одних лише заперечень відповідача проти факту такої події - є недостатньо в даному випадку, та на спростування підстави та предмету поданого позову мали би бути подані належні та допустимі докази.

Разом із цим, ряд зазначених заперечень відзиву на позовну заяву стосується звіту про незалежну оцінку завданої матеріальної шкоди. Такі заперечення безпосередньо стосуються того, що такий звіт був складений не у момент залиття квартири № 18 , а через 18 днів, та у нього включене майно, яке не відображено у переліку пошкодженого майна у складеному акті № 310718 від 31.07.2021р. а відтак відповідач робить висновок про включення до переліку пошкодженого майна інших предметів, які не зазначені в акті. На думку відповідача, це може вказувати на неналежність та недопустимість такого доказу.

Позивач звертає увагу суду на те, що руйнівна дія води для предметів побуту, побутової техніки, обладнання та оздоблювальних матеріалів - є триваючою. А тому потрапляння води наприклад на гіпсокартонний підвісний каркас в перші хвилини залиття квартири, можуть не створювати істотних наслідків для нього. Однак під дією води, вологи, практично будь-які предмети побуту, меблі, техніка, електрика, втрачають свою придатність для користування та зазнають пошкоджень. Більше того, такий руйнівний ефект дії води та вологи неможливо було встановити в момент затоплення квартири та складання акту № 310718 від 31.07.2021р. на підставі членів комісії, до компетенції якої не входить оцінка завданих збитків. При цьому самі пошкодження оздоблення квартири, предметів побуту, меблів можуть проявлятися протягом часу, а не відразу, в момент залиття квартири. Однак це не виключає того, що такі пошкодження є наслідком залиття квартири № 18 позивача 31.07.2021 року.

Окрім того, і до компетенції керуючої компанії, та інших учасників комісії окремо, які в складі комісії склали акт та проводили обстеження на предмет залиття квартири № 18 , не входить оцінка завданих збитків та детальне дослідження наслідків і обсягів завданих збитків внаслідок залиття квартири, а також триваючої дії вологи на побутові предмети, техніку та меблі.

Тому оцінка завданих збитків здійснювалась саме суб`єктом оціночної діяльності, в передбаченому законом порядку, саме з метою достовірного визначення обсягу завданих збитків.

З огляду на такі обставини, складання звіту оцінки завданого матеріального збитку 18 серпня 2021 року - не вказує на його недопустимість чи неналежність як доказу. Більше того, в ньому деталізовано обсяг завданих збитків внаслідок залиття квартири, ретельно та детально досліджено пошкоджені предмети, обладнання та устаткування, що також кореспондується із зазначеними пошкодженням в акті № 310718 від 31.07.2021р.

У звіті оцінки безпосередньо містяться посилання саме на факт залиття квартири № 18 , 31.07.2021р. та завдану у зв`язку із цим матеріальну шкоду. Тому доводи відповідача щодо відсутності пов`язаності вказаного доказу із обставинами справи - не несуть ґрунтовного змісту та не вказують на недопустимість чи неналежність такого документу як доказу.

А тому є всі підстави вважати, що позивачем належним чином було виконано обов`язок доказування обсягу завданої йому матеріальної шкоди.

Також відповідач у відзиві на позовну заяву повідомляє суд про те, що між нею та ОСОБА_4 27 січня 2020 р. укладено договір про надання послуг, відповідно до якого останній приймає на себе зобов`язання виконання ремонту квартири № 23 , яка належить відповідачу. Відповідач також посилається на те, що відповідно до п.п.6.4., 6.5. договору ОСОБА_4 відповідає за охорону праці та техніку безпеки при виконанні своїх робіт, підрядник відповідає за дотримання санітарних та протипожежних вимог при виконання своїх робіт. Відповідно до п.9.1. підрядник має право залучити до виконання договору субпідрядників без згоди замовника, але несе повну відповідальність за дії субпідрядником, здійснює підрядник.

Відповідач вказує на те, що станом на 31 липня 2021 року у її квартирі працював ОСОБА_4 за вказаним договором, а сама вона в квартирі не проживала, і в ній не знаходилась, а тому були завдані збитки не з вини відповідача, та це не залежало від її волі та не було наслідком її дій.

Позивач не може погодитися із такими запереченнями відповідача. Беручи до уваги поданий нею договір від 27.01.2020 р. необхідно звернути увагу на те, що строки для виконання ремонтних робіт згідно такого договору обмежені 60 робочими днями (п.3.1.договору). Цей строк станом на 31.07.2021 р. збіг, а відтак немає підстав вважати те, що положення договору та цивільно-правові відносини відповідача із особою ОСОБА_4 взагалі мають братися до уваги в даному конкретному випадку.

Більше того, із такого договору не вбачається, що ОСОБА_4 набував право користування або інше речове право стосовно квартири № 23 , власником якої є відповідач. Немає підстав вважати і те, що ОСОБА_4 проживав у квартирі № 23 , і залиття квартири відбулось саме з його вини та він має нести відповідальність за залиття квартири позивача, яке відбулось із квартири № 23 відповідача.

Таким чином, доводи відповідача про те, що вона не може відповідати за заподіяння збитків позивачу внаслідок залиття його квартири в даному випадку - не несуть ґрунтовного змісту. Навіть якщо припустити те, що як зазначила комісія, якою складено акт про залиття квартири, у квартирі № 23 відповідача не був закритий кран води іншою особою, яка на законних підставах перебувала у власності відповідача, цивільно-правову відповідальність і в такому ж випадку має нести безпосередньо саме відповідач, як власник квартири № 23 .

І визначення відповідачем по даній справі іншу особу, окрім як власника квартири № 23 , за даних конкретних обставин, якраз і було б пред`явленням позову до неналежного відповідача.

Тому позивач робить висновок про те, що ним було правильно визначено особу відповідача, ОСОБА_1 , оскільки немає підстав вважати винною іншу особу у події 31.07.2021 р. залитті його квартири № 18 з квартири № 23 (т. 1 а.с. 162-167).

11 жовтня 2022 року представник відповідача подала до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких просить відмовити в задоволенні позову (т. 1 а.с. 181-184).

Посилається на те, що позовна заява та додатки додані до неї не містять даних про причини затоплення квартири позивача. Немає жодних доказів аварійної ситуації в квартирі відповідача. Крім того, Акт № 310718 про факт залиття квартири є неналежним та недопустимим доказом, оскільки по формі не відповідає Правилам утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, оскільки в такому не відображено, причину залиття, характер залиття, завдану матеріальну шкоду (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість), висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття (хто саме конкретно, на підставі яких фактичних обставин встановлено вину). Крім того, відсутні докази, що ТОВ ?Керуюча компанія ?Альпійське містечко? вправі складати акт залиття квартири, а також докази причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та спричиненням шкоди позивачу.

Основним доказом винуватості відповідача, на який покликається позивач, є акт залиття та звіт про незалежну оцінку майнових прав.

Однак, перелік пошкоджень, внаслідок залиття квартири позивача, вказаний позивачем у позові, не відповідає переліку пошкоджень, виявлених комісією при складанні акту.

Документів на підтвердження висновку комісії щодо встановлення причини залиття квартири, а саме, те що залиття квартири сталося через не закриття крану водопостачання у квартирі відповідача і відсутності контролю над ним власниками вказаної квартири, суду не надано.

До того ж, відсутні і будь-які докази, які б вказували на те, що власника квартири - відповідача було запрошено для проведення огляду квартири з метою складання звіту про незалежну оцінку майнових прав.

Крім того, обстеження квартири позивача було проведено 18.08.2021, а залиття, як стверджує позивач сталося 30.07.2021 р.

Доказів того, що залиття квартири мало місце саме 30.07.2021 р. суду не надано.

Отже, вважає що необхідно критично ставитися до акту, складеного комісією оскільки квартира відповідача не обстежувалася, таким чином, не зрозуміло, яким чином комісія дійшла висновку, що залиття сталося саме з вини відповідача, інших доказів про причетність відповідача до залиття квартири позивача останнім не надано.

Крім того, визначаючи розмір матеріальної шкоди, позивач посилався на звіт про оцінку збитків.

Разом з тим, пошкодження, які були зафіксовані в акті, складеним комісією відрізняються від пошкоджень, відображених у звіті.

До того ж, вказаний звіт було складено 18.08.2021 р., доказів того, що визначені у звіті пошкодження квартири були завдані під час її залиття - 30.07.2021 р. суду також не надано.

Таким чином, не надано позивачем і належних доказів на обґрунтування розміру матеріальної шкоди, завданої йому внаслідок залиття квартири, яку позивач визначив 294850 грн. (т. 1 а.с. 181-184).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 219 818 грн. 50 коп. матеріальної шкоди завданої залиттям квартири. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 2198 грн. 19 коп. В іншій частині позову відмовлено (т. 2 а.с. 75-87).

За протоколом автоматизованого розподілу, у зв`язку з неможливістю розгляду справи суддею Радзивіл А.Г. , справу передано судді Петришин Н.М. справу прийнято до провадження (т. 2 а.с. 125-128).

Додатковим рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2024 року заяву представника позивача ОСОБА_2 - Бутенка О.А. про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат - задоволено частково. Ухвалено у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 треті особи: ОСОБА_3 , ТОВ «КК «Альпійське містечко», про відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири, додаткове рішення, яким вирішено питання про стягнення судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000 грн., а також витрати на виготовлення звіту про незалежну оцінку майнових прав з метою визначення ринкової вартості права вимоги відшкодування матеріальних витрат, понесених внаслідок залиття квартири, у розмірі 2 982 грн. (т. 2 а.с. 161-165).

Не погодившись з рішенням районного суду, 04 вересня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Гродовська О.П. подала безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволення позовних вимог. На обґрунтування апеляційної скарги зазначала, що вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно не визначився з характером спірних правовідносин, не повно та не всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, не надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права. Посилалась на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву (т. 2 а.с. 172-180).

Не погодившись з додатковим рішенням районного суду, 01 листопада 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Гродовська О.П. подала безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване додаткове рішення та ухвалити нове , яким відмовити в задоволенні вимоги позивача про стягнення витрат, понесених на професійну правничу допомогу на його користь, а також витрат на виготовлення звіту про незалежну оцінку майнових прав під час розгляду справи в суді першої інстанції (т. 2 а.с. 205-210).

На обґрунтування скарги зазначала, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, ухваленим за результатами однобічного, неповного вирішення справи, незаконним, ухваленим при неповному з`ясуванні фактичних обставин справи, суперечить судовій практиці.

Вказувала, що заявлена сума судових витрат є документально недоведеною, неспівмірною із складністю судового процесу, завищеною на ринку юридичних послуг, надто завищена вартість процедурних типових питань, що не залежать від ціни позову та/або професійного досвіду виконавця. Належних та допустимих доказів в обґрунтування заявлених стороною позивача абсолютно необґрунтованих та не доведених, документально не підтверджених витрат на правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню в порядку розподілу судових витрат на таку завищену загальну суму, позивачем не надано.

Вказувала, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Разом з тим, надання детального опису робіт, а також доказів фактичного виконання таких робіт не є достатніми підставами для розподілу судових витрат на правничу допомогу адвоката між сторонами.

Лист-повідомлення не є належним розрахунковим документом та не може підтверджувати факт сплати гонорару адвокату.

Предмет спору в цій справі не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних адвокатами, з огляду на висловлену ними єдину правову позицію. Бажання перекладення цих витрат на відповідача не відповідає критеріям реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану відповідача та становлять надмірний тягар для відповідача (т. 2 а.с. 205-210).

Не погодившись з додатковим рішенням районного суду, 04 листопада 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Мілетич О.О. подала безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просила змінити додаткове рішення суду, а саме стягнути з ОСОБА_1 судові витрати на надання правничої допомоги у розмірі 20 874 грн., а також витрати на виготовлення звіту про незалежну оцінку майнових прав з метою визначення ринкової вартості права вимоги відшкодування матеріальних витрат, понесених внаслідок залиття квартири у розмірі 2 982 грн., а загалом стягнути 23 856 грн. (т. 2 а.с. 214-217).

На обґрунтування апеляційної скарги зазначала, що не погоджується висновками суду, згідно яких підлягала застосуванню ч. 3 ст. 136 ЦПК України та мало би бути враховане майнове становище відповідача з метою зменшення судових витрат. Також, не погоджується з тим, що обставини майнового стану відповідача судом першої інстанції були встановлені за відсутності доказів, виключно на підставі посилань на наявність на вихованні дитини-інваліда у відповідача. Вважала, що суд першої інстанції застосував норму, яка не підлягала застосуванню у даних правовідносинах - ч. 3 ст. 136 ЦПК України, та не належним чином врахував положення ст.. 137, 141 ЦПК України.

Вказувала, що відповідачем не було надано до суду будь-яких документів на підтвердження майнового стану. При цьому, лише сам факт виховання дитини-інваліда не дає підстави для зменшення компенсації понесених судових витрат позивачем у даній справі.

Вважала, що суд першої інстанції повинен був врахувати поведінку відповідача, спрямовану на затягування розгляду справи, що ставить під сумнів розумність, своєчасність та ефективність захисту порушених прав позивача (т. 2 а.с. 214-217).

09 грудня 2024 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_2 - адвоката Мілетич О.О., в якому остання просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення залишити без задоволення (т. 3 а.с. 1-2).

09 грудня 2024 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_2 - адвоката Мілетич О.О., в якому остання просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення залишити без задоволення (т. 3 а.с. 8-10).

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Мілетич О.О. просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Повідомлення відповідача ОСОБА_1 повернулось із відмітками працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною нею адресою, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від вказаної особи до суду не надходили. Поряд з цим. відповідач ОСОБА_1 про розгляд справи апеляційним судом 03 липня 2025 року була сповіщена 22 травня 2025 року повідомленням її представника - адвоката Гродовської О.П. до Електронного кабінету в ЄСІТС із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення. Треті особи ТОВ «Керуюча компанія «Альпійське містечко», АТ «Страхова компанія «АРКС» були сповіщені 22 травня 2025 року, кожен окремо, до Електронного кабінету в ЄСІТС. Повідомлення третьої особи ОСОБА_3 , повернулось із відмітками працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною нею адресою, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від вказаної особи до суду не надходили. Факт належного сповіщення позивача ОСОБА_2 його представник - адвокат Мілетич О.О. в суді не заперечувала про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (т. 2 а.с. 233-237 т. 3 а.с. 18-36, 38-69, 72).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, квартира АДРЕСА_1 належить на підставі права спільної часткової власності позивачу - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а саме: 99/100 частки квартири належить позивачу - ОСОБА_2 та 1/100 частки квартири належить третій особі - ОСОБА_3 , що підтверджується договором про поділ майна подружжя, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чижиковим О.О., зареєстровано в реєстрі № 5356 та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 276063903 від 22.09.2021 року (т. 1 а.с. 10-11, 12-13).

Із пункту 3 договору про поділ майна подружжя від 01.02.2019 року, вбачається, що подальше володіння, розпорядження і користування вищевказаним майном здійснюється сторонами самостійно, на власний розсуд і не потребує додаткової згоди іншого подружжя та здійснюється відповідно до правового режиму та користування спільної часткової власності.

Квартира АДРЕСА_7 належить на праві власності ОСОБА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 273930728 від 08.09.2021 року (т. 1 а.с. 22-23).

У пункті 2.3.6 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованих в Мін`юсті 25 серпня 2005 року за № 927/11207, зазначено, що у разі залиття, аварії квартири складається відповідний акт, форма якого затверджена додатком № 4. Відповідно до даного додатку акт повинен містити дані про події, які відбулись, наслідки таких подій, причину залиття, винну особу, яка здійснила неправомірні дії, та підписи осіб, у присутності яких такий акт складено.

31.07.2021 року комісією у складі Чабан Є.О. (директор ТОВ «Керуюча компанія «Альпійське містечко»), ОСОБА_1 (мешканець квартири № 23 ), ОСОБА_2 (мешканець квартири № 18 ), ОСОБА_6 (мешканець квартири № 13 ) та сантехніка ОСОБА_7 , було складено акт № 310718, про факт залиття квартири № 18 з квартири № 23 будинку АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 20-21).

Згідно даних, які зазначені у даному акті безпосередньо встановлено: подію, що відбулась (залиття квартири № 18 з квартири № 23 ); наслідки такої події (завдання матеріальних збитків, пошкодження квартири № 18 та обладнання); причину залиття (не закритий кран водопостачання у квартирі № 23 ); винну особу, яка здійснила неправомірні дії ( ОСОБА_1 , власник квартири № 23 ). Підписи осіб, у присутності яких складено акт проставлені.

В акті зазначено, що на день обстеження комісія встановила залиття квартири № 18 зокрема пошкоджено: все електричне обладнання (холодильник, гриль, мікрохвильова піч, телевізор, лампи верхнього освітлення, духова та витяжна шафи); меблі, кухонні меблі; гіпсокартонове покриття, стелі; електричну проводку; оздоблення всіх стін, міжкімнатні двері, гардероб.

В результаті обстеження вказаної квартири № 23 внаслідок затоплення квартири № 18 виявлено та встановлена причина: «кран не закритий води», при цьому відсутні порушення норм технічної експлуатації будівлі (т. 1 а.с. 20-21).

07.08.2021 року між позивачем ОСОБА_2 та ПП «Експертзабезпечення» укладено договір № 1346 на проведення незалежної оцінки майна, а саме - право вимоги відшкодування матеріальних втрат, понесених внаслідок залиття квартири за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 91).

Відповідно до висновку експерта про об`єкт незалежної оцінки, визначено вартість матеріального збитку, завданого внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 - 294 850 грн. (т. 1 а.с. 27-90).

Розділом 4 «Опис об`єкту оцінки» суб`єктом оціночної діяльності безпосередньо зазначається про те, що в процесі натурного огляду об`єкту залиття, співбесіди з замовником та аналізу наданої документації, Оцінювачем було встановлено, що 30 липня 2021 року відбулось залиття квартири АДРЕСА_1 , з розташованої на п`ятому поверсі квартири № 23 . Згідно акту № 310718 комісії з обстеження причин та наслідків залиття від 31.07.2021р., були встановлені постраждалі від залиття конструктивні елементи квартири № 18 . Причиною залиття стало не закриття крану водопостачання у квартирі № 23 і відсутності контролю над ним власниками вказаної квартири.

При обстеженні було виявлено, що в квартирі постраждали від залиття майже всі конструктивні елементи квартири, площі пошкоджених частин яких були визначені за результатами безпосередніх обмірів при проведенні оцінки, тому що у квартирі у 2019 році був проведений дизайнерський ремонт з відокремленням гардеробної гіпсокартонними стінами в межах житлової кімнати площею 15,1 кв.м., що не відповідає даним технічного паспорту на квартиру, наведеного у додатках, також постраждали нещодавно придбані меблі, побутова техніка та модернізована в рамках дизайнерського ремонту електромережа.

Сторінка 16 звіту зазначає, що вартість майнових прав замовника розрахована, як вартість на ремонт необхідних для ліквідації наслідків затоплення (т. 1 а.с. 27-90).

Відповідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 170, ОСОБА_2 сплачено 4000 грн. за незалежну оцінку згідно з договором № 1346 від 07 серпня 2021 року (т. 1 а.с. 93).

Згідно з розрахунком страхового відшкодування від 19.10.2021 року, електронного договору страхування майна (АКЦЕПТ) № DNH0NBR-2022172 оферти № 228 від 19.01.2020 року, страхового акту №АRX2969089 від 20.10.2021 року, страхового акту №АRX2969280 від 20.10.2021 року позивачу ОСОБА_2 . Акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 79 083,00 грн. (т. 2 а.с. 18, 21-24).

Згідно з договором про надання послуг № 1 від 27 січня 2020 року, укладеного між ОСОБА_1 (замовник) та ОСОБА_4 (підрядник), замовник доручає, а підрядник приймає на себе виконання робіт по ремонту квартири за адресою: АДРЕСА_7 (т. 1 а.с. 135-137).

Згідно з п. 3 вказаного договору, етапи виконання робіт узгоджені в усному порядку. Термін виконання 60 робочих днів.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом ст. 1166 ЦК України обов`язок відшкодувати заподіяну шкоду покладається на особу, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини. Отже, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам заподіювач шкоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

Згідно з п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт.

Акт про залиття - це відповідний документ, який підтверджує подію, що трапилась. Цей документ складається комісією та затверджується балансоутримувачем, власником приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд або іншою особою, що обслуговує відповідний будинок.

В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 04 серпня 2020 року у справі №925/1478/16, протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

При цьому, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 27 грудня 2019 року у справі №686/11256/16-ц).

Згідно з ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовними вимогами, позивач посилався на те, що у ніч з 30.07.2021 на 31.07.2021 року відбулося залиття квартири АДРЕСА_1 , співвласником якої він є, з квартири № 23 того ж будинку, яка на праві власності належить відповідачці ОСОБА_1 . Про вказане 31.07.2021 року відповідною комісією було складено акт № 310718, яким встановлено зазначений вище факт залиття квартири № 18 з квартири № 23 будинку АДРЕСА_1 , де зазначено, що наслідками такої події є завдання матеріальних збитків, пошкодження квартири № 18 та обладнання, причина залиття - не закритий кран води у квартирі № 23 , винна особа, яка здійснила неправомірні дії - ОСОБА_1 , власник квартири № 23 . Відповідно до висновку експерта про об`єкт незалежної оцінки визначено вартість матеріального збитку, завданого внаслідок залиття квартири № 18 за вказаною адресою, що становить 294 850 грн.

На підтвердження обставин щодо протиправної поведінки відповідача, яка полягала у залитті квартири позивача, та щодо причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та завданими збитками, позивачем до позовної заяви був наданий Акт № 310218 про наслідки залиття житлового/нежитлового приміщення (квартири) від 31 липня 2021 року (т. 1 а.с. 20-21).

Вказаний акт складено 31.07.2021 року комісією у складі Чабан Є.О. (директор ТОВ «Керуюча компанія «Альпійське містечко»), ОСОБА_1 (мешканець квартири № 23 ), ОСОБА_2 (мешканець квартири № 18 ), ОСОБА_6 (мешканець квартири № 13 ) та сантехніка ОСОБА_7 , було складено акт № 310718, про факт залиття квартири № 18 з квартири АДРЕСА_7 (т. 1 а.с. 20-21).

В зазначеному акті вказано подію, що відбулась - залиття квартири № 18 з квартири № 23 ; наслідки такої події - завдання матеріальних збитків, пошкодження квартири № 18 та обладнання; причину залиття - не закритий кран водопостачання у квартирі № 23 ; винну особу, яка здійснила неправомірні дії - ОСОБА_1 , власник квартири № 23 .

В акті зазначено перелік пошкоджень внаслідок залиття, зокрема, все електричне обладнання (холодильник, гриль, мікрохвильова піч, телевізор, лампи верхнього освітлення, духова та витяжна шафи); меблі, кухонні меблі; гіпсокартонове покриття, стелі; електричну проводку; оздоблення всіх стін, міжкімнатні двері, гардероб.

В результаті обстеження вказаної квартири № 23 внаслідок затоплення квартири № 18 виявлено та встановлена причина «кран не закритий води», при цьому відсутні порушення норм технічної експлуатації будівлі (т. 1 а.с. 20-21).

Колегія суддів вважає, що акт залиття квартири є належним та допустимим доказом по справі, позаяк у вказаному акті зазначені всі обов`язкові відомості, а саме: дата та місце складання; члени комісії, що складають акт; місце, де трапилося залиття; подія, що трапилася; наслідки залиття, а також причини залиття, отже даний акт в загальному відповідає вимогам Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, і є належним доказом по справі.

Крім того, акт є первинним документом, що засвідчує факт певної події.

Посилання відповідача на те , що вказаний акт нею не підписаний, складався без урахування її позиції, відтак, є неналежним доказом у справі, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідачка брала участь в обстеженні обставин залиття квартири, мала право зазначити свої заперечення у акті, однак, таким правом не скористалась та відмовилась від підпису складеного акту.

Крім того, заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилалась на те, що між нею та ОСОБА_4 27 січня 2020 р. укладено договір про надання послуг, відповідно до якого підрядник приймає на себе виконання робіт по ремонту квартири за адресою: АДРЕСА_7 . Станом на 31 липня 2021 р. у квартирі відповідача ОСОБА_1 працював підрядник за вищевказаним договором. На вказану дату відповідач у квартирі не проживала та не знаходилась, а тому збитки, вказані у позовній заяві завдані не з вини ОСОБА_1 .

Однак, суд апеляційної інстанції критично оцінює такі доводи, оскільки згідно з договором про надання послуг № 1 від 27 січня 2020 року, укладеного між ОСОБА_1 (замовник) та ОСОБА_4 (підрядник), замовник доручає, а підрядник приймає на себе виконання робіт по ремонту квартири за адресою: АДРЕСА_7 (т. 1 а.с. 135-137). Згідно з п. 3 вказаного договору, етапи виконання робіт узгоджені в усному порядку. Термін виконання 60 робочих днів.

Відтак, станом на дату залиття квартири АДРЕСА_1 , термін виконання робіт за договором про надання послуг № 1 від 27 січня 2020 року сплив.

Разом з тим, із такого договору не вбачається, що ОСОБА_4 набував право користування або інше речове право стосовно квартири № 23 , власником якої є відповідач. Немає підстав вважати і те, що ОСОБА_4 проживав у квартирі № 23 , і залиття квартири відбулось саме з його вини та він має нести відповідальність за залиття квартири позивача, яке відбулось із квартири № 23 відповідача.

Відповідач не надала до суду належних та допустимих доказів на спростування факту залиття квартири позивача. Також, відповідач не спростувала доказами відсутність своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, а саме на предмет визначення причин залиття квартири позивача не заявляла та не надала інших доказів на підтвердження своїх заперечень, хоча це є її процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Позивач, на підтвердження розміру позовних вимог надав до суду висновок експерта про об`єкт незалежної оцінки, яким визначено вартість матеріального збитку, завданого внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 - 294 850 грн. (т. 1 а.с. 27-90).

Однак, відповідач не надала до суду доказів на спростування вказаного висновку щодо розміру матеріального збитку (шкоди). Заперечуючи проти такого розміру збитків відповідач свого контр розрахунку не навела, з клопотанням про проведення судової будівельно-технічної експертизи не зверталась, у зв`язку з чим не спростувала розмір заподіяної позивачам шкоди.

Відтак, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення із ОСОБА_1 на користь позивача 219 818 грн. 50 коп. матеріальної шкоди завданої залиттям квартири, врахувавши при цьому, що позивачу належить 99/100 частини квартири та те, що позивач отримав страхове відшкодування в розмірі 79083,00 грн., що підтверджується розрахунком страхового відшкодування від 19.10.2021 року, електронного договору страхування майна (АКЦЕПТ) № DNH0NBR-2022172 оферти № 228 від 19.01.2020 року, страхового акту №АRX2969089 від 20.10.2021 року, страхового акту №АRX2969280 від 20.10.2021 року за якими позивачу ОСОБА_2 . Акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 79 083,00 грн. (т. 2 а.с. 18, 21-24).

Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів у справі, тому колегія суддів їх відхилила.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Щодо додаткового рішенняБроварського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2024 року.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16).

Згідно з ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Частиною 8 ст. 141 ЦКП України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві позивач заявив попередній розрахунок витрат на правничу допомогу у розмірі 35 000 грн. (т. 1 а.с. 7).

На підтвердження доказів понесення витрат на правовому допомогу, позивачем до суду надано: договір № 09/09/21 про надання правової допомоги адвокатом від 09.09.2021, укладений між адвокатом Мілетич О.О. та ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 94-101), ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АІ № 1045082 (т. 1 а.с. 105), акт приймання-передачі від 24.09.2021 року (т. 1 а.с. 102), лист-повідомлення від 09.09.2021 (т. 1 а.с. 103), договір про надання правової допомоги № 09/09/21 від 09 вересня 2021 року, укладений між адвокатом Бутенко О.А. та ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 90-91), ордер про надання правничої (правової) допомоги серії АІ № 1046954 (т. 1 а.с. 149), акт прийому-передачі від 14.06.2024 року (т. 2 а.с. 97), лист-повідомлення (т. 2 а.с. 93).

Відповідно до Договору № 09/09/21 про надання правової допомоги від 09.09.2021, укладеного між адвокатом Мілетич О.О. та ОСОБА_2 , адвокатом Мілетич О.О. позивачу надавалася правова допомога, зокрема, за складання в інтересах клієнта позовної заяви про відшкодування шкоди внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 .

Згідно п.п. 2.2 вищевказаного договору вартість наданих адвокатом Мілетич О.О. послуг становить 8 000 грн. (т. 1 а.с. 94-101).

Факт надання послуг адвокатом позивачу підтверджуються листом-повідомлення від 09.09.2021 та Актом приймання-передачі від 24.09.2021 (т. 1 а.с. 102-103).

Відповідно до договору про надання правової допомоги № 09/09/21 від 09 вересня 2021 року, укладеного між адвокатом Бутенко О.А. та ОСОБА_2 , даний договір укладено надання правової допомоги адвокатом клієнту у справі про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири (за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 ) (т. 1 а.с. 90-91).

Згідно з п. 2.2. вказаного договору, за здійснення представництва клієнта адвокатом у справі про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири (за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 ), в суді першої інстанції в подальшому, клієнт зобов`язаний сплатити фіксований гонорар у розмірі 20 000 грн.

Факт надання послуг адвокатом позивачу підтверджуються листом-повідомлення від 24.09.2021 та Актом приймання-передачі від 14.06.2024 (т. 2 а.с. 93, 97).

У заяві про ухвалення додаткового рішення представник ОСОБА_2 - адвокат Бутенко О.А. просив стягнути з відповідача на користь позивача суму судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 23 856 грн., включаючи витрати за виготовлення звіту про незалежну оцінку майнових прав (т. 2 а.с.113-118).

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 107 від 04.09.2021 позивачем сплачено ПП «Експертзабезпечення» 4 000 грн. за незалежну оцінку згідно з Договором № 1346 на проведення незалежної оцінки від 07 серпня 2021 року (т. 1 а.с. 27-93).

Згідно з ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19).

19 вересня 2024 року до суду першої інстанції стороною відповідача було подано заперечення щодо розміру судових витрат, в яких зазначено, що виготовлення звіту щодо оцінки майна не є судовими витратами в розумінні ст. 133 ЦПК України. Також вказано на те, що заявлена позивачем сума судових витрат на правову допомогу в розмірі 28 000 грн. не підтверджується належними доказами, неспівмірна із складністю судового процесу та є явно завищеною. Крім того, зазначено, що відповідач виховує дитину з інвалідністю й стягнення витрат на правову допомогу може поставити її в скрутне матеріальне становище. З цих підстав, просили відмовити в стягненні з відповідача заявлених судових витрат (т. 2 а.с. 140-145).

На підтвердження факту виховання дитини з інвалідністю відповідачем надано до суду Медичний висновок № 21/2021 про дитину-інваліда віком до 18 років від 22.07.2021, Довідку про отримання (неотримання) допомоги № 1260 від 05.08.2022, Інвалідну програму реабілітації дитини-інваліда № 35 від 22.07.2021 (т. 2 а.с. 146-156).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим про що, зокрема, зазначено у рішеннях Європейського суду з прав людини від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України».

Також Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, усі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч.3,4,5 ст.141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої увалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновки суду першої інстанції щодо врахування наявності у відповідача на утриманні дитини-інваліда без врахування майнового та фінансового стану відповідача, адже такі докази у справі відсутні, а самі по собі посилання відповідача на наявність таких обставин не є підставою для зменшення розміру стягнутих витрат на правничу допомогу. З цих підстав суд апеляційної інстанції частково погодився з такими доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 .

Разом з тим, перевіривши матеріалами справи, встановивши обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), врахувавши складність справи, колегія суддів вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 28 000 грн. є завищеним та вважає за необхідне зменшити такий розмір витрат до 12 000 грн. На думку колегії суддів, такий розмір витрат відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та є пропорційними до предмета спору.

Відтак, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог 8 946 грн. (74,55 %).

Таким чином, розмір стягнутих судом першої інстанції витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню з 12 000 грн. до 8 946 грн.

В іншій частині додаткове рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Доводи апеляційних скарг не спростовують вказаних висновків суду, тому колегія суддів їх відхиляє.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 375, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2024 року - залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2024 року - залишити без змін.

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на додаткове рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2024 року - задовольнити частково.

Додаткове рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2024 року - змінити, зменшити суму стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу з 12 000 грн. до 8 946 грн.

В іншій частині додаткове рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 04 липня 2025 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов