Номер провадження: 22-ц/813/2284/25
Справа № 522/4470/21
Головуючий у першій інстанції Куриленко О.М.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Драгомерецького М.М.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

представника ОСОБА_1 адвоката Головчука В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який є законним представником ОСОБА_3 ,на рішення Київського районного суду м.Одеси від 30.07.2024 року, повний текст якого складено 05.08.2024 року та ухваленого під головуванням судді Куриленко О.М., у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_4 , правонаступником якої є малолітній ОСОБА_3 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про розірвання договорів купівлі-продажу нерухомого майна, повернення безпідставно набутого майна та поновлення права власності на нерухоме майно,

встановив:

17.03.2021 року ОСОБА_4 , правонаступником якої є малолітній ОСОБА_3 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 , звернулася до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_7 про розірвання договорів купівлі-продажу нерухомого майна, повернення безпідставно набутого майна та поновлення права власності на нерухоме майно.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 14.07.2014 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу кв. АДРЕСА_1 . Згідно п. 5 вказаного договору ОСОБА_5 мала внести на банківський рахунок позивачки 1 770 600,00 грн.

Проте, ОСОБА_5 не було виконано умови п. 5 договору та грошові кошти внесені на банківський рахунок позивача не були.

В подальшому, а саме 22.08.2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири.

18.12.2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 було укладено договір купівлі-продажу садового будинку, загальною площею 776,00 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . На підставі вказаного договору відповідач мав внести кошти у розмірі 3780431,00 грн. на банківський рахунок позивачки. Однак, зобов`язання за договором не виконав та кошти не сплатив.

18.12.2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 було також укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 . На підставі вказаного договору відповідач мав сплатити позивачу грошові кошти у розмірі 1333381,00 грн, шляхом переведення коштів на банківський рахунок позивачки. Однак, кошти на рахунок позивачки не надходили.

Посилаючись на те, що відповідачі не виконали умови договорів, позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Кріль Х.С. від 19.03.2021 року справа була передана для розгляду за підсудністю до Малиновського районного суду м. Одеси.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 06.10.2022 року справу було передано до Київського районного суду м. Одеси за підсудністю.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30.07.2024 року у задоволенні позову ОСОБА_4 , правонаступником якої є малолітній ОСОБА_3 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 , було відмовлено (т.4, а.с.51-57).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , який є законним представником ОСОБА_3 , ставить питання про скасування рішення Київського районного суду м.Одеси від 30.07.2024 року, ухвалення нового судового рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.4, а.с.63-69).

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_10 просить оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість (т.4, а.с.91-95).

Вирішуючи питання про слухання справи у відкритому судовому за участю представника ОСОБА_1 адвоката Головчука В.А. та у відсутність інших учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання (т.4, а.с.147-153).

Не дивлячись на довгострокове слухання справи в суді апеляційної інстанції, представник заявника апеляційної скарги адвокат Ноцький О.В. вкотре звернувся до суду із клопотанням про відкладення слухання справи (т.4, а,с. 123, 154).

Разом із тим, враховуючи, що дана справа перебуває на розгляді у суді апеляційної інстанції тривалий час (більше ніж 8 місяців) та призначалася до розгляду неодноразово, колегія суддів вважає за необхідне у задоволенні клопотання відмовити.

При цьому колегія суддів враховує, що розгляд справи призначений в режимі відео конференції, про що 20.01.2025 року була постановлена ухвала, про що адвокат Ноцький О.В. був повідомлений належним чином, (т.4? а.с.114, 117), а тому міг приєднатись до слухання справи в режимі відеоконференції, тим більше, що він посилався в клопотанні на те, що він не може прибути вчасно до Одеського апеляційного суду.

Таким чином, а також враховуючи, що адвокат Ноцький О.В. не надав суду апеляційної інстанції доказів участі в інших справах у призначений час 15.00, крім того, заявник апеляційної скарги ОСОБА_2 , який є законним представником ОСОБА_3 також не надав суду апеляційної інстанції доказів поважності причин свого неприбуття в судове засідання.

Крім того, колегія суддів зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п. 1 ст. 6 Конвенції.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу за участю з`явившихся учасників справи та на підставі наявних у справі доказів.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав суду доказів обґрунтованості своїх позовних вимог, а також не навів обставин, на які він посилався, як на підставу для задоволення позову.

З таким висновком суду першої інстанції повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 раніше вже зверталися до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_5 , про визнання договорів купівлі-продажу квартири, садового будинку, земельної ділянки недійсними та визнання права власності на квартиру, садовий будинок, земельну ділянку (справа №520/11983/15-ц).

У позовній заяві ОСОБА_4 як підставу подання позову зазначала неотримання нею та її чоловіком ОСОБА_8 грошових коштів за продаж квартири, садового будинку, земельної ділянки та наявність кримінальних проваджень по вказаній обставині. На підтвердження вказаної у позовній заяві підстави ОСОБА_4 надавались листи (довідки) з ПАТ «Фінбанк», АТ «Сбербанк Росії» та копії матеріалів кримінальних проваджень.

29 грудня 2015 року Київським районним судом м. Одеси було ухвалено рішення по справі №520/11983/15-ц, яким позов ОСОБА_4 та ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_5 про визнання договорів купівлі-продажу квартири, садового будинку, земельної ділянки недійсними та визнання права власності на квартиру, садовий будинок, земельну ділянку задоволено (т.1, а.с. 59-68).

Разом з тим, рішення суду першої інстанції було оскаржено ОСОБА_9 в апеляційному порядку.

06.06.2016 року апеляційним судом Одеської області було винесено рішення по справі №520/11983/15-ц, яким рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 грудня 2015 року було скасовано, ухвалено нове рішення, яким ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було відмовлено у задоволенні позовних вимог (т.1, а.с.52-58).

52-

21 грудня 2016 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ винесено ухвалу по справі №520/11983/15-ц, якою касаційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було відхилено, а рішення апеляційного суду Одеської області від 06 червня 2016 року було залишено без змін (т.1, а.с.44-51).

15 лютого 2018 року Верховним Судом винесено ухвалу, відповідно до якої у допуску до провадження справи №520/11983/15-ц, за заявою ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року було відмовлено (т.1, а.с.201-204).

Крім цього, ОСОБА_4 повторно зверталась з позовом з аналогічних підстав до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_11 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М., про визнання договорів купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки недійсними (справа №520/409/17).

11.05.2017 року Київським районним судом м. Одеси було винесено ухвалу, якою закрито провадження у цивільній справі №520/409/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_11 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. про визнання договорів купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки недійсними, з підстав передбачених пунктом 2 частини першої статті 205 ЦПК України, в редакції від 26 квітня 2017 року у зв`язку з тим, що набрало законної сили рішення суду постановлене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (т.3, а.с.13-16).

Після цього, ОСОБА_4 ще зверталась з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , третя особа ПАТ «ФОРУМ БАНК» про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та стягнення моральної шкоди (справа №522/2725/18).

06 липня 2018 року Приморським районним судом м. Одеси було ухвалено рішення по справі №522/2725/18, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_12 та ОСОБА_5 , третя особа ПАТ «ФОРУМ БАНК», про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та стягнення моральної шкоди було відмовлено (т.3, а.с.17-22).

17.07.2019 року Одеським апеляційним судом винесено постанову, якою апеляційну скаргу ОСОБА_13 було залишено без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 липня 2018 року було залишено без змін (т.3, а.с23-30.).

02 квітня 2020 Верховним Судом було винесено постанову, якою касаційну скаргу ОСОБА_4 було залишено без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 липня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 17 липня 2019 року було залишено без змін (т.3, а.с.31-35).

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного і обґрунтованого висновку про те, що доводи позивачки щодо неотримання коштів за продаж квартири, садового будинку, земельної ділянки не відповідають обставинам справи., враховуючи, що позивачка ОСОБА_4 , з наведених підстав уже неодноразово зверталася з позовами до відповідачів у цивільних справах №520/11983/15-ц, №522/2725/18, №520/409/17. У вказаних справах постановлені судові рішення, якими позивачці було відмовлено у задоволенні позовних вимог та винесена ухвала про закриття провадження в справі. Зазначенні судові рішення переглядались судами апеляційної та касаційної інстанцій, були залишені без змін та набрали законної сили.

У відповідності до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім викладеного, колегія суддів зазначає, що суд правильно виходив із вимог, передбачених ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно яких кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Аналогічне міститься і в ч. 1 ст. 41 Конституції України, в якій передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Крім того, положення ч. 1 ст. 317 ЦК України встановлюють, що власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Крім того, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції вирішив спір з двох взаємовиключних підстав: через пропуск строку позовної давності та з підстав необґрунтованості позовних вимог, є безпідставними, так як суд відмовив в задоволенні позовних вимог саме з підстав їх необґрунтованості, а не через пропуск строку позовної давності.

Також безпідставними є доводи заявника апеляційної скарги про те, що відповідачі «самим нахабним чином відмовилися виконувати свої зобов`язання в частині сплати вартості предмету договору», так як обставини виконання своїх обов`язків покупцями нерухомого майна, встановлено як вищевказаними судовими рішеннями, про що вказано вище, так і самими договорами.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389 - 391 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який є законним представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 30.07.2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09.07.2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький