З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"10" липня 2025 р. м. Жмеринка
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області
в складі судді Костянтина Шепеля,
із секретарем судового засідання Раїсою Буга,
розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,
приходить до такого.
Позивач звертається до суду з цим позовом і просить стягнути з його колишньої дружини ОСОБА_2 на його користь грошові кошти в сумі 155000 грн.
Вказані кошти є половиною коштів, які є спільною власністю подружжя, тобто спільними заощадженнями, які до розлучення вони відкладали на придбання власного житла, і які позивач періодично пересилав на рахунок відповідачки, перебуваючи у лавах Збройних сил України.
На підтвердження позову надає копії рішення про розірвання шлюбу, дублікатів чеків про перерахування грошових коштів відповідачці.
У судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи у його відсутність.
Відповідачка відзиву на позов не надала. Була обізнана про позовну заяву, розгляд справи та дату, час і місце судового засідання. У судове засідання не з`явилась. Ніяких заяв до суду не подавала.
Процесуальні рішення по справі, заяви та клопотання
Позовна заява надходить до суду 28 листопада 2024 року (а.с.1).
Ухвалою судді Верніка В.М. від 29 листопада 2024 року позовна заява залишається без руху (а.с.22).
Суддя Вернік В.М. 19 грудня 2024 року виносить ухвалу про прийняття позову до розгляду та відкриття провадження у справі (а.с.34).
21 квітня 2025 року суддя Шепель К.А. виносить ухвалу про прийняття справи до свого провадження (а.с.52).
Позивач 24 квітня 2025 року подає заяву про проведення підготовчого судового засідання у його відсутність (а.с.80).
Ухвалою суду від 14 травня 2025 року підготовче провадження відкладено через неявку відповідачки та відсутності відомостей про її належне сповіщення (а.с.83).
Позивач 6 червня 2025 року подає заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.91).
Суд ухвалою від 9 червня 2025 року закриває підготовче провадження і призначає справу до судового розгляду (а.с.94).
Позивач 10 липня 2025 року подає заяву про повну підтримку позову і розгляд справи у його відсутність (а.с.98-99).
10 липня 2025 року суд виносить ухвалу про заочний розгляд справи (а.с.100).
Встановлені судом обставини та зміст спірних правовідносин
Як видно з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 6 серпня 2011 року (свідоцтво про шлюб, а.с.6), рішенням Вінницького міського суду від 3 квітня 2023 року шлюб розірвано, що видно з копії цього рішення (а.с.4-5).
З копій чеків про перерахунок грошових коштів видно, що позивач ОСОБА_1 здійснював грошові перекази на картковий рахунок ОСОБА_2 :
- 11 жовтня 2022 року на суму 5000 грн (а.с.12);
Всього було перераховано 310000 грн.
Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Надані позивачем всі докази прийняті судом до уваги, підстав для їх відхилення не вбачається.
Суд вважає, що позивач довів, що перебував у шлюбі з відповідачкою, і що перераховані ним їй грошові кошти в сумі 310000 грн є спільною власністю подружжя.
Правова природа відносин, що виникли між учасниками справи
У статті 60 Сімейного кодексу України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Таке ж положення містить і стаття 368 Цивільного кодексу України.
Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (частина друга статті 61 цього Кодексу).
За змістом статей 69, 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).
Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 Сімейного кодексу України, частина третя статті 368 Цивільного кодексу України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 Цивільного кодексу України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.
У частині другій статті 89 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини першої статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 Цивільного процесуального кодексу України).
Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З матеріалів справи вбачається і судом установлено, що спірне майно, а саме грошові кошти у розмірі 310000 грн сторонами було придбано за час перебування у шлюбі, а відтак, таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними, що повністю узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).
Інших доказів на спростування вказаних обставин стороною відповідача суду не надано.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 Цивільного процесуального кодексу України).
Висновки суду
Отже, суд установив, що сторони перебували в шлюбі, під час якого накопичили 310000 грн, які є спільною власністю подружжя, і які належать кожному з них у рівних долях. Тому вимоги позивача про стягнення з відповідачки на його користь половини вказаних грошових коштів є підставними, законними і такими, що підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат
Витрати позивача на суму 1211,20 грн, які він сплатив як судовий збір при подачі позову до суду, підтверджуються квитанцією (а.с.4).
Згідно з частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачена сума судового збору.
Керуючись статтями 12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 89 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі статей 60, 61, 69, 70 Сімейного кодексу України, статей 325, 368 Цивільного кодексу України, суд
у х в а л и в :
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 155000 (сто п`ятдесят п`ять тисяч) грн, що є 50 % грошових заощаджень подружжя.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн 20 коп. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом шляхом подачі апеляції до Вінницького апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його ухвалення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи
Позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , т. НОМЕР_2 .
Відповідачка ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , т. НОМЕР_4 .
Суддя Костянтин ШЕПЕЛЬ