Справа № 720/1319/25
Провадження № 2/720/946/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Ляху Г.О.

з участю секретаря Факащук А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи без самостійних вимог органу опіки та піклування Боянської сільської ради Чернівецької області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дитину, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дитину, посилаючись на те, що відповідачка є матір`ю їх малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з ним та перебуває на його утриманні. Відповідачка як мати дитини безвідповідально відноситься до своїх батьківських обов`язків та ухиляється від виховання дитини. Просив суд позбавити відповідачку батьківських прав щодо малолітньої дитини та стягнути з неї аліменти на дитину в розмірі 2500 гривень щомісяця.

Представник позивача адвокат Вівчар Р.Г. подав до суду заяву, в якій позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачка подала до суду заяву, в якій позов визнала та просила розглянути справу у її відсутності.

Представник органу опіки та піклування подав до суду заяву про визнання позову, в якій також просив розглянути справу у його відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Між сторонами шлюб не укладався.

Позивач в позовній заяві стверджує, що відповідачка як мати дитини тривалий час ухиляється від виховання дитини. Позов відповідачкою визнаний.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Боянської сільської ради, який затверджений рішенням виконкому № 94-6/25 від 11 червня 2025 року, відповідачку доцільно позбавляти батьківських прав щодо своєї дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки органом опіки встановлено злісне ухилення від виконання нею батьківських обов`язків.

Статтею дев`ятою Конвенції ООН про права дитини 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно правовим положенням, викладених у третьому розділі Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав у тому разі, коли вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

З роз`яснень Пленуму Верховного Суду України викладених в п.п. 15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав встановлено, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Досліджуваними судом доказами встановлено, що дитина відповідачки ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . А тому, твердження позивача про те, що відповідачка тривалий час не займається вихованням дитини є безпідставним, оскільки дитина має лише 5 місяців на час вирішення справи.

Крім цього, наявні у справі докази не свідчать про злісне ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини.

З наведених підстав суд також не погоджується із висновком органу опіки та піклування Боянської сільської ради, який затверджений рішенням виконкому № 94-6/25 від 11 червня 2025 року, оскільки позиція органу опіки щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав є поспішною, а тому помилковою та такою, що не відповідає інтересам дитини.

За змістом статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, які в даному випадку наявні.

Приймаючи до уваги, що відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає недоведеними посилання позивача на факти умисного злісного неналежного виконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків, а тому суд не приймає визнання позову відповідачкою, оскільки це фактично порушує права дитини.

Беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачкою, які б свідчили про злісне ухилення нею від виховання своєї дитини і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав, у матеріалах справи відсутні, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Зважаючи, що в ході судового розгляду відповідачка позов визнала, то суд приходить до висновку, що її необхідно попередити про зміну ставлення щодо виховання дитини.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів на дитину суд виходить з наступного.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а відповідно до положень ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При цьому, суд у відповідності до вимог ст. 182 СК України враховує матеріальне становище та стан здоров`я дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який є працездатного віку, наявність у нього рухомого та нерухомого майна та інші обставини, що мають істотне значення.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За змістом ч. 1 ст. 184 СК України суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі за заявою одержувача.

Приймаючи до уваги, що позивач посилається на те, що утримує дитину без участі матері і ця вимога відповідачкою визнана, то зважаючи, що остання як матір також зобов`язана приймати участь в утриманні своєї малолітньої дитини нарівні із батьком, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідачки на утримання своєї дитини.

Суд, визначаючи час з якого слід присудити аліменти на дитину, приймає до уваги, що позовна заява подана до суду 29 травня 2025 року, а відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь держави слід стягнути суму судового збору на позовну вимогу про стягнення аліментів на дитину.

На підставі ст. 9 Конвенції ООН про права дитини 1989 року, ст.ст. 8, 11-14 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 7, 164, 166, 180-185 СК України, суд керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі щомісяця в розмірі 2500 (двох тисяч п`ятсот) гривень, починаючи з 29 травня 2025 року до повноліття дитини.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1211 гривень 20 копійок.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи без самостійних вимог органу опіки та піклування Боянської сільської ради Чернівецької області, про позбавлення батьківських прав, відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про зміну ставлення щодо виховання свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ляху Г.О.