Справа № 702/1653/25
Провадження № 2/702/319/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7.07.2025 м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої судді Жежер Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Махомети І.С.,

учасники справи не з`явилися,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Монастирище в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої пошкодженням автомобіля,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди, завданої пошкодженням автомобіля в розмірі 194 000,00 грн.

Підставами позовних вимог позивач вважає те, що ОСОБА_2 , 21.11.2024 керуючи автомобілем «NISSAN INТЕRSTAR», д.н.з НОМЕР_1 , який на праві власності належав їй, ОСОБА_1 , здійснив зіткнення з бетонною електроопорою, пошкодив частину паркану та зазначений автомобіль отримав механічні пошкодження, чим порушив п.12.1 ПДР України.

Постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 31.01.2025 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності (справа № 704/1358/24).

Оскільки ОСОБА_2 тимчасово отримав автомобіль «NISSAN INТЕRSTAR», д.н.з НОМЕР_1 , у користування та вчинив ДТП, то її у даній ситуації слід вважати потерпілою особою, а право потерпілого на відшкодування за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене.

ОСОБА_2 вчинив ДТП на автомобілі, що належав їй на праві власності, чим завдав матеріальних збитків, вина останнього у вчиненні ДТП підтверджується постановою суду, та останній письмово зобов`язався відшкодувати їй повну вартість за пошкоджений автомобіль, що підтверджується розпискою, написаною 21.11.2024 відповідачем власноруч, в її присутності.

Відповідно до умов розписки відповідач зобов`язувався відшкодувати саме повну вартість автомобіля у строк до 25.11.2024, однак в зазначений термін умови розписки не виконав, грошові кошти не сплатив.

Зміст власноручно написаної розписки ОСОБА_2 про зобов`язання відшкодувати вартість автомобіля свідчить про фактичне визнання договірних відносин та про наявність зобов`язання повернути кошти, яка становить вартості авто.

Однак, станом на 19.03.2025 відповідач зобов`язання за розпискою не виконав, грошові кошти за пошкоджений автомобіль не повернув.

Вартість автомобіля відповідно до даних договору купівлі - продажу від 24.01.2025 становить 194 000 грн.

Оскільки вина відповідача щодо пошкодження транспортного засобу позивача повністю встановлена постановою суду, кошти за розпискою щодо відшкодування вартості автомобіля не виплачені, до страхової компанії вона не зверталася, тому з відповідача необхідно стягнути суму коштів у розмірі 194 000 грн.

Як на підставу задоволення позову, посилається на ст.11, 22, 23, 509, 526, 599, 1166 - 1168 ЦК України.

Просить стягнути з відповідача, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь позивача, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , кошти за розпискою в сумі 194 000,00 гривень, в рахунок відшкодування шкоди, завданої пошкодженням автомобіля та стягнути судові витрати.

На адресу суду 06.06.2025 від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив, відповідно до якого, згідно з договором купівлі-продажу транспортного засобу від 24.01.2025, ТОВ Умань «ДКП- ТРАНС» в особі відповідального ОСОБА_3 , який виступив продавцем та ОСОБА_4 , який виступив покупцем було здійснено передачу транспортного засобу марки NISSAN INTERSTAR 2006 року випуску, білого кольору, номер кузова НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_1 .

За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 194 000 грн.

Враховуючи умови даного договору, транспортний засіб, що є предметом спору вибув з володіння позивача на законних підставах. Будь-яких умов чи застережень, що вказаний транспортний засіб має пошкодження, договором не зазначається.

Разом з цим, відповідно до п. 1.2 договору продавець виконав передпродажну підготовку транспортного засобу.

Пунктом 1.4 договору зазначається, що покупець оглянув та ознайомився із майном, яке зазначене в п.1.1 цього договору. Претензій до продавця щодо технічного стану та якісних характеристик відчужуваного транспортного засобу не має.

Актом огляду реалізованого транспортного засобу №8685/25/000046 від 24.01.2025 у відомостях про транспортний засіб відсутні будь-які застереження щодо пошкоджень чи технічних несправностей автомобіля.

Заявляючи вимогу про стягнення з нього грошових коштів в сумі 194 000 грн, позивач робить посилання на наявність розписки. Проте, самою розпискою не визначена вказана сума, а лише констатовано, що зобов`язуюсь відшкодувати вартість за пошкоджений ним автомобіль.

Додані матеріали до позовної заяви, не містять доказів щодо визначення матеріального збитку, заподіяного позивачу, внаслідок пошкодження його автомобіля. Сума в розмірі 194 000 грн не є збитками, визначеними в установленому законом порядку, а є виключно грошовою сумою, яка була узгоджена між продавцем та покупцем під час реалізації даного транспортного засобу. Крім того, на момент звернення до суду з позовною вимогою, позивач не є законним володільцем транспортного засобу марки «NISSAN INTERSTAR», номерний знак НОМЕР_1 , а відтак не є власником.

В зв`язку з цим, він позбавлений можливості узгоджувати питання збитків саме з позивачем, як попереднім власником даного автомобіля.

Тому, позивачем не вірно надана оцінка поняттю збитки та встановленим обставинам, адже від реалізації свого автомобіля за договором купівлі-продажу від 24.01.2025, позивач отримав грошові кошти в сумі 194 000 грн, тобто фактично компенсував його вартість. Таку ж саму суму позивач вимагає стягнути з нього, що в загальному буде становити 388 000 грн, що не відповідає ані пошкодженням автомобіля після ДТП, ані його вартості до моменту ДТП.

В зв`язку з цим, вимоги позивача не ґрунтуються на нормах права, є незаконними та безпідставними, а відтак до задоволення не підлягають.

Просить в задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_1 відмовити повністю.

Ухвалою суду від 30.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 17.06.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду та в задоволенні клопотання позивача про витребування доказів відмовлено.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином. На адресу суду подала заяву, відповідно до якої просить справу розглядати у її відсутність. Позов підтримує повністю, просить його задовольнити.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_5 не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. На адресу суду від представника відповідача надійшла заява, відповідно до якої просить справу розглядати у його відсутність та відсутність відповідача. Відзив на позов підтримують, просять відмовити в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши викладені у заявах по суті справи обставини та безпосередньо дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 21.11.2024, о 10 год 30 хв, керуючи транспортним засобом марки Nissan Interstar д/н НОМЕР_1 , по вул. Шевченка, 43 в с. Колодисте, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та особливості вантажу, що перевозиться, щоб мати можливість постійно контролювати його рух, не впорався з керуванням у результаті чого транспортний засіб здійснив зіткнення з бетонною електроопорою, пошкодив частину паркану та хвіртку домоволодіння за вищевказаною адресою та отримав механічні пошкодження, чим порушив п.12.1 ПДР України, що підтверджується постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 31.01.2025 (а.с. 9).

Постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 31.01.2025 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення (а.с. 9).

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, судом встановлено, що 21.11.2024 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «NISSAN INТЕRSTAR», д.н.з НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , в результаті чого ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

21.11.2024 ОСОБА_2 було власноручно написано розписку. Згідно зі змістом даної розписки (мовою оригіналу): «Я, ОСОБА_2 , , проживаю АДРЕСА_1 . Зобов`язуюсь відшкодувати вартість, за пошкоджений мною автомобіль «NISSAN INТЕRSTAR», д.н.з НОМЕР_1 . Зобов`язуюсь відшкодувати вартість авто (25.11.2024). 21.11.2024 /підпис/ » (а.с. 8).

Разом з тим, 24.01.2025 між ТОВ Умань «ДКП - Транс» в особі Наконечного А.С. та ОСОБА_4 укладено договір купівлі продажу транспортного засобу № 1010 (а.с. 10).

Згідно з п. 1.1. договору купівлі продажу транспортного засобу № 1010 від 24.01.2025 на умовах даного договору продавець зобов`язується передати у власність покупцеві транспортний засіб марки NISSAN, модель Interstar, 2006 року випуску, колір білий, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований за власником (комітентом за договором комісії) транспортного засобу 11.06.2019.

Відповідно до п. 1.2., 1.4., 3.1. договору купівлі продажу транспортного засобу № 1010 від 24.01.2025 продавець виконав передпродажну підготовку транспортного засобу, який зазначений у п.1.1. договору.

Покупець оглянув та ознайомився з майном, яке зазначене в п.1.1 цього договору. Претензій до продавця щодо технічного стану та якісних характеристик відчужуваного транспортного засобу не має.

За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 194 000,0 грн.

Згідно з актом реалізованого транспортного засобу № 8685/25/000046 від 24.01.2025 відсутні будь які застереження щодо пошкодження транспортного засобу. Ціна транспортного засобу становить 194 000,00 грн. ОСОБА_4 набув права власності на автомобіль 24.01.2025 (а.с. 11).

ОСОБА_1 на момент ДТП була власником транспортного засобу марки«NISSAN, модель Interstar», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 11.06.2019(а.с. 13).

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.03.2023 в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22)).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.11.2023 в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)).

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 ЦК України). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно зі змістом позовних вимог позивач визначає дані відносини як деліктні, зокрема, просить стягнути з відповідача, який визначено ОСОБА_1 кошти за розпискою в сумі 194 000,00 грн в рахунок відшкодування шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, правовою підставою для стягнення зазначає ст. 509, 526, 530, 1166, 1192, 1194 ЦК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, визначені у статті 1187 ЦК України.

Згідно із ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність морально шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа, відповідно до статті 1192 ЦК України, має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Разом з тим, у статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV, який був чинний станом на момент виникнення спірних відносин), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) виснувала, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні у межах ліміту відповідальності страховика (страхової суми) є страховик завдавача шкоди (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц (пункт 35), від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц, від 19.06.2019 у справі № 465/4621/16-к, від 14.12.2021 у справі № 147/66/17 (пункт 96)). Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (п. 104 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) викладений правовий висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди».

Відповідно до ч. 1 ст. 22.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 (який був чинним на момент укладення договору та виникнення ДТП) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Тобто, у разі настання страхового випадку саме на страховика покладено обов`язок на відшкодування шкоди в межах страхових сум.

Майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком (франшиза, втрата товарної вартості, страховий ліміт).

Матеріали справи не містять доказів страхування цивільно - правової відповідальності позивача автомобіля марки«NISSAN, модель Interstar», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , як і не містять доказів звернення до МТСБУ у випадку, якщо позивач не застрахувала свою цивільно правову відповідальність. Згідно змісту позовної заяви позивач лише вказала, що не зверталася до страхової компанії, проте з якої причини не зазначила.

Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, якщо цивільно правова відповідальність позивача застрахована, то належним відповідачем у даній справі є страховик в межах страхового ліміту, а відповідач має нести відповідальність між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.10.2023 в справі № 300/808/19, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.12.2023 в справі № 363/2300/20, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.12.2023 в справі № 753/8710/21).

Вирішуючи спір, суд залежно від характеру правовідносин зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору і норми матеріального права, які підлягають застосуванню, та, встановивши факт пред`явлення позову до неналежного відповідача, відсутність клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, незалучення до участі у справі співвідповідача, суд відмовляє в задоволенні позову саме із зазначених підстав (схожий за змістом висновок викладено в пункті 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 125/2157/19).

Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (аналогічні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц, від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц, від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц, від 12.12.2018 у справах № 570/3439/16-ц і № 372/51/16-ц).

У даній справі позовні вимоги пред`явлені до відповідача, як до винуватця у вчиненні ДТП, а не до страхової компанії в разі її наявності, що може свідчити про те, що позов подано до неналежного відповідача, клопотань про залучення співвідповідачів чи про заміну неналежного відповідача на належних до суду не надходило, а тому суд вважає, що дана обставина є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Крім цього, позивач просить стягнути шкоду, завдану ДТП в розмірі 194 000,00 грн. Позивач, як на підставу задоволення позову посилається на те, що відповідач власноручно у розписці зазначив, що зобов`язується відшкодувати вартість авто, яку позивач визначив у розмірі 194 000,00 грн, як вартість/суму, за яку позивач продав свій автомобіль, згідно договору купівлі продажу транспортного засобу.

З даного приводу суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки її частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Суд звертає увагу, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Як, було встановлено судом вище, позивач продав транспортний засіб. Згідно договору купівлі продажу транспортного засобу та акту огляду реалізованого транспортного засобу відсутні будь які застереження щодо пошкодження транспортного засобу.

Суд вважає, що розписка написана особисто відповідачем щодо відшкодування вартості за пошкодження автомобіля/ відшкодування вартості авто не є належним та достовірним доказом, на підставі якого можна встановити фактичні обставини справи щодо розміру завданого збитку.

Позивачем не надано жодного іншого належного доказу: щодо розміру завданої шкоди (звіту про оцінку транспортного засобу, висновку автотоварознавчої експертизи), доказів понесення витрат на відновлювальний ремонт та розміру таких витрат, доказів на підтвердження розміру втрати товарної вартості належного їй транспортного засобу через пошкодження, отримані в ДТП, вартості автомобіля до та після ДТП, чи транспортний засіб є фізично знищеним, тобто таким, коли його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Дані обставини є перешкодою для визначення фактичного розміру завданої шкоди.

Суд не погоджується з доводами позивача про те, що вартість матеріального збитку необхідно визначати шляхом вартості його продажу, оскільки з наданих доказів не можливо встановити, вартість відновлювального ремонту, оскільки згідно договору купівлі продажу від 24.02.3035 транспортний засіб був проданий, як транспортний засіб, тобто як такий, що не є фізично знищеним, без зазначення про його пошкодження, або про його знищення, залишки тощо. За таких обставин суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що вартість матеріального збитку, який підлягає стягненню з відповідача, складає 194 000,00 грн.

Клопотань про призначення експертизи з метою визначення вартості спірного транспортного засобу, після ДТП, тобто, після аварійного пошкодження, позивач не заявляв.

Відповідно до ч. 6 ст. 86 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23.10.2024 у справі № 753/25081/21, провадження № 61-8693св24.

З врахуванням усіх істотних обставин справи, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2-7, 9-13, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Суддя Юлія ЖЕЖЕР