ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5329/25 Справа № 209/7680/24 Суддя у 1-й інстанції - Юрченко Я. О. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Халаджи О. В.

суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.,

секретар Піменова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 лютого 2025 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 , особа щодо якої розглядається заява: ОСОБА_4 , про заміну опікуна над недієздатною особою (суддя першої інстанції Юрченко Я.О.),

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області із заявою, заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Органа опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 , особа щодо якої розглядається заява: ОСОБА_4 , про заміну опікуна над недієздатною особою, в якій просила звільнити її від повноважень опікуна над недієздатною ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 опікуном над недієздатною ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 лютого 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , про заміну опікуна над недієздатною особою відмовлено.

Із вказаним рішенням суду не погодилась ОСОБА_1 , та через свого представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також без врахування всіх обставин, які мають значення для справи.

Мотивована скарга тим, що місцевим судом не дотримано вимоги ст. 300 ЦПК України в частині обов`язку звільнення опікуна та призначення іншого опікуна та ч.1 ст. 75 ЦПК України в частині звільнення опікуна.

Зазначає, що в оскаржуваному рішенні суду не зазначено присяжних, які повинні приймати участь під час розгляду справи цієї категорії

ОСОБА_2 просив рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судовому засіданні ОСОБА_1 , її представник ОСОБА_2 та заінтересована особа ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17.11.2009 року у справі № 2о-75/09 заява ОСОБА_1 була задоволена та визнано недієздатною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає у АДРЕСА_1 . Встановлено над недієздатною ОСОБА_4 опіку та призначено ОСОБА_1 , яка проживає у АДРЕСА_2 , опікуном недієздатної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішення набрало законної сили 28.11.2009 року (а.с. 22).

ОСОБА_4 відповідно до довідки МСЕК серії МСЕ-ДНА-01 № 310029 від 23.05.2002 року встановлена ІІ група інвалідності з дитинства безстроково, внаслідок чого вона є непрацездатною. Зареєстрованим місцем проживання останньої відповідно до копії її паспорту та копії довідки № 001278236 від 21.03.2024 року про склад сім`ї, виданої ТОВ «Абонент ХХІ», є АДРЕСА_1 (а.с. 9-10, 21, 27).

Відповідно до копій свідоцтв про народження: серії НОМЕР_1 , актовий запис № 265 від 20.03.1960 року та серії НОМЕР_2 , актовий запис № 530 від 18.05.1957 року, а також витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 24.02.2009 року, № витягу 4, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є рідними сестрами (а.с. 11-13).

Заявник наголошує, що заінтересована особа ОСОБА_3 є її сином, у зв`язку з чим, в тому числі, обґрунтовує свою заяву про необхідність саме його призначити опікуном тітки.

Судом також встановлено, що заявником не надані належні та достовірні докази в підтвердження медичного статусу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Матеріали справи містять, в тому числі, копію документу, виданого Диспансерним психіатричним відділенням 05.05.2024 року на ім`я ОСОБА_3 , та копії медичних висновків ЛКК № 106 від 08.08.2024 року, № 84 від 19.06.2024 року, № 85 від 20.06.2024 року, виданих Товариством з обмеженою відповідальністю «Сімейна клініка «Медексперт»».

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив, з того, що заявником не надано переконливих доказів на підтвердження передбачених законом підстав для звільнення ОСОБА_1 від обов`язків опікуна недієздатної ОСОБА_4 , та призначення опікуном ОСОБА_3 .

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і Законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 41ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.

Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Відповідно до статті 58 ЦК України опіка встановлюється над фізичною особою, яка визнана недієздатною.

Частиною першою статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина перша статті 300 ЦПК України).

Системно проаналізувавши зміст частини першої статті 60 ЦК України та частини першої статті 300 ЦПК України слід дійти висновку, що обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.

Такий висновок зроблений у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18).

Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.

Положеннями статті 63 ЦК України закріплено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Відповідно до частини першої статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88.

Призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно вимог Цивільного процесуального кодексу України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка (постанова Верховного Суду від 07 квітня 2022 року у справі № 712/10043/20).

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що при розгляді заяви про призначення повнолітній особі опікуна або піклувальника суд не діє самостійно. Орган опіки та піклування зобов`язаний подати до суду висновок про необхідність встановлення опіки та піклування щодо повнолітньої особи та можливість призначити певної особи опікуном/піклувальником.

Документами, за наявності яких органи опіки і піклування призначають опікуна, є довідки про стан здоров`я майбутнього опікуна, довідка про місце проживання майбутнього опікуна і його заява про прийняття на себе обов`язків про опіку, акт перевірки умов життя майбутнього опікуна та висновок від органів опіки та піклування за місцем проживання опікуна про можливість виконувати опікунські обов`язки, довідка лікувальної установи про відсутність в сім`ї майбутнього опікуна (піклувальника) захворювань, що перешкоджають влаштуванню до нього особи, що потребує опіки.

Отже, орган опіки і піклування, надаючи рекомендацію щодо призначення опікуна недієздатній особі, має перевірити його можливість (побутову та фізичну) виконувати опікунські обов`язки, що й було виконано органом опіки у даній справі.

В той же час, якщо призначення опікуна особі при визнанні її недієздатною є обов`язком суду (за наявності подання на таку особу органу опіки та піклування), то призначення особи опікуном можливе лише за її письмовою згодою, від якої вона завжди вправі відмовитися, подавши до суду відповідну заяву.

Як передбачено частиною 1 статті 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Відповідно до частини 1 статті 75 ЦК України суд, якщо він призначив опікуна чи піклувальника, або орган опіки та піклування за заявою особи звільняє її від повноважень опікуна або піклувальника.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи.

Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (утому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами)чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (ч.1 ст. 300 ЦПК України).

Пунктом 1.1. Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.1999 року, передбачено, що опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів.

При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб (п. 3.1 Правил опіки та піклування).

При призначенні опікуна важливі та обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно вимог Цивільного процесуального кодексу України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка (постанови Верховного Суду від 07 квітня 2022 року у справі № 712/10043/20, від 26 січня 2024 року у справі №742/887/23).

Таке подання має для суду лише рекомендаційний характер.

Згідно з частиною 2 статті 300 ЦПК України суд за заявою органу опіки та піклування чи особи, призначеної піклувальником або опікуном, у місячний строк звільняє її від повноважень піклувальника або опікуна і призначає за поданням органу опіки та піклування іншу особу, про що постановляє ухвалу. Суд за заявою особи, над якою встановлено піклування, може звільнити піклувальника від його повноважень і призначити за поданням органу опіки та піклування іншого піклувальника, про що постановляє ухвалу.

Суд розглядає питання про звільнення опікуна або піклувальника в судовому засіданні з повідомленням заінтересованих осіб. Неявка цих осіб не перешкоджає розгляду питання про звільнення опікуна або піклувальника.

Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.

Таким чином, відповідно до зазначених вимог закону суд призначає опікуна саме за поданням органу опіки і піклування.

Звертаючись в суд із заявою про звільнення від повноважень опікуна над недієздатною особою та встановлення опіки, заявники ОСОБА_1 вказала, що вона за станом здоров`я та за віком не в змозі виконувати обов`язки опікуна над недієздатною ОСОБА_4 та просила суд призначити опікуном над недієздатною ОСОБА_4 саме ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є заявниці рідним сином, та племінником недієздатної ОСОБА_4 , однак, та обставина, що останній ОСОБА_3 , є племінником, належними та допустимими доказами не доведено ні в суді першої а ні апеляційній інстанції.

Опіка (піклування) встановлюється за місцем проживання особи, яка підлягає опіці (піклуванню), або за місцем проживання опікуна (піклувальника).

У постанові Верховного Суду від 08 січня 2024 року у справі № 753/1905/22 (провадження № 61-8758св23) зроблено висновок про те, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має врахувати якнайкращі інтереси особи, над якою встановлюється опіка.

Обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.

Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року в справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18), від 28 лютого 2024 року в справі № 372/3474/21 (провадження № 61-16349св23).

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 24.12.2024 року № 1047 «Про подання до суду документів щодо доцільності призначення опікуном гр. ОСОБА_3 », виконавчий комітет вирішив доручити департаменту соціальної та ветеранської політики міської ради надати до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області подання щодо доцільності призначення гр. ОСОБА_3 , 1976 р.н., опікуном недієздатної гр. ОСОБА_4 , 1960 р.н. (додається). Зі змісту самого подання щодо доцільності призначення опікуна вбачається, що на засіданні опікунської ради при виконавчому комітеті Кам`янської міської ради 26.11.2024 року дійсно розглядалось звернення ОСОБА_3 з порушеного питання у зв`язку з погіршенням стану здоров`я ОСОБА_1 та бажанням виконувати обов`язки опікуна ОСОБА_4 гр. ОСОБА_3 (а.с. 67).

Заявниця у своєї заявці наголошувала на тому, що ОСОБА_5 , яка є її донькою та племінницею ОСОБА_4 , проживає за кордоном, а тому не має змоги та бажання доглядати за своєю тіткою, відмовляється від опікунства над нею, то до даних фактів суд ставиться критично, та погоджується із місцевим судом, що не було відмови від доньки заявниці, що вона відмовляється бути опікуном і окрім того, даній обставині, щодо наявності у ОСОБА_1 доньки, не надано належних аргументів у подання, щодо відмови у призначення опікуном останньої.

Відповідно до пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнення з військової служби під час дії воєнного стану підлягають військовослужбовці, які є усиновлювачами, на утриманні яких перебуває (перебувають) дитина (діти), яка (які) до моменту усиновлення була (були) дитиною-сиротою (дітьми-сиротами) або дитиною (дітьми), позбавленою (позбавленими) батьківського піклування, віком до 18 років, опікунами, піклувальниками, прийомними батьками, батьками-вихователями, патронатними вихователями, на утриманні яких перебуває дитина-сирота (діти-сироти) або дитина (діти), позбавлена (позбавлені) батьківського піклування, віком до 18 років.

Саме орган опіки та піклування на підставі звернення особи чоловічої статі, який є військовослужбовцем, із заявою про призначення її опікуном недієздатної особи, враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений статтею 65 Конституції України, обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, повинен з`ясувати необхідність такого, уникаючи можливих зловживань в цьому напрямку та належним чином мотивувати свій висновок про можливість призначення особи опікуном недієздатної особи та, перш за все, необхідність такого.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_6 про звільнення від повноважень опікуна над недієздатною особою та встановлення опіки з врахуванням того, що для того, щоб звільнити від обов`язків опікуна необхідно подання органу опіки та піклування для призначення іншої особи опікуном. Окрім того обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.

Однак, колегія суддів вважає наголосити на тому, що заявницею не доведено, що вона далі не зможе бути опікуном недієздатної, а також суд констатую, що за наявними в матеріалах справи доказами не можливо стверджувати, що наявні всі підстави для заміни опікуна за ОСОБА_3 .

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Що стосується доказів наданих до апеляційного суду і які не було надано до суду першої інстанції. То колегія суддів звертає увагу на те, що нові докази надані представником заявниці із порушенням норм цивільного процесу та не вказано об`єктивних причин неможливості надання документу під час розгляду справи першою інстанцією.

Колегія суддів вважає, що апелянтом не вказано об`єктивних причин неможливості надання документу під час розгляду справи першою інстанцією, а отже відсутні підстави для долучення вказаних доказів і відповідно і врахування їх під час апеляційного перегляду.

На стадії апеляційного перегляду справи інша ніж заявник сторона може подати нові докази для спростування доводів апеляційної скарги. Однак неприйнятно, коли, суд першої інстанції відмовляє у зв`язку з недоведеністю і позивач долучає до апеляційної скарги нові докази, які не подавав до суду першої інстанції, щоб посилити свою позицію. Виходячи з принципу змагальності цивільного процесу сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції в суді першої інстанції, а не чекати, коли їм буде відмовлено у задоволенні позовних вимог за недоведеністю, та потім вишукувати нові докази і долучати їх до апеляційної скарги.

Касаційний цивільний суд ВС у постанові від 13.01.2021 у справі № 264/949/19 вказав, що відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

ВС роз`яснив, що тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої - третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. КЦС вказав, що вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні

Обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Оскільки представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не навів поважних причин неподання вказаних доказів до суду першої інстанції,колегія суддів вважає. що відсутні підстави їх враховувати в якості належних доказів.

Також колегія суддів наголошує на тому, що до матеріалів справи не було надано доказів, що ОСОБА_3 у відповідності до вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку» та Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», має відповідну відстрочку чи бронювання на період військового стану та відповідних мобілізаційних заходів, які б не викликали сумніву, щодо власного бажання ОСОБА_3 , бути опікуном недієздатної, а не для уникнення від відповідного обов`язку.

Разом з тим, заявник не позбавлений права у подальшому звернутись із відповідною заявою, якщо перестануть існувати обставини, які перешкоджають їй у повному обсязі виконувати обов`язки опікуна.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, не ґрунтуються на нормах права, та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення.

Керуючись статтями 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

О.В. Агєєв

Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 2 липня 2025 року.

Головуючи суддя О.В. Халаджи