УХВАЛА

8 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 753/859/24

провадження № 61-3796ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В.,

Фаловської І. М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 19 лютого 2025 року у справі

за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого округу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про визнання відсутнім права вимоги та дій протиправними, зобов?язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) (далі - КП ВО Київради (КМДА)) «Київтеплоенерго», в якому просив:

- визнати протиправним проведений у грудні 2020 року КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» перерахунок сум, належних до сплати за послуги з централізованого опалення будинку АДРЕСА_1 в опалювальному сезоні 2018-2019 років;

- визнати відсутнім у КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» право вимоги до ОСОБА_1 1 234,44 грн за послуги зопалення, нараховані в грудні 2020 року;

- зобов?язати КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» здійснити перерахунок вартості послуг зцентралізованого опалення будинку АДРЕСА_1 , виходячи з даних загального обсягу споживання теплової енергії кожною квартирою вказаного будинку, наведених у листі від 27 вересня 2021 року N? 30/3/2/15369.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 10 червня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано відсутнім у КП ВО Киівради (КИДА) Кивтеллоенерго» правовимоги до ОСОБА_1 1 234,44 грн за послугиз опалення, нараховані в грудні 2020 року.

В іншій частині позову відмовлено.

Додатковим рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 12 серпня 2024 року заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення

у справі задоволено частково.

Стягнено з КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 4 500 грн.

В іншій частині вимог заяви відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 19 лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» залишено без задоволення, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 червня 2024 року, додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 серпня 2024 року - без змін.

23 березня 2025 року ОСОБА_1 за допомогою підсистеми «Електронний суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 19 лютого 2025 року, повний текст якої складено

24 лютого 2025 року.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року

у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Рішенням від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023 Конституційний Суд України визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Конституційний Суд України керувався тим, що у касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених ЦПК України (абзац четвертий пункту 7.5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду

в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Конституційний Суд України наголосив, що унормування процесуальних відносин у спосіб визначення в ЦПК України підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовчої практики (абзац другий пункту 7.8 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України

від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, що встановлює один із «фільтрів» касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачуваним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Встановлений у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України такий «фільтр» касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, як малозначність справи, не є непереборною перешкодою для доступу особи до суду касаційної інстанції. Тому пункт 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України містить домірні засоби законодавчого унормування процесуальних правовідносин щодо відкриття касаційного провадження у малозначних справах (абзац третій пункту 7.10 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом позову в цій справі є вимоги про визнання відсутнім права вимоги та дій - протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.

Верховний Суд вважає цю справу малозначною, оскільки доходить висновку про її незначну складність. Справа не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, та не відноситься до переліку справ, передбаченого частиною четвертою

статті 274 ЦПК України.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у малозначній справі судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України.

Обґрунтовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження, заявник посилається на підпункти «а», «в» пункту 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України, вказує, що касаційна скарга стосується питання права на доступ до суду і права бути почутим судом, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Крім того, позивач був позбавлений можливості надати суду апеляційної інстанції докази, отримані від Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві, яке здійснювало перевірку КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» за фактами, що є предметом позову. Стверджує, що був позбавлений не тільки можливості надати суду нові докази, але й можливості надати суду необхідні пояснення і подати відповідні клопотання, тому ухвалення судом апеляційної інстанції постанови з відхиленням заявленого клопотання має для заявника виняткове значення і становить суспільний інтерес. Вважає, що відмова у задоволенні клопотання про відкладення судового засідання в умовах дії в Україні воєнного стану обмежує право сторін в малозначних справах при перегляді справи в апеляційному порядку, зважаючи на обмежену можливість касаційного перегляду такої категорії справ Верховним Судом.

Так, Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, керується тим, що таке правове питання має бути вагомим питанням правозастосовчої практики, мати винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значимістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Посилання заявника не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Прикладів неоднакового застосування судами одних і тих самих норм процесуального права у подібних правовідносинах заявником не наведено і доказів на їх підтвердження не надано.

Аргументи заявника не свідчать про позбавлення його права на справедливий і відкритий розгляд справи, гарантований пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Так, доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту 1 Конвенції; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд апеляційної інстанції визнав неповажною причину неявки ОСОБА_1 у судове засідання з підстав неподання доказів на підтвердження вказаних у клопотанні обставин, а також врахував участь позивача у судовому засіданні 18 грудня 2024 року та надання ним пояснень.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь у справі на всіх етапах розгляду, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського Суду з прав людини від 7 липня 1989 року

у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain»).

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що позивач був повідомлений про апеляційний перегляд справи, надавав пояснення у судовому засіданні 18 грудня 2024 року. Водночас, інтереси

ОСОБА_1 у судах першої та апеляційної інстанцій представляв адвокат

Шкляр О. В., яка не була позбавлена можливості прийняти участь у судовому засіданні та реалізувати процесуальні права позивача від його імені відповідно до частини першої статті 64 ЦПК України.

Крім того, аналіз наведених заявником у скарзі доводів не дає підстав для висновку про те, що вказана справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для позивача, оскільки незгода з відмовою суду у задоволенні клопотання про відкладення судового засідання та ухваленням постанови від 19 лютого 2025 року не свідчить про винятковість справи для заявника і про обставини дійсної винятковості цієї справи, які б виділяли вимоги заявника у вказаному спорі в якусь особливу категорію спорів.

Касаційний суд, перевіривши доводи касаційної скарги, дійшов висновку, що обґрунтування, які вона містить, не підтверджують наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Зазначене відповідає і Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, згідно з якими державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають, передусім, подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня

1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «ZUBAC v. CROATIA» від 5 квітня

2018 року).

Оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, ухвалене у малозначній справі, і наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України, заявником належним чином не обґрунтовано, а судом не встановлено, відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду

від 19 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого округу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про визнання відсутнім права вимоги та дій протиправними, зобов?язання вчинити певні дії.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська