РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/2302/25

провадження у справі № 2/0285/1277/25

09 липня 2025 року м. Звягель

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді Васильчук Л. Й.,

за участі секретаря судового засідання Букши О. В.,

розглянувши цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін

за позовом ОСОБА_1

до Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків «Роялті»

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 30.04.2025 звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 2496 грн., з яких 1848 грн.- доплата за виконання обов`язків робітника по комплексному обслуговуванню будинків; 648 грн. - оплата 4 додаткових днів відпустки.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з березня 2024 року по теперішній час, згідно укладеної трудової угоди працює слюсарем-сантехніком і на 1/4 ставки робітником по комплексному обслуговуванню будинків в ОСББ «Роялті». Погодинна ставка за виконану роботу складає 48 грн.+12 грн.=60 грн/год. Зазначає, що при виконанні ним в повному обсязі робіт, передбачених трудовим договором за січень, лютий, березень 2025 року (200 людино годин) ОСББ «Роялті» заборгувало йому 1848 грн. По поданій ним заяві щодо відпустки з урахуванням шкідливих умов праці голова правління ОСББ «Роялті» порушив Наказ №1290 від 30.01.1998 щодо надання сантехнікам зайнятим обслуговуванням і ремонтом внутрішньобудинкових мереж водопостачання і каналізації права на отримання 4 днів додаткової відпустки, в результаті чого йому не сплатили 648 грн.

Ухвалою від 19.05.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін.

09.06.2025 представником ОСББ «Роялті» - адвокатом Фрегером Г. Й. подано відзив на позовну заяву в якій останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Посилається на те, що ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду слюсаря-сантехніка з 14.07.2023 з посадовим окладом 6700 грн. та 28.08.2023 його звільнено з посади слюсаря-сантехніка за власним бажанням. Пізніше, ОСОБА_1 прийнято на роботу слюсаря-сантехніка з 01.03.2024 на 0,5 ставки на час лікування основного працівника та на 0,5 ставки слюсаря-сантехніка з оплатою праці згідно штатного розпису. На підставі поданої заяви ОСОБА_1 встановлено неповний робочий час з роботою через день по 8 год. з посадовим окладом 8000 грн. та оплатою за фактично відпрацьований час. 06.05.2025 ОСОБА_1 звільнено за угодою сторін з виплатою компенсації за невикористану щорічну відпустку за 4 календарних дні. Крім того зазначає, що позивач не був фактично зайнятий на роботах з особливим характером праці половину тривалості робочого дня, оскільки не було такої виробничої необхідності, а враховуючи, що останній працює на умовах неповного робочого часу, в нього взагалі не виникає права на додаткову відпустку.

У відповіді на відзив, який надійшов до суду 16.06.2025, ОСОБА_1 заперечив щодо викладеного у відзиві на позовну заяву, посилаючись на укладення з адміністрацією ОСББ «Роялті» усної трудової угоди, за якою він брав на себе повний обсяг робіт та комплексному обслуговуванню будинків і території ОСББ «Роялті», а адміністрація ОСББ зобов`язувалась оплачувати його роботу сантехніка і робіт по обслуговуванню будинків в загальній сумі більше 8000 на руки.

20.06.2025 від представника відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив у якому останній додатково зазначив, що відповідно до посадової інструкції слюсаря-сантехніка від 08.08.2023, з якою ОСОБА_1 був ознайомлений, поряд зі своїми основними обов`язками за потреби він має виконувати іншу роботу з належного утримання підвальних приміщень, горищ, місць загального користування та прибудинкової території за дорученням голови ОСББ. Згідно протоколу №9 від 12.01.2024 правління ОСББ «Роялті» вирішило у зв`язку із виробничою необхідністю на 2024 рік установити щомісячну доплату працівникам ОСББ, зокрема за розширення зони обслуговування та збільшенням обсягу робіт встановлено доплату в розмірі 25% до посадового окладу слюсарю-сантехніку. Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_1 за період з 01.03.2024 по 31.12.2024 останньому нараховувалась доплата за розширення зони обслуговування.

26.06.2025 від позивача надійшла відповідь на заперечення в якому останній просив відмовити відповідачу у задоволенні вимог заперечення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до наказу ОСББ «Роялті» №1-к від 13.07.2023 ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду слюсаря-сантехніка з 14.07.20233 з посадовим окладом 6700 грн.

Наказом ОСББ «Роялті» №5-к від 28.08.2023 ОСОБА_1 звільнено за власним бажанням та нараховано компенсацію за невикористану відпустку 3 календарні дні (період з 14.07.2023 по 28.08.2023).

Відповідно до наказу ОСББ «Роялті» №1-к від 29.02.2024 ОСОБА_1 прийнято тимчасово на роботу в ОСББ «Роялті» на посаду слюсаря-сантехніка з 01.03.2024 на 0,5 ставки на час лікування основного працівника ОСОБА_2 , і надано ОСОБА_1 працювати за основним місцем роботи на 0,5 ставки слюсаря-сантехніка так, як це вакансія, з оплатою праці згідно штатного розпису.

З 17.06.2024 ОСОБА_1 наказом ОСББ «Роялті» №2-к від 14.06.2024 установлено неповний робочий час з роботою через день по 8 год. з посадовим окладом 8000 грн та оплатою за фактично відпрацьований час.

06.05.2025 ОСОБА_1 звільнено за угодою сторін та виплачено компенсацію за 4 календарні дні щорічної основної відпустки (наказ ОСББ «Роялті» №12-к від 06.05.2025).

Позивач стверджує, що при виконанні ним в повному обсязі робіт, передбачених трудовим договором, за січень, лютий та березень 2025 року ОСББ «Роялті» заборгувало йому заробітну плату у розмірі 1848 грн. - доплату за виконання обов`язків робітника по комплексному обслуговуванню будинків та оплату 4 днів додаткової відпустки за шкідливі умови праці.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У рішенні Конституційного Суду від 15.10.2013 № 9-рп/2013 у справі № 1-18/2013 щодо тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» Конституційний Суд України зазначив, що під заробітною платою, що належить працівникові, або за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою потрібно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Право працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. Водночас право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник у разі порушення законодавства про оплату праці має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Дане положення також закріплене ч 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» згідно з яким, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Верховний Суд у Постанові у справі № 242/5780/16-ц від 16.08.2018 року зазначив, що для вирішення питання щодо заборгованості по заробітній платі позивачу необхідно довести розмір заробітної плати, яка встановлена за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки).

З огляду на ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач на підтвердження позовних вимог надав повідомлення ОСББ «Роялті» за № 138 від 24.04.2025 в якому зазначено про відсутність заборгованості по заробітній платі та відсутності підстав для надання 4 календарних днів додаткової відпустки, довідку про доходи за період з 01.04.2024 по 31.03.2025, положення про преміювання працівників ОСББ «Роялті», протокол №18 засідання правління ОСББ «Роялті» від 30.12.2024, протокол №20 засідання правління ОСББ «Роялті» від 29.01.2025, виписки з карткового рахунку.

Вищевказані документи не підтверджують факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем по заробітній платі.

З наданих представником відповідача розрахункових відомостей за період з січня по травень 2025 року вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем відсутня.

Крім того, посилання позивача на те, що він був прийнятий на роботу на 1/4 ставки робітником по комплексному обслуговуванню будинків не заслуговують на увагу, оскільки ним не подано жодних належних та допустимих доказів прийняття на таку посаду, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за виконання обов`язків робітника по комплексному обслуговуванню будинків не підлягає до задоволення.

Щодо оплати 4 днів додаткової відпустки за шкідливі умови праці.

Постановою Кабінету Міністрів України №1290 від 17.11.1997 затверджено Список виробництв, робіт, цехів, професій і посад, зайнятість працівників в яких дає право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами праці та за особливий характер праці.

Відповідно до Порядку застосування Списку виробництв, цехів, професій і посад із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість працівників на роботах в яких дає право на щорічну додаткову відпустку працівникам, професії та посади яких не передбачені у Списку, але які в окремі періоди робочого часу виконують роботу у виробництвах, цехах, за професіями і на посадах, означених Списком, додаткова відпустка надається на тих же підставах, що і працівникам, які мають право на таку відпустку.

Конкретна тривалість щорічної додаткової відпустки встановлюється колективним договором залежно від результатів атестації робочих місць за умовами праці і базується на результатах гігієнічної оцінки умов праці за показниками та критеріями, що затверджені наказом Міністерства охорони здоров`я України і Міністерства праці та соціальної політики України від 31 грудня 1997 року N 383/55 "Про затвердження Показників та критеріїв умов праці, за якими надаватимуться щорічні додаткові відпустки працівникам, зайнятим на роботах, пов`язаних з негативним впливом на здоров`я шкідливих виробничих факторів" та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 28 січня 1998 року.

Облік часу, відпрацьованого по кожному виду робіт, здійснюється власником або уповноваженим ним органом.

Додаткова відпустка надається пропорційно фактично відпрацьованому часу.

У розрахунок часу, що дає право працівнику на додаткову відпустку, зараховуються дні, коли він фактично був зайнятий на роботах із шкідливими і важкими умовами праці не менше половини тривалості робочого дня, установленого для працівників цих виробництв, цехів, професій і посад.

Таким чином, з наданих суду документів не можливо встановити наявність у позивача права на додаткову відпустку, оскільки не надано доказів роботи позивача зі шкідливими умовами праці і такі умови встановлено колективним договором.

Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, та те, що позивач не надав достатніх доказів, які б підтверджували факт наявності та розмір заборгованості заробітної плати та наявності права на оплату 4 днів додаткової відпустки, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 279, 280-282, 289, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків «Роялті» про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Судове рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на нього протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення або з дня його складення, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи (ст.ст.352, 354 ЦПК України).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну його частини або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано; у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після апеляційного перегляду (ст.273 ЦПК України).

Головуючий суддя Л. Й. Васильчук