КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 367/5630/24
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9036/2025
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 липня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області, постановлену у складі судді Карабази Н.Ф. в м. Ірпені 12 лютого 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , заінтересована особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради про звільнення від виконання обов`язків опікуна та призначення другого опікуна,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В червні 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 звернулися до суду з даною заявою, просили звільнити ОСОБА_3 від обов`язків опікуна над ОСОБА_4 , якого визнано недієздатним рішенням Ірпінського міського суду Київської області у справі № 367/1385/16-ц від 03 липня 2017 року, призначити ОСОБА_1 опікуном над своїм братом ОСОБА_4 .

Заява мотивована тим, що 03 липня 2017 року Ірпінським міським судом Київської області було ухвалено рішення, яким ОСОБА_4 визнано недієздатним, а ОСОБА_3 призначено його опікуном. Однак у зв`язку з похилим віком, інвалідністю ІІ групи та постійними хворобами, які в сукупності негативно вплинули на самопочуття ОСОБА_3 , вона не має змоги виконувати обов`язки опікуна та забезпечити ОСОБА_4 належним доглядом. 28 травня 2024 року виконавчим комітетом Ірпінської міської ради було прийнято рішення № 57/4, яким затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність призначення ОСОБА_1 опікуном над своїм братом ОСОБА_4 .

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 12 лютого 2025 року заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_3 частково задоволено, звільнено ОСОБА_3 від обов`язків опікуна над недієздатним ОСОБА_4 , в іншій частині заяви відмовлено. Тимчасово покладено обов`язки опікуна над недієздатним ОСОБА_4 на Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області до вирішення питання про призначення опікуна в порядку, визначеному законодавством.

Заявник ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні заяви, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 12 лютого 2025 року в частині відмови в призначенні його опікуном над недієздатним братом та тимчасового покладення обов`язків опікуна на Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради та постановити нове рішення, яким призначити ОСОБА_1 опікуном над братом ОСОБА_4 в межах строку дії рішення Ірпінського міського суду Київської області про визнання ОСОБА_4 недієздатним.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на зміст ст. 39, 40, 55, 58, 63 ЦК України, пояснював, що 24 жовтня 2023 року ОСОБА_3 зверталася до суду з заявою, в якій просила звільнити її від обов`язків опікуна над недієздатним ОСОБА_4 та призначити опікуном ОСОБА_1 . Ухвалою суду від 15 листопада 2023 року у справі № 367/8401/23 у задоволенні заяви було відмовлено з підстав відсутності подання органу опіки та піклування про звільнення заявника від обов`язків опікуна та подання органу опіки та піклування про призначення опікуном ОСОБА_1 .

Перед повторним зверненням до суду вони звернулися до Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради з проханням надати подання щодо доцільності призначення ОСОБА_1 опікуном. 28 травня 2024 року виконавчим комітетом Ірпінської міської ради було прийнято рішення № 57/4, яким затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність призначення ОСОБА_1 опікуном. Як повідомили представники органу опіки та піклування, сталою практикою та достатніми доказами у таких справах є надання до суду лише рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради та висновку органу опіки та піклування про доцільність призначення нового опікуна.

Відкриваючи провадження в справі ухвалою від 12 листопада 2024 року, Ірпінський міський суд Київської області зазначив, що заява відповідає вимогам ст. 175, 177, 293, 305, 306, 308 ЦПК України, підстав для залишення без руху, повернення заяви чи відмови у відкритті провадження в цивільній справі немає. Отже, на момент винесення зазначеної ухвали про відкриття провадження у справі № 367/5630/24 Ірпінський міський суд Київської області визнав та підтвердив, що надана заявниками копія висновку Органу опіки та піклування Ірпінської міської ради є достатнім доказом доцільності призначення опікуном ОСОБА_1 над ОСОБА_4 та є поданням органу опіки та піклування в розумінні положень ст. 60 ЦК України. У відповідному висновку Орган опіки та піклування чітко зазначив про те, що опікунська рада при виконавчому комітеті Ірпінської міської ради вважає за доцільне призначити опікуном ОСОБА_1 опікуном над його братом ОСОБА_4 .

Вказував, що з системного аналізу положень матеріального права слідує, що при визнанні особи недієздатною суд одночасно призначає такій особі опікуна, особа може бути опікуном лише за наявності її згоди. Статтею 64 ЦК України визначено виключний перелік обставин, за яких особа не може бути призначена опікуном чи піклувальником, і передбачених нормами цієї статті обставин, які виключають призначення опікуном ОСОБА_1 , судом першої інстанції не встановлено.

Зазначав, що відмовляючи у призначенні опікуном недієздатної особи ОСОБА_1 , суд першої інстанції не надав належної правової оцінки висновку органу опіки та піклування, з якого вбачається, що орган опіки та піклування ретельно перевірив відповідність особи заявника вимогам, яким має відповідати майбутній опікун, та встановив, що ОСОБА_1 є братом ОСОБА_4 , отже перебуває у родинних відносинах з недієздатною особою, спільно проживає разом із ним за однією адресою, умови для здійснення опіки належні, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, за станом здоров`я може бути опікуном, протипоказань щодо виконання повноважень опікуна не має.

Всупереч п. 3 ч. 4 ст. 265 ЦПК України суд першої інстанції не навів у своєму рішенні мотивованої оцінки даному висновку та не зазначив, з яких підстав суд відхиляє цей висновок. Оскільки в ухвалі про відкриття провадження в справі та під час розгляду справи суд першої інстанції не встановив необхідності надання саме подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення ОСОБА_1 опікуном, однак використав це як підставу у частковій відмові в задоволенні заяви, то з метою повного та всебічного розгляду справи судом апеляційної інстанції надає копію подання Голови опікунської ради заступника міського голови щодо доцільності призначення ОСОБА_1 опікуном.

Звертав увагу, що в ухвалі суд першої інстанції наводить частину постанови Верховного Суду від 10 лютого 2021 року в справі № 754/5841/17, однак яке відношення даний висновок Верховного Суду має до даної справи та яким чином дії ОСОБА_1 , у вигляді приватноправового інструментарію, стали проявом «використання учасниками сімейних відносин для уникнення виконання встановлених законом обов`язків» судом першої інстанції не розкрито.

Те ж саме стосується посилання судом першої інстанції на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 496/4271/16-а, а саме яким чином призначення ОСОБА_1 опікуном над ОСОБА_4 може вплинути на останнього та/або на інших опікунів.

Підсумовував, що при розгляді справи суд першої інстанції не встановив усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, не надав належної правової оцінки поданим доказам, не врахував, що недієздатний ОСОБА_4 потребує постійної опіки, таку опіку може надавати йому заявник, не звернув уваги на характерність захворювання недієздатної особи та рекомендації лікарського висновку щодо особливостей належного догляду за цією особою та дійшов помилкового висновку про часткову відмову у задоволенні заяви.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

В судове засідання 09 липня 2025 року учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлялися шляхом направлення судових повісток-повідомлень до електронних кабінетів, а ОСОБА_3 - на поштову адресу.

Від представника ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - адвоката Сокура С.В. надійшло клопотання про розгляд справи без участі апелянтів та їх представника або на власний розсуд відкласти розгляд справи на іншу дату. Заявлені в апеляційній скарзі вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 03 липня 2017 року в справі № 367/1385/16-ц визнано недієздатним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановлено над ним опіку, призначивши опікуном заявника ОСОБА_3 (а. с. 4).

ОСОБА_4 має другу групу інвалідності загального захворювання довічно (а. с. 20, 27).

Рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради від 28 травня 2024 року № 57/4 затверджено висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради про доцільність призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , опікуном над ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Доручено органу опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради надати суду подання про доцільність призначення ОСОБА_1 опікуном над ОСОБА_4 (а. с. 164).

Додатком до вказаного рішення є висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради про доцільність призначення ОСОБА_1 опікуном над ОСОБА_4 , у якому встановлено, що ОСОБА_4 є рідним братом ОСОБА_1 , рішенням Ірпінського міського суду від 03 липня 2017 року по справі № 367/1385/16-ц ОСОБА_4 було визнано недієздатним. ОСОБА_1 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває. Згідно з висновком ЛКК № 113 від 29 вересня 2023 року, ОСОБА_1 за станом здоров`я може виконувати обов`язки опікуна. ОСОБА_1 разом з ОСОБА_4 проживають за адресою АДРЕСА_1 , будинок у задовільному стані, умови для здійснення опіки належні. Протипоказань щодо виконання ОСОБА_1 повноважень опікуна не встановлено. Опікунська рада при виконавчому комітеті Ірпінської міської ради вважає за доцільне призначити ОСОБА_1 опікуном над його братом ОСОБА_4 (а. с. 170).

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстровані та проживають разом за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 12, 21, 25).

Згідно довідки КНП «Ірпінський міський центр первинної медико-санітарної допомоги Ірпінської міської ради Київської області» від 28 вересня 2023 року, а також висновку ЛКК № 113 від 29 вересня 2023 року, ОСОБА_1 за станом здоров`я може бути опікуном, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває (а. с. 9, 14, 16, 19).

Згідно висновку КНП «Ірпінський міський центр первинної медико-санітарної допомоги Ірпінської міської ради Київської області» від 29 вересня 2023 року про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, ОСОБА_4 рекомендовано соціальні послуги: отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи ОСОБА_1 (а. с. 22).

Згідно висновку КНП «Ірпінський міський центр первинної медико-санітарної допомоги Ірпінської міської ради Київської області» від 28 вересня 2023 року, ОСОБА_4 потребує стороннього догляду (а. с. 23).

02 жовтня 2023 року депутатом Ірпінської міської ради проведено обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , при обстеженні складено акт, яким встановлено, що житло знаходиться у задовільному стані. Зі слів заявника було встановлено, що заявник фактично проживає за вказаною адресою разом з матір`ю ОСОБА_3 та братом ОСОБА_4 , ведуть спільне господарство, заявник здійснює догляд за матір`ю та братом в зв`язку з інвалідністю ІІ групи, що засвідчують сусіди (а. с. 24а).

03 січня 2025 року виконавчим комітетом Ірпінської міської ради подано до суду заяву, у якій орган опіки просив розглянути справи без участі представника опікунської ради, щодо призначення ОСОБА_1 опікуном над ОСОБА_4 у разі призначення другого опікуна не заперечував (а. с. 162).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Крім того, до апеляційної скарги долучено нові докази, а саме копію подання виконавчого комітету Ірпінської міської ради від 10 березня 2025 року за підписом голови Опікунської ради - заступника міського голови, у якому зазначено, що Опікунська рада при виконавчому комітеті Ірпінської міської ради вважає за доцільне призначити ОСОБА_1 опікуном над його братом ОСОБА_4 .

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Водночас, в апеляційній скарзі не наведено об`єктивних причин, які перешкодили подати вказані докази у встановлений законом строк, не заявлено клопотання про поновлення строку для подання нових доказів. Таким чином, апеляційний суд не може врахувати нові докази як докази, яким заявник обґрунтовує свої вимоги.

Крім того, наданий доказ, датований 10 березня 2025 року, не існував на момент ухвалення рішення судом першої інстанції та не досліджувався ним, що прямо суперечить правовим висновкам Верховного Суду в постановах від 16 червня 2021 року у справі № 336/1461/19 (провадження № 61-17391св20), від 07 липня 2021 року у справі № 509/4286/16-ц (провадження № 61-2393св21), від 14 липня 2021 року у справі № 405/2098/18 (провадження № 61-106св21), в яких зроблено правовий висновок про те, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 367 ЦПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в частині звільнення ОСОБА_3 від обов`язків опікуна, суд першої інстанції виходив із того, що таке її право передбачено нормами ст. 75 ЦК України і також наявні обставини, що перешкоджають їй належним чином здійснювати догляд за ОСОБА_4 , зокрема погіршення здоров`я, а тому наявні підстави для звільнення її від опіки в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 300 ЦПК України.

В даній частині ухвала суду першої інстанції ніким не оскаржується і не є предметом апеляційного перегляду.

Відмовляючи ОСОБА_1 в заяві про призначення його опікуном, суд першої інстанції виходив із недоведення наявності підстав, з якими закон пов`язує можливість заміни опікуна недієздатної особи, зокрема, відсутності подання від органу опіки та піклування щодо призначення іншого піклувальника, та дійшов висновку, що вимога про призначення ОСОБА_1 опікуном є передчасною.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 55 ЦК України визначено, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

У пункті 1 частини другої статті 293 ЦПК України зазначено, що обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи суд розглядає в окремому провадженні.

Частиною другою статті 300 ЦПК України визначено, що суд за заявою органу опіки та піклування чи особи, призначеної піклувальником або опікуном, у місячний строк звільняє її від повноважень піклувальника або опікуна і призначає за поданням органу опіки та піклування іншу особу, про що постановляє ухвалу. Суд за заявою особи, над якою встановлено піклування, може звільнити піклувальника від його повноважень і призначити за поданням органу опіки та піклування іншого піклувальника, про що постановляє ухвалу.

На підставі ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Згідно ст. 63 ЦК України опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Відповідно до ст. 64 ЦК України опікуном або піклувальником не може бути фізична особа: 1) яка позбавлена батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; 2) поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування.

Відповідно до ст. 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

В постанові Верховного Суду від 07 квітня 2022 року № 712/10043/20 викладена правова позиція, згідно якої «при призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Аналогічні положення зазначені у правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88.

Отже, призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно вимог ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка».

Згідно п. 3.1 Правил опіки та піклування, для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник. При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб. Опікунами (піклувальниками) не можуть бути особи, які: не досягли 18 років; визнані в установленому порядку недієздатними або обмежено дієздатними; перебувають на обліку або лікуються в психоневрологічних та наркологічних закладах; раніше були опікунами чи піклувальниками та з їх вини опіку чи піклування було припинено; позбавлені батьківських прав; інтереси яких суперечать інтересам осіб, що підлягають опіці чи піклуванню; засуджені за скоєння тяжкого злочину.

Виходячи з аналізу частини першої статті 60 ЦК України та частини першої статті 300 ЦПК України обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18), від 23 листопада 2021 року у справі № 751/9572/19 (провадження № 61-3053св21), від 30 червня 2022 року в справі № 552/3443/20 (провадження № 61-15239св21).

Аналіз ч. 1 ст. 60 ЦК України в сукупності з ч. 1 ст. 300 ЦПК України також міститься в постановах Верховного Суду від 29 березня 2021 року у справі № 184/858/19 (провадження № 61-13874св20), від 19 квітня 2021 року у справі № 755/12409/15-ц (провадження № 61-22566св19), в яких викладено висновок, що відсутність подання та/або висновку органу опіки та піклування з приводу призначення фізичної особи опікуном унеможливлює вирішення судом вказаного питання, оскільки саме на орган опіки та піклування покладено обов`язок дослідження обставин щодо можливості особи виконувати обов`язки піклувальника чи опікуна.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 77 - 80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи, що подання від органу опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради щодо призначення іншого піклувальника недієздатному ОСОБА_4 до суду не надійшло, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, не спростованого доводами апеляційної скарги, про недоведення наявності підстав, з якими закон пов`язує можливість заміни опікуна недієздатної особи, зокрема, відсутності подання від органу опіки та піклування щодо призначення іншого піклувальника, та про передчасність вимоги про призначення ОСОБА_1 опікуном.

Зазначені висновки суду першої інстанції зроблені з додержанням норм матеріального та процесуального права, ґрунтуються на наявних у справі доказах та відповідають вищевикладеним правовим висновкам Верховного Суду, що відсутність подання та/або висновку органу опіки та піклування з приводу призначення фізичної особи опікуном унеможливлює вирішення судом вказаного питання, оскільки саме на орган опіки та піклування покладено обов`язок дослідження обставин щодо можливості особи виконувати обов`язки піклувальника чи опікуна, і що обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.

Апеляційний суд не може погодитися з помилковими доводами апеляційної скарги, що відкриваючи провадження в справі ухвалою від 12 листопада 2024 року, Ірпінський міський суд Київської області зазначив, що заява відповідає вимогам ст. 175, 177, 293, 305, 306, 308 ЦПК України, підстав для залишення без руху, повернення заяви чи відмови у відкритті провадження у справі немає, і таким чином визнав та підтвердив, що надана заявниками копія висновку Органу опіки та піклування Ірпінської міської ради є достатнім доказом доцільності призначення опікуном ОСОБА_1 над ОСОБА_4 та є тим поданням органу опіки та піклування в розумінні положень ст. 60 ЦК України.

Апеляційний суд звертає увагу, що оцінка доказів, їх належності, допустимості, достовірності та достатності, а також вирішення питання, чи слід задовольнити заяву або відмовити у її задоволенні, здійснюється судом першої інстанції не на стадії відкриття провадження в справі, а при постановленні ухвали за наслідками розгляду заяви про призначення опікуна, а також, що заявник самостійно вирішує питання щодо обсягу доказової бази, якою обґрунтовує свої вимоги і яка подається ним до суду.

В зв`язку з вищевикладеним є неспроможними та відхиляються апеляційним судом доводи ОСОБА_1 у апеляційній скарзі, що як його повідомили представники органу опіки та піклування, сталою практикою та достатніми доказами у таких справах є надання до суду лише рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради та висновку органу опіки та піклування про доцільність призначення нового опікуна.

Враховуючи, що ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про призначення опікуна належно і достатньо мотивована передчасністю заявлених вимог, оскільки подання органу опіки та піклування, наявність якого чітко передбачена вимогами ст. 300 ЦПК України, ст. 60 ЦК України, в матеріалах справи відсутнє, апеляційним судом відхиляються як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги про те, що статтею 64 ЦК України визначено виключний перелік обставин, за яких особа не може бути призначена опікуном чи піклувальником, і передбачених нормами цієї статті обставин, які виключають призначення опікуном ОСОБА_1 , судом першої інстанції не встановлено, а також, що відмовляючи у призначенні опікуном недієздатної особи ОСОБА_1 , суд першої інстанції не надав належної правової оцінки висновку органу опіки та піклування, не навів у своєму рішенні мотивованої оцінки даному висновку та не зазначив, з яких підстав суд відхиляє цей висновок.

Апеляційний суд зауважує, що наявний в матеріалах справи висновок органу опіки та піклування від 28 травня 2024 року (а. с. 159) не може вважатися поданням в розумінні ст. 300 ЦПК України, 60 ЦК України, враховуючи, що у постанові Верховного Суду від 08 січня 2024 року у справі № 753/1905/22 (провадження № 61-8758св23) зазначено, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд відхиляє безпідставні доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не встановив усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, не надав належної правової оцінки поданим доказам, не врахував, що недієздатний ОСОБА_4 потребує постійної опіки, таку опіку може надавати йому заявник, не звернув уваги на характерність захворювання недієздатної особи та рекомендації лікарського висновку щодо особливостей належного догляду за цією особою та дійшов помилкового висновку про часткову відмову у задоволенні заяви.

Не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що в ухвалі суд першої інстанції наводить частину постанови Верховного Суду від 10 лютого 2021 року в справі № 754/5841/17, однак яке відношення даний висновок Верховного Суду має до даної справи та яким чином дії ОСОБА_1 , у вигляді приватноправового інструментарію, стали проявом «використання учасниками сімейних відносин для уникнення виконання встановлених законом обов`язків» судом першої інстанції не розкрито.

Апеляційний суд звертає увагу, що як орган опіки та піклування, так і ОСОБА_1 не позбавлені можливості повторно звернутися до суду для вирішення питання про призначення опікуна, надавши відповідне подання органу опіки та піклування в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди із законною та обґрунтованою ухвалою та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

В іншій частині ухвала суду першої інстанції ніким не оскаржується і не є предметом апеляційного перегляду.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 12 лютого 2025 року в частині відмови в задоволенні заяви про призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_4 та тимчасового покладення обов`язків опікуна на Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.