УХВАЛА

02 липня 2025 року

м. Київ

справа № 757/34467/23-ц

провадження № 61-3950св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Гудими Д. А, Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Печерська районна в місті Києві державна адміністрація,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2024 року в складі судді Ільєвої Т. Г. та постанову Київського апеляційного суду від 19 лютого 2025 року в складі колегії суддів: Шкоріної О. І., Поливач Л. Д., Стрижеуса А. М.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2024 року, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 19 лютого 2025 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У березні 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 лютого 2025 року.

Ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2025 року заяву ОСОБА_1 про відвід від участі у розгляді справи суддів Верховного Суду: Червинської М. Є., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю., Осіяна О. М., Білоконь О. В., Сакари Н. Ю. залишено без розгляду; касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, надано строк для усунення її недоліків.

Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 757/34467/23-ц та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

У червні 2025 року від Печерської районної в місті Києві державної адміністрації надійшов відзив на касаційну скаргу, який підписаний заступником голови Зволинським В., в якому просили у задоволенні касаційної скарги відмовити повністю.

У червні 2025 року матеріали справи № 757/34467/23-ц надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 25 червня 2025 року справу призначено до судового розгляду у складі колегії суддів у кількості п`яти суддів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 міститься клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав, передбачених частинами четвертою, п`ятою, шостою статті 403 ЦПК України.

На обґрунтування вказаного клопотання позивач зазначив, що розгляд Великою Палатою Верховного Суду касаційної скарги є необхідним у зв`язку із потребою у відступі від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду у складі колегії суддів та оскільки справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики, зокрема у питаннях правил предметної чи суб`єктної юрисдикції (в справі № 640/27480/20 та справі № 757/27509/23-ц - прийнято протилежні рішення щодо правил предметної чи суб`єктної юрисдикції між тими ж суб`єктами у однакових правовідносинах, що гарантує повну безвідповідальність органів опіки та піклування з будь яких обставин бездіяльності завдяки можливості посилатись на ці два протилежні рішення судів, а у справу № 757/5736/22-ц переписано рішення зі справи № 757/27509/23-ц, хоча предметом розгляду не були правил предметної чи суб`єктної юрисдикції).

Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи (частина перша статті 404 ЦПК України).

У частинах четвертій, п`ятій, шостій статті 403 ЦПК України передбачено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати.

Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції, крім випадків, якщо: 1) учасник справи, який оскаржує судове рішення, брав участь у розгляді справи в судах першої чи апеляційної інстанції і не заявляв про порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції; 2) учасник справи, який оскаржує судове рішення, не обґрунтував порушення судом правил предметної чи суб`єктної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах; 3) Велика Палата Верховного Суду вже викладала у своїй постанові висновок щодо питання предметної чи суб`єктної юрисдикції спору у подібних правовідносинах.

Верховний Суд наголошує на тому, що у разі подання касаційної скарги з підстави, визначеної у пункті 2 частини другої статті 389 ЦПК України, заявник має навести належне обґрунтування існування такої підстави. Таке обґрунтування не повинно зводитися до формального непогодження із встановленими судами першої та апеляційної інстанцій фактичними обставинами справи. Подаючи касаційну скаргу з підстав існування потреби відступити від певного актуального правового висновку, викладеного Верховним Судом, заявник повинен навести, у чому саме полягає така потреба, обґрунтувавши існуванням певної правової проблеми під час застосування вже сформованого правового висновку, від якого заявник просить відступити Верховний Суд. Для перегляду судом касаційної інстанції певного правового висновку потрібне існування сукупності підстав, які зумовлюють необхідність повністю або частково відмовитися від попереднього правового висновку щодо певного питання правозастосування на користь іншого, або конкретизувати попередній висновок, застосувавши відповідні способи тлумачення юридичних норм з метою усунення вад попереднього рішення чи групи рішень (їхня неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість), що пов`язано зі зміною суспільних відносин та усуненням суперечностей між принципом правової визначеності та концепцією «живого права» (динамічного тлумачення права) як складовими верховенства права (див. постанову Верховного Суду від 21 травня 2025 року в справі № 672/333/24 (провадження № 61-14411св24)).

Виключна правова проблема як така має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного показників. Кількісний показник означає, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості справ, які або вже існують, або можуть виникнути з врахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. З точки зору якісного критерію про виключність правової проблеми можуть свідчити наступні обставини: з касаційної скарги вбачається, що судами були допущені істотні порушення норм процесуального права, які унеможливили розгляд справи з дотриманням вимог справедливого судового розгляду; судами була допущена явна й груба помилка у застосуванні норм процесуального права, в тому числі свавільне розпорядження повноваженнями, й перегляд справи Великою Палатою потрібен з метою унеможливлення її повторення у подальшій судовій діяльності; норми матеріального чи процесуального права були застосовані судами першої чи апеляційної інстанцій таким чином, що постає питання щодо дотримання принципу пропорційності, тобто забезпечення належного балансу між приватними та публічними інтересами; наявні колізії в нормах матеріального права, що викликає необхідність у застосуванні аналогії закону чи права, або постає питання щодо дотримання принципу верховенства права. При цьому справа буде мати принципове значення, якщо йдеться про правове питання, яке потребує пояснення і зустрічається у невизначеній кількості справ у разі, якщо надана на нього відповідь піддається сумніву або якщо існують різні відмінні позиції і це питання ще не вирішувалося вищою судовою інстанцією, а також необхідне тлумачення щодо застосування нових законів. Разом з тим не є виключною правовою проблемою правове питання, відповідь на яке є настільки ясною і чіткою, що вона може бути знайдена без будь-яких проблем.

Справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції, крім випадків, якщо: 1) учасник справи, який оскаржує судове рішення, брав участь у розгляді справи в судах першої чи апеляційної інстанції і не заявляв про порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції; 2) учасник справи, який оскаржує судове рішення, не обґрунтував порушення судом правил предметної чи суб`єктної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах; 3) Велика Палата Верховного Суду вже викладала у своїй постанові висновок щодо питання предметної чи суб`єктної юрисдикції спору у подібних правовідносинах (частина шоста статті 403 ЦПК України). Тлумачення змісту частини шостої статті 403 ЦПК України свідчить, що клопотання має містити обґрунтування необхідності про передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду (див. постанову Верховного Суду від 19 червня 2024 року в справі № 757/60692/19 (провадження № 61-3221св24)).

Аналіз клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду свідчить, що:

ОСОБА_1 не наводить мотивів, у чому саме полягає потреба у відступленні від висновку Верховного Суду та якого саме висновку, не обґрунтовує існування певної правової проблеми під час застосування вже сформованого правового висновку;

у клопотанні відсутнє обґрунтування кількісного та якісного показників, які б свідчили про наявність виключної проблеми, а отже необхідність передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду;

позивач не обґрунтував порушення судом правил предметної чи суб`єктної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі зі схожими підставою та предметом позову у подібних правовідносинах.

За таких обставин у задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав, передбачених частинами четвертою, п`ятою, шостою статті 403 ЦПК України, слід відмовити.

Керуючись статтями 260, 400, 403 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко