Справа № 526/1908/25
Провадження № 2/526/1176/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09 липня 2025 року Гадяцький районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Черкова В.Г., при секретарі судового засідання Лопушняк Т.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гадяч у порядку спрощеного позовного провадження цивільну за позовом ОСОБА_1 до Гадяцького ВДВС у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Заєць Ніна Миколаївна, про зняття арешту з нерухомого майна,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заяву, яку мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати, після смерті якої було заведено спадкову справу. При зверненні до приватного нотаріуса для отримання свідоцтва про право власності на спадщину було з`ясовано, що на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку за цією ж адресою, накладено арешт в 2002 році. Відповіддю відповідача повідомлено, що згідно даних АСВП значаться обтяження нерухомого майна (земельна ділянка та будинок з господарчими спорудами), зареєстроване Гадяцькою державною нотаріальною конторою в 2005 році на підставі постанови виконавця від 2002 року. Вказує, що обтяження нерухомого майна створює перешкоди у праві власності на це майно. З урахуванням цього просить зняти арешт з вищевказаного нерухомого майна.

Інші заяви та клопотання не надходили.

Суд, дослідивши надані матеріали та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до наступного.

Згідно копії свідоцтва про смерть, наданої позивачем, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до копії витягу Приватного підприємства «Миргородське підприємство технічної інвентаризації та експертиз «Інвентаризатор» від 22.05.2009 № 22803706, будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 з часткою 1/1 на праві приватної власності на підставі рішення Гадяцього районного суду від 12.03.2009 /2-341/.

Постановою приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Заєць Н.М. від 19.05.2025 № 498/02-31 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме: у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на житловий будинок в АДРЕСА_1 , до зняття арешту.

З тексту вказаної постанови приватного нотаріуса видно, що згідно відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься обтяження арешт, реєстраційний номер обтяження 1725008 від 01.03.2005. на будинок в АДРЕСА_1 , підстава обтяження постанова державної виконавчої служби № 773 від 22.04.2002 та арешт земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження 1725017 від 01.03.2005 на підставі постанови державної виконавчої служби від 22.04.2002 № 773.

З відповіді начальника Гадяцького відділу ДВС у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 12.06.2025 № 18328 встановлено, що даних АСВП значаться обтяження нерухомого майна (земельна ділянка та будинок з господарчими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ), зареєстроване Гадяцькою державною нотаріальною конторою за № 1725008 та № 1725017від 01.03.2005 на підставі постанови державної виконавчої служби № 773 від 22.04.2002. Інші відомості в Реєстрі відсутні.

З копій відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що за номерами обтяжень № 1725008 та № 1725017 накладено арешт на будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 . Підстава: постанова державної виконавчої служби від 22.04.2002 № 773.

У відповідності зі ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно положень частини 1 статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до п. п. 4.17 п. 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012), якщо на спадкове майно накладено арешт судовими чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.

Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Частиною 2 цього Закону передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Отже, вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-26цс13 від 15 травня 2013 року.

Встановлено, що на сьогодні позивач має намір оформити свої спадкове право після смерті матері, але нотаріус будь-які нотаріальні дії не має можливості здійснити, оскільки згідно відомостей Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна на спадкове майно накладено арешт. Таким чином, арешт накладений на майно порушує набуття права власності позивача.

Таким чином, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право позивача на спадкування, внаслідок чого останній позбавлений змоги в повному обсязі використати своє законне право на оформлення свого спадкового права відносно належного майна його померлій матері.

Окрім того, у провадженні ДВС, жодних виконавчих документів відносно накладеного арешту не має, підстави такого арешту відсутні, а враховуючі тривалість такого арешту (більше 20 років), то суд підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

З урахуванням викладеного, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 264, 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Гадяцького ВДВС у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Заєць Ніна Миколаївна, про зняття арешту з нерухомого майна - задовольнити.

Зняти арешт з нерухомого майна, а саме: земельної ділянки та будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який було накладено на підставі постанови державної виконавчої служби від 22.04.2002 № 773 за реєстраційним номером обтяження від 01.03.2005 № 1725017 (земельна ділянка) та № 1725008 (будинок з господарськими спорудами).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 09.07.2025 року.

Головуючий: В. Г. Черков