Справа № 466/4585/23 Головуючий у 1 інстанції: Донченко Ю.В.
Провадження № 22-ц/811/2547/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Чижа Л.М.

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та

її представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Міхнов Олег Володимирович, про розірвання договору довічного утримання,

ВСТАНОВИЛА:

04.05.2023 ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Міхнов Олег Володимирович, в якому просила розірвати договір довічного утримання, укладений 05 серпня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Міхновим Олегом Володимировичем та зареєстрований у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, повернути у власність ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 та зняти заборону відчуження з квартири АДРЕСА_1 від 05.08.2014, зареєстровану приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Міхновим Олегом Володимировичем в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що відповідач за договором довічного утримання належним чином не виконує свої зобов`язання, зокрема, такий спочатку цікавився нею, але через деякий час замість нього до неї почали приходити інші сторонні люди, які говорили їй, що відповідач зайнятий, а згодом повідомили, що останній взагалі проживає за межами України. Вона неодноразово хворіла та потребувала допомоги, вимушена була просити знайомих людей допомогти їй, часто не вистачало коштів на проживання та лікування. Натомість відповідач жодної допомоги їй не надає.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 10 липня 2024 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Міхнов Олег Володимирович, про розірвання договору довічного утримання задоволено.

Розірвано договір довічного утримання /догляду/, укладений ОСОБА_3 з ОСОБА_1 , посвідчений 05.08.2014 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Міхновим Олегом Володимировичем, зареєстрований в реєстрі за №2171.

Застосовано наслідки розірвання договору довічного утримання, повернувши ОСОБА_3 квартиру, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , скасувавши державну реєстрацію права власності на зазначене нерухоме майно за ОСОБА_1 .

Визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Скасовано обтяження на нерухоме майно, зареєстроване в реєстрі за №2172- заборону на відчуження зазначеної в договорі довічного утримання квартири, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , що було накладене 05.08.2014 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Міхновим О. В., на підставі договору довічного утримання від 05.08.2014.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 (шістдесят) коп.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що оскільки позивач відмовляється приймати належне виконання зобов`язання, запропоноване відповідачем, то останній не може нести цивільно-правову відповідальність, наслідком якої є розірвання договору довічного утримання, оскільки у цьому випадку набувач не може надавати належне утримання відчужувану, який відмовляється його приймати.Позивач не довела належними доказами невиконання чи неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків за договором довічного утримання, а тому відсутні підстави для його розірвання.Оскільки позивачем не підтверджено неналежне виконання відповідачем умов договору довічного утримання, а також порушення істотних умов договору, то підстави для розірвання договору довічного утримання, визначені укладеним сторонами договором та чинним законодавством України відсутні.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 скаргу підтримав, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити повністю.

ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 проти скарги заперечили, просили у задоволення скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Судом установлено, що 05 серпня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Міхновим Олегом Володимировичем та зареєстрований в реєстрі за №2171. Згідно з Договором ОСОБА_1 зобов`язався здійснювати довічне утримання та догляд за ОСОБА_3 , а ОСОБА_3 на підставі пункту 1 договору передала у власність відповідачу квартиру АДРЕСА_1 . Вказана квартира складається з однієї житлової кімнати та кухні, комора в підвалі, площею 1,6 кв.м. Житлова площа квартири становить 12,3 кв.м., а загальна - 22,2 кв.м.

Відповідно до п. 7 Договору довічне забезпечення визначається у вигляді: у разі смерті відчужувача ( ОСОБА_3 ) зобов`язанням поховання останньої; забезпеченням її житлом шляхом збереження права безоплатного пожиттєвого проживання у відчужуваній квартирі; забезпеченням щоденним 3-ох разовим калорійним харчуванням (сніданок, обід і вечеря) за його бажанням; забезпеченням придатним для носіння одягом та взуттям; здійсненням догляду та необхідної допомоги; наданням побутових послуг (прання постільної білизни, послуги перукарні тощо); забезпеченням згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами незалежно від їх вартості.

Згідно з пунктом 8 Договору грошова оцінка зазначених в цьому договорі видів матеріального забезпечення на місяць за згодою сторін визначається у розмірі 1260 грн. Відповідно до ст. 751 ЦК України ця оцінка підлягає індексації у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до п. 14 Договору за згодою сторін зміни та доповнення до договору вносяться шляхом укладення додаткового договору, посвідченого нотаріально.

За доводами сторони позивача, відповідач після укладення договору не забезпечував позивача вказаним в повному обсязі, тобто не виконував умови укладеного договору.

Відповідно до п. 10 Договору цей договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача.

У судовому засіданні свідки зі сторони позивача підтвердили обставини невиконання ОСОБА_1 договору довічного утримання.

Зокрема, свідок ОСОБА_5 , яка знайома з позивачкою з 2009 року, повідомила суду, що допомагає позивачці, неодноразово перебувала за її місцем проживання, їй заочно відома ОСОБА_6 , яка приходила до ОСОБА_3 лише раз, натомість відповідача у позивача не бачила.

Свідок ОСОБА_7 , яка знайома з позивачкою 15 років, є її сусідкою та спілкується з нею кожен день, суду повідомила, що жодного разу не бачила відповідача чи інших осіб від його імені, які б виконували зобов`язання за вказаним договором довічного утримання.

Свідок ОСОБА_8 , яка спілкується з позивачкою раз на тиждень та допомагає їй продуктами, повідомила, що відповідач не дотримується своїх обов`язків по догляду за ОСОБА_3 , жодного разу вона його не бачила, при цьому позивачка не відмовлялася від допомоги ОСОБА_9 .

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 повідомила, що знає позивачку від народження, адже остання є сусідкою й знайомою батьків та додатково зазначила, що умови проживання позивача жахливі, така не отримує жодної допомоги від відповідача, який за умовами договору брав на себе зобов`язання по догляду за ОСОБА_3 . ОСОБА_11 та ОСОБА_12 їй невідомі та таких вона жодного разу не бачила.

Згідно з довідкою, виданою провідним економістом Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» Ковтун Н.Г., ОСОБА_3 має картковий пенсійний рахунок IBAN НОМЕР_1 , відкритий в ТВБВ №10013/0326 філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк», інших рахунків не має.

Протягом часу з 05.08.2014 по 22.08.2023 на рахунок ОСОБА_3 окрім надходжень, пов`язаних із виплатою пенсії та субсидій, кошти від ОСОБА_1 не надходили, що стверджується випискою про рух коштів по рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_3 , наданою АТ «Державний ощадний банк України» на виконання ухвали суду від 28 лютого 2024 року.

Водночас, згідно з даними виписки по картковому рахунку у період з 08.08.2020 по 26.08.2023 на картковий рахунок ОСОБА_3 надходило безготівкове нарахування на рахунок пенсії та субсидії, за винятком: 17.08.2022 зарахування переказу на рахунок CH Payment UKR DN-SK P24 CR MD UA 989661 I0110SWQ у сумі 2000 грн., 11.10.2022 - зарахування переказу на рахунок CH Payment UKR DN-SK P24 CR MD UA 989669 I0110SWQ у сумі 500 грн. зарахування переказу на рахунок CH Payment UKR DNIPRO P24 CR MD UA 989687 I0110SWQ у сумі 1000 грн., 27.05.2023 року зарахування переказу на рахунок CH Payment UKR KYIV Perekazvid NATALIYA Y. НОМЕР_2 у сумі 500 грн., 17.06.2023 - зарахування переказу на рахунок CH Payment UKR KYIV Perekazvid NATALIYA Y. НОМЕР_3 у сумі 500 грн., 06.07.2023 - зарахування переказу на рахунок CH Payment UKR DNIPRO P24 CR MD UA 989704 I0110SWQ у сумі 700 грн., 19.08.2023 - зарахування переказу на рахунок CH Payment UKR KYIV Perekazvid NATALIYA Y. НОМЕР_4 у сумі 500 грн. та 26.08.2023 - зарахування переказу на рахунок CH Payment UKR DNIPRO P24 CR MD UA 989713 I0110SWQ у сумі 500 грн.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (стаття 744 ЦК України).

Аналіз статті 744 ЦК України свідчить, що законодавець, передбачивши можливість визначення в договорі обов`язків як з утримання, так і догляду, розмежував указані поняття. Так, утримання характерне для зобов`язань майнового характеру, в той час як догляд, з-поміж іншого, може полягати в конкретних діях, турботі та опікуванні набувача над відчужувачем у силу його похилого віку та потребі в сторонній допомозі.

Із системного аналізу статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини (пункт 1 частини першої статті 755 ЦК України).

Тлумачення пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій.

Положення частини першої статті 755 ЦК України не містить визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому, вирішуючи зазначене питання, суд має враховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання та положення статті 651 ЦК України, якою визначені загальні підстави для зміни або розірвання договору.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 червня 2019 року в справі № 759/501/17 (провадження N 61-14554св18) зроблено висновок, що «тлумачення пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій.

При цьому, обов`язок з доведення факту належного виконання умов договору довічного утримання, у відповідності до ч. 3 ст. 12. ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України, покладається саме на відповідача, який надає це утримання.

Частина друга статті 651 ЦК України визначає, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотними є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 509/513/16-ц (провадження № 61-6725св18).

З огляду на наведене, для розірвання вказаного договору з наведених підстав є достатнім встановлення факту неналежного виконання набувачем умов договору.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Водночас належним виконанням зобов`язання слід вважати тоді, коли відповідач виконує всі взяті на себе обов`язки за договором.

Відповідно до статті 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 , суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача про розірвання договору довічного утримання, є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Відтак, належним способом захисту прав позивача у спірних правовідносинах буде визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1 внаслідок розірвання договору довічного утримання від 05 серпня 2014 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що слугував підставою для набуття відповідачем права власності на цей об`єкт нерухомого майна.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю, оскільки такий відповідає матеріалам справи та зібраним у справі доказам.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження належного виконання ним умов договору довічного утримання, при цьому, ураховуючи предмет позову, саме на відповідача покладається обов`язок щодо доведення обставин, які б свідчили про належне виконання ним прийнятих за договором обов`язків.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 , виходячи з п. 7 договору довічного утримання, забезпечував ОСОБА_3 харчуванням, ліками, одягом, доглядом та необхідною допомогою, матеріальним забезпеченням, передбачених умовами договору. Таким чином, умови зобов`язання за договором в частині надання харчування, ліків, побутових послуг та особистого догляду з боку відповідача не виконувалися.

Також з наданої суду виписки по картковому рахунку у період з 08.08.2020 по 26.08.2023 вбачається, що на рахунок ОСОБА_3 надходили грошові кошти ОСОБА_12 , однак такі надходження носять несистематичний (щомісячний) характер, у розмірі, значно меншому, ніж передбачений умовами договору, більшість з яких припадає на період, коли цивільний позов ОСОБА_3 надійшов на адресу районного суду, що свідчить про неналежне виконання відповідачем умов договору.

Щодо наданих стороною відповідача копій квитанцій про оплату комунальних послуг та спільних з позивачкою фотографій, то такі жодним чином не підтверджують факту належного утримання та догляду за позивачем.

Відповідачем не надано доказів щодо підтвердження факту усної домовленості про виконання зобов`язання іншою особою, зокрема ОСОБА_13 . Крім того, відповідно до п. 14 Договору за згодою сторін зміни та доповнення до договору вносяться шляхом укладення додаткового договору, посвідченого нотаріально. Однак, з матеріалів справи вбачається, що такої додаткової угоди суду не надано.

Крім того, матеріали справи не містять доказів, що підтверджують факт надання догляду та утримання ОСОБА_3 ОСОБА_13 , тому доводи в цій частині не заслуговують на увагу.

Пояснення свідка ОСОБА_14 надані в суді апеляційної інстанції, суд оцінює критично, оскільки про обставини надання допомоги ОСОБА_3 їй відомо лише зі слів ОСОБА_13 .

Таким чином, колегія суддів вважає, що районний суд дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для розірвання договору довічного утримання від 05 серпня 2014 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , який слугував підставою для набуття відповідачем права власності на цей об`єкт нерухомого майна.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків районного суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.

Повний текст постанови складено: 11.07.2025

Головуючий

Судді