Справа №522/8714/25-Е
Провадження №2/522/5333/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2025 року м.Одеса

Приморський районний суд м.Одеси

у складі: головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Навроцької Є.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м.Одеси суду 22.04.2025 року через систему Електронний суд надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів.

Матеріали справи суддя отримала 23.04.2025 року.

Відповідно до Єдиного державного демографічного реєстру, відповідь №1330566 від 29.04.2025 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 28.04.2025 року позов було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків.

08.05.2025 року ОСОБА_1 через систему Електронний суд надала заяву, в якій просила продовжити строк для усунення недоліків.

Зазначену заяву суддя отримала 09.05.2025 року.

Ухвалою суду від 12.05.2025 року продовжено ОСОБА_1 строк на усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду від 28.04.2025 року, до 22.05.2025 року.

Недоліки позову були усунуті та 15.05.2025 року позивачкою через систему Електронний суд було надано заяву про усунення недоліків та уточнену позовну заяву про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Заяву про усунення недоліків разом з уточненим позовом суддя отримала 16.05.2025 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 13.02.2015 року, який був зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №115, та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . Від спільного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народився, та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які проживають разом з матір`ю ОСОБА_1 . Під час сімейного життя з`ясувалося, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя, несумісність характерів, втратили почуття любові та поваги один до одного, сім`я розпалася та існує формально. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Сторони з лютого 2022 року проживають окремо, сумісного господарства не ведуть, через що позивачка просила не надавати строк на примирення. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище « ОСОБА_5 ». У зв`язку з тим, що сім`я розпалася, ОСОБА_1 змушена звернутись до суду з відповідним позовом. Оскільки діти проживають з позивачкою, а відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні своїх дітей, просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народився, та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову та до досягнення дитиною повноліття. Також у позові просила покласти відповідача судові витрати.

Ухвалою суду від 22.05.2025 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 25.06.2025 року.

У судове засідання призначене на 25.06.2025 року ОСОБА_1 не з`явилася, через систему Електронний суд надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, справу просила розглядати за її відсутністю.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву, в якій не заперечує проти розірвання шлюбу, зазначивши, що фактично шлюбні відносини припинено у квітні 2025 року. Справу просив розглядати за його відсутністю.

Розгляд справи відкладено на 04.07.2025 року.

У судове засідання призначене на 04.07.2025 року ОСОБА_1 не з`явилася, 27.06.2025 року через систему Електронний суд надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, справу просила розглядати за її відсутністю.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, 26.06.2025 року на електронну адресу суду надав заяву, позовні вимоги щодо стягнення аліментів визнав, не заперечував проти їх задоволення, справу просив розглядати за його відсутністю.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складання повного тексту рішення є 08.07.2025 року.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 13.02.2015 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №115, та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.14).

Від спільного шлюбу у сторін є малолітні діти: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народився, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 13.11.2015 року Ковпаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №1329, та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 07.03.2018 року Ковпаківським районним у місті Суми відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, про що складено відповідний актовий запис №275 (а.с.12, 13).

Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Згідно з ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Сторони тривалий час проживають окремо не підтримують шлюбних відносин та сумісного господарства не ведуть. Подружнє життя сторін не склалося, про що зазначено у позовній заяві. Відповідач згоден з позовними вимогами про розірвання шлюбу, про що є відповідна заява.

Малолітні діти: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народився, та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживають разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Таким чином, примирення між позивачкою та відповідачем неможливе, спорів про поділ майна та місце проживання дітей між сторонами на час розгляду даної справи не існує.

Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв`язку з відсутністю вільної згоди позивачки на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у зв`язку з чим, є неможливим.

Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.

З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню.

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що малолітні діти: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народився, та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживають разом з матір`ю, ОСОБА_1 . Відповідач ОСОБА_2 проживає окремо, участі в утриманні доньок не приймає.

У зв`язку з тим, що сторони проживають окремо, діти постійно проживають з матір`ю та відповідно перебувають на її утриманні, проте позивачка самостійно не в змозі забезпечити донькам належний рівень життя, необхідний їм для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, тому змушена була звернутися до суду з позовом до відповідача щодо стягнення з нього аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з 22.04.2025 року до досягнення дитиною повноліття.

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею ст.51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного й соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У відповідності до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

У відповідності до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні їх від цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. проте, сторони не можуть домовитися про розмір аліментів на утримання дитини.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних для нього процесуальних наслідків.

Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що відповідач згоден сплачувати аліменти на утримання дітей, про що ним надано до суду відповідну заяву.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Стягнення аліментів у частці заробітку (доходу) батька, матері має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками.

Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону та інтересам дітей, не порушить прав сторін.

Згідно ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню та вважає за можливе стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх дітей доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народився, та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 22.04.2025 року, і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народився, повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 включно, а потім, на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30.10.2033 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

З позову вбачається, що позивачка просить стягувати аліменти з відповідача, починаючи з моменту подачі позову, у зв`язку з чим суд вважає за можливе присудити стягнення аліментів з 23.10.2024 року до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином, оскільки позивачі у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, суд вважає необхідним покласти на відповідача оплату судового збору у розмірі 1 211,20 грн. на користь держави.

Також, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь судовий збір сплачений за подачу позовної заяви про розірвання шлюбу у розмірі 1 211,20 грн., що підтверджується квитанцією про сплату №1523-2417-5597-8040 від 22.04.2025 року (а.с.15).

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

За викладених обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову щодо розподілу судових витрат та вважає за можливе стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1 211,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.51 Конституції України, ст.ст.104, 105, 110, 112, 113, 150, 180, 182, 184 СК України, ст.ст.1-12, 13, 76-80, 81, 89, 133, 141, 210, ст.197, 206, 247, 258, 263-265, 268, 273, 354, 430 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити частково.

Шлюб, зареєстрований 13 лютого 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , актовий запис №115, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 розірвати.

Після розірвання шлюбу позивачці залишити прізвище « ОСОБА_5 ».

Відповідно ч.2 ст.115 Сімейного кодексу України, копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та поставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_5 виданий Ковпаківським ВМ СМВ УМВС України в Сумській області 02.06.2006 року) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_7 , виданий 08.07.2019 року органом 5115) аліменти на утримання малолітніх дітей доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народився, та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 22.04.2025 року, і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народився, повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 включно, а потім, на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30.10.2033 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Допустити негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів в межах платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_5 виданий Ковпаківським ВМ СМВ УМВС України в Сумській області 02.06.2006 року) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_7 , виданий 08.07.2019 року органом 5115) витрати по оплаті судового збору у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривні 20 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_5 виданий Ковпаківським ВМ СМВ УМВС України в Сумській області 02.06.2006 року) на користь держави судовий збір у сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривні 20 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 08.07.2025 року.

Суддя: Домусчі Л.В.