Провадження №2/752/752/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 року м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Кордюкової Ж.І.,

за участю секретаря Дураєвої А.О.,

представника позивача Новікової Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні, розпорядженні майном та виселення особи,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Новікова Надія Іванівна в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні, розпорядженні майном та виселення особи.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина.

Спадкоємцем ОСОБА_3 є його син ОСОБА_1 .

23.12.2022 позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 .

Наразі власником зазначеної квартири є позивач.

Він мав намір її продати, однак дізнався, що у вказаній квартирі декілька років проживає відповідач, яка була співмешканкою померлого ОСОБА_3 .

Відповідач продовжує постійно проживати у зазначеній квартирі, уникає вирішення питання в досудовому порядку та проживає у квартирі проти волі позивача.

ОСОБА_2 на праві власності має квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де вона і зареєстрована.

Просила усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном ОСОБА_1 та виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла, стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 26000 грн. та судовий збір у розмірі 1073, 60 грн.

23.11.2023 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

07.02.2024 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

25.07.2024 закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено зазначену цивільну справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористалася.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що вона жила в квартирі АДРЕСА_3 з 1960 року по 1985. В квартирі № 48 за цією ж адресою жила жінка Тетяна. Вона жила в квартирі разом з ОСОБА_5 . Зараз ця жінка також живе в цій квартирі. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вона знає від ОСОБА_3 , що у ОСОБА_2 є власна квартира на просп. Науки.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що раніше жила у буд. АДРЕСА_1. Знайома з ОСОБА_3 з шести років. Він працював двірником приблизно два - три роки назад. Він помер, після смерті залишилася квартира АДРЕСА_1 шлях. У нього залишився єдиний спадкоємець - син. В квартирі № 48 живе жінка ОСОБА_2 , вона займалася похованням ОСОБА_3 . За життя ОСОБА_3 . ОСОБА_2 жила з ним у квартирі приблизно 10 років. Син і чоловік ОСОБА_2 жили у квартирі по просп. Науки. ОСОБА_2 повідомила ОСОБА_1 про смерть батька приблизно через півроку. Мати ОСОБА_1 не змогла потрапити у квартиру. ОСОБА_2 зараз живе в квартирі АДРЕСА_1 шлях.

Представник позивача підтримала заявлений позов, підтвердила доводи, викладені у позовній заяві.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились.

Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 07.09.2023 №345568323 ОСОБА_1 є власником квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 .

ОСОБА_2 з 26.09.1995 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

23.12.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Камінською І.М. видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті його батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У статті першій Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло.

Згідно ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

На підставі ч. 1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

Відповідно до ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 310 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтею 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.

За ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 ЦК Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 .

Зі свідчень свідків встановлено, що відповідач проживає у спірній квартирі довгий час, оскільки вселилась в неї за згодою померлого ОСОБА_3 , з яким вона спільно проживала і який був власником квартири.

Оскільки батько позивача ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , то у відповідачки ОСОБА_2 припинилось право користування цією квартирою, оскільки вона проживала в спірній квартирі за згодою попереднього власника цієї квартири.

Позивач своєї згоди на проживання відповідачки у спірній квартирі не надавав.

Судом встановлено та було підтверджено свідками, що відповідач проживає в спірній квартирі за відсутності згоди позивача, який не може потрапити до житла, яке належить йому на праві приватної власності.

Наведене свідчить про те, що відповідач порушує прав позивача щодо користування та розпорядження спірною квартирою, оскільки вона не має права користуватись цією квартирою для проживання.

При цьому суд враховує, відповідач має інше житло для проживання, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає виселення відповідачки з квартири, яка належить йому на праві власності і у якої немає законних підстав для проживання в цій квартирі, оскільки саме у такий спосіб можуть бути усунуті перешкоди законному власнику у користуванні житлом.

Аналізуючи обставини, встановлені у судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України позивачу за рахунок відповідача відшкодовуються судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1073,60 грн. в повному обсязі, оскільки позов задоволено в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12-13, 81, 141, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні, розпорядженні майном ОСОБА_1 та виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення в повному обсязі складено 14.07.2025.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_7 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя Ж. І. Кордюкова