КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 756/5197/24 Головуючий у суді першої інстанції - Белоконна І.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9646/2025 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

секретар Цуран С.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 лютого 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті процентів за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті процентів за договором позики.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що 31 липня 2019 року вона з відповідачем уклали Договір позики.

Згідно умов вищезазначеного договору, позивачка передала, а відповідач прийняв в борг грошові кошти в сумі 4 906 746,00 грн, що еквівалентно 195 000,00 доларів США, які зобов`язувався повернути до 31 липня 2020 року.

Відповідач взяті на себе зобов`язання перед позивачем належним чином не виконав, борг вчасно у повному обсязі не повернув. У зв`язку з тим, що зазначений договір не є безвідсотковим, позивачка уважає необхідним стягнути з відповідача на свою користь за період з 31.07.2019 по 31.07.2020 проценти за користування позикою у розмірі 562 928,38 грн.

Окрім того, за період з 01.08.2020 по 09.04.2024 позивачка нарахувала інфляційні втрати у розмірі 296 164,70 грн та за період з 01.08.2020 по 31.07.2023 - 3% річних у розмірі 50 663,55 грн.

Посилаючись на викладене, просила суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь за Договором позики від 31.07.2019 проценти у розмірі 562 928,38 грн, інфляційні втрати у розмірі 296 164,70 грн, 3% річних у розмірі 50 663,55 грн та судовий збір у розмірі 9 097,57 грн.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21 серпня 2024 року позов задоволено у повному обсязі та стягнуто з відповідача на користь позивача вказану заборгованість.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 12 грудня 2024 року скасовано заочне рішення від 21 серпня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті процентів за договором позики. Постановлено розгляд справи здійснювати у загальному позовному провадженні.

У судовому засіданні в суді першої інстанції представниця позивача зменшила позовні вимоги, з урахуванням чого просила суд стягнути з відповідача на користь її довірителя за період з 31.07.2019 по 31.07.2020 лише проценти за користування позикою у розмірі 562 928,38 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києвавід 17 лютого 2025 рокупозовзадоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 за Договором позики від 31.07.2019 за період з 31.07.2019 по 31.07.2020 проценти у розмірі 562 928 гривень 38 копійок та судовий збір у розмірі 5 629 гривень 28 копійок.

Не погоджуючись із таким рішенням суду,відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невстановлення усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, щопозика за спірним договором була отримана ним в іноземній валюті- доларах США.

Вказує, що у випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов?язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування.

Тому вважає, що нарахування відсотків за користування коштами та їх стягнення з відповідача є безпідставним.

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_4 не скористалась.

У судовому засіданні в апеляційному суді взяв участь представник відповідачаадвокат ОСОБА_2 , який підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її з викладених підстав.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Задовольняючи позов ОСОБА_4 , суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що укладений між сторонами договірпозикивід 31.07.2019 не є безвідсотковим, а предметом позики є саменаціональна валюта - гривня, тому існують підстави для стягнення з відповідача на користьпозивачкиза період з 31.07.2019 по 31.07.2020 проценти за користуванняпозикою на рівніоблікової ставки НБУ у розмірі 562 928,38 грн.

Колегія суддів не погоджується з цим висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Встановлено, що 31 липня 2019 року ОСОБА_4 (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник)уклалиДоговірпозики, за умовами якогопозивачка передала, а відповідачприйняв в борг грошовікошти в сумі 4 906 746,00 грн, щоеквівалентно 195 000,00 доларів США, якізобов`язувавсяповернути до 31 липня 2020 року (а.с. 18).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Предметом позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 є стягнення за період з 31.07.2019 по 31.07.2020 процентів за користування позикою, обрахованої на рівні облікової ставки Національного банку України.

Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Верховний Суд у постанові від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц вказав, що під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась.

Такі висновки щодо періоду стягнення процентів Велика Палата Верховного Суду зробила також у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 та у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс 18.

У межах даної цивільної справи нарахування відсотків за користування позиченими коштами умовами договору позики не передбачені.

Як видно зі змісту укладеного між сторонами договору, предметом позики є грошові кошти в сумі 4 906 746,00 грн, що еквівалентно 195 000,00 доларів США. Тобто, позику фактично отримано у гривні.

Разом з цим, Відповідно до п. 2.2. укладеного між сторонами договору, позика повертається у строки та порядку, визначеному пунктом 2.6. цього Договору, у гривнях за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на день кожної передачі грошових коштів в рахунок повернення позики.

Пунктом 2.6. договору визначено, що позика повертається протягом дії договору у гривняхчастинами, суми яких яка еквівалентнівідповідним сумам у доларах США за курсом, визначеним в порядку, передбаченому пунктом 2.2 цього Договору.

При цьому, сторони не заперечували, що у період з 09.09.2019 по 04.08.2020 відповідач повертав кошти окремими платежами, еквівалентними 3000 доларів США, про що зазначено безпосередньо у позовній заяві.

За таких обставин, враховуючи указані умови договору позики (з урахуванням внесених змін), колегія суддів доходить висновку, що поверненню за договором підлягала не сума грошових коштів, визначених в гривні на момент їх отримання, а кошти, еквівалентнівизначеним сторонам сумам у іноземній валюті (доларах США), станом на день здійснення відповідного платежу, що унеможливлює застосування до спірних відносин положення 1048 ЦК України щодо нарахування відсотків від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ.

Отже, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, дослідивши всебічно, повно та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_4 у зв`язку із необґрунтованістю її вимог.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК Українипідставами для скасування судового рішенняповністюабочастково та ухвалення нового рішення у відповіднійчастиніабозміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви.

Керуючись ст.ст. 365, 367, 369, 374, 375, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, в ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києвавід 17 лютого 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст складено04 липня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді С.М. Верланов

Т.О. Невідома