УХВАЛА

10 липня 2025 року

м. Київ

справа № 137/13/25

провадження № 61-8144ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 26 березня 2025 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 03 червня 2025 року у справі за позовом заступника керівника Вінницької окружної прокуратури Вінницької області в інтересах Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Евергроу», товариства з обмеженою відповідальністю «Декоплант», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: ОСОБА_3 , Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, про витребування земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року заступник керівника Вінницької окружної прокуратури Вінницької області в інтересах Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 ,

ТОВ «Евергроу», ТОВ «Декоплант», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, про витребування земельної ділянки.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 26 березня 2025 року позов прокурора задоволено.

Витребувано у відповідачів ОСОБА_1 , ТОВ «Евергроу», ТОВ «Декоплант» на користь Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 1,0000 га з кадастровим номером :02:000:0225, розташовану в межах Вінницького району Вінницької області на території Якушинецької об`єднаної територіальної громади.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 03 червня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Літинського районного суду Вінницької області від 26 березня 2025 року - без змін.

30 червня 2025 року ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2, через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Літинського районного суду Вінницької області від 26 березня 2025 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 03 червня 2025 року і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Частиною першою статті 394 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки судові рішення у цій справі не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно із статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частина четверта статті 10 ЦПК України), умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм національного законодавства можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Касаційний перегляд справи вважається екстраординарним.

Обмеження доступу до Верховного Суду охоплюється загальновизнаною легітимною метою встановленого законодавством вартісного порогу для скарг, що подаються на розгляд суду касаційної інстанції, яка полягає в тому, щоб забезпечувати розгляд у Верховному Суді, з огляду на саму суть його функцій, лише справ необхідного рівня значущості.

Пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що до переліку малозначних справа відносяться справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах (справах незначної складності) та справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти стабільності й визначеності у цивільних правовідносинах, сприяти суспільним інтересам щодо забезпечення єдності судової практики й розвитку права.

Конституційний Суд України у Рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 дійшов висновку, що припис пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, який встановлює один з «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис ЦПК Українитакож має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності. Пункт 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про визнання права власності на майно або його витребування визначається вартістю майна.

Судами встановлено, що відповідно до інформації з акту оцінки вартості та приймання-передачі майна від 13 грудня 2019 року, що міститься в матеріалах справи, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 583,20 грн, розмір річної орендної плати складав 66,20 грн.

У касаційній скарзі заявник стверджує, що вартість спірної земельної ділянки складає 33 373, 01 грн, що підтверджується довідкою про оціночну вартість об`єкту нерухомого майна від 19 листопада 2024 року.

Таким чином ціна позову у цій справі не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (30 х 3 028 грн = 90 840 грн). Отже ця справа відноситься до категорії малозначних.

Судові рішення у цій справі за загальним правилом не підлягають касаційному оскарженню. Норми процесуального закону, якими врегульовано процедуру доступу до суду касаційної інстанції, слід визнати такими, що відповідають критеріям правової визначеності та передбачуваності.

Касаційна скарга не містить прямих посилань на наявність обставин, які передбачені підпунктами а-г пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Колегія суддів враховує мотиви судових рішень та правову оцінку наявних у матеріалах справи доказів, на підставі яких прокурору задоволено позовні вимог.

Незгода відповідача з ухваленими судовими рішеннями у цій справі не свідчить про те, що така справа має виняткове значення для нього або має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Суди попередніх інстанцій виходили з того, що ОСОБА_3 на час видання наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 23 липня 2019 року щодо спірної земельної ділянки (кадастровий номер :02:000:0225) вже отримала у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером :04:002:0045, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, тобто своїм правом, передбаченим статтею 116 ЗК України, вона скористалася повторно.

Разом з тим, повноваження суду касаційної інстанції не можуть використовуватися для здійснення нового судового розгляду справи та переоцінки доказів, яким було надано належну оцінку судами попередніх інстанцій.

Отже, випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у цій справі не встановлено Верховним Судом.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскількиОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , подав касаційну скаргу на судові рішення, що згідно з приписами ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 26 березня 2025 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 03 червня 2025 року у справі за позовом заступника керівника Вінницької окружної прокуратури Вінницької області в інтересах Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Евергроу», товариства з обмеженою відповідальністю «Декоплант», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: ОСОБА_3 , Головне Управління Держгеокадастру у Вінницькій області, про витребування земельної ділянки.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович