Справа № 128/2223/24
РІШЕННЯ

Іменем України

04 липня 2025 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Васильєвої Т.Ю.,

секретар Манюк Л.В.,

за участі: позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представників відповідача Алейнікова Г.І та Сергійчука С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в режимі відеоконференції в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова про встановлення факту прямої дискримінації у сфері трудових відносин, визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що вона з 01.11.1997 року працювала в Вінницькому національному медичному університеті ім. М. І. Пирогова. З 01.06.2011 - на посаді доцента кафедри гінекології і акушерства № 2. 30.06.2023 була переобрана за конкурсом на ту ж посаду на умовах строкового договору терміном на 5 років.

30.04.2024 відповідно до наказу в.о. ректора Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова № 315/к/тр «Про звільнення» позивача було звільнено з посади на підставі пункту 3 частини 1 статті 41 Кодексу законів про працю України, за вчинення аморального проступку.

08.05.2024 наказом № 350 к/тр, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю ОСОБА_1 , керуючись ч. 1 ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», було внесено зміни до наказу від 30.04.2024, зокрема:

1. Викласти пункт 1 наказу № 315/к/тр від 30.04.2024р. у такій редакції:

1. ОСОБА_1 , доцента ЗВО кафедри акушерства та гінекології №2 звільнити з роботи 08.05.2024р. за вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, а саме:

- безпідставно та незаконно втручалась у процес проведення виборів представників з числа студентів, які мають право брати участь у виборах ректора, аморальною поведінкою та образами по відношенню до студентів і колег, принижувала їх людську гідність, чим порушила норми педагогічної етики та моралі;

- після завершення виборів представників з числа студентів, які мають право брати участь у виборах ректора, розміщує на своїй особистій сторінці у соціальній мережі Фейсбук відео та фотоматеріали, за участю студентів з образливими та принизливими написами, принижуючи їх честь і гідність, які мають ознаки публічного булінгу.

Позивачка зазначає, що є журналісткою, громадською діячкою, правозахисницею, головою ГО «Агрономічне без корупції. Громадський контроль», членом Ради громадського контролю Національного антикорупційного бюро України, членом Координаційної ради Громадської спілки «КОНВЕНТ МІСТА ВІННИЦІ» та вважає, що таке її звільнення є незаконним, а зазначені накази безпідставними, необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на реальних фактах вчинення нею аморального проступка.

Щодо дискримінації позивачки у сфері трудових відносин вона зазначає, що зазнавала дискримінаційного ставлення адміністрації Університету та інших осіб за ознаками її участі в громадській кампанії, спрямованій на збереження КНП «ВМКПБ №2», участі в громадській кампанії щодо забезпечення прозорості та законності виборів ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова; звернення до громадських об`єднань за захистом своїх прав та прав інших громадян; звернення до правоохоронних органів за захистом своїх прав та прав інших громадян.

КНП «ВМКПБ № 2» було реорганізовано рішенням ВМР №1208 від 30.09.2022, роботу припинив з 01.03.2023, процес припинення юридичної особи завершився 31.01.2024. Позивачка особисто активно адвокатувала та продовжує відстоювати збереження КНП «ВМКПБ №2» для жителів громади, а саме в засобах масової інформації та шляхом подання електронних петицій до Вінницького міського голови від 23.08.2022 та 30.09.2022, брала участь в засіданнях та громадських слуханнях, зборі підписів на підтримання збереження пологового будинку.

24.02.2023 позивачка була викликана телефоном до кабінету в.о. ректора Петрушенко В.В. Одночасно була викликана професор ОСОБА_3 . На обох працівників з боку ОСОБА_4 вчинявся моральний тиск та шантаж можливим мобінгом у випадку їх подальшої громадської адвокації в даній справі, 07.03.2023 після судового засідання у справі № 902/266/23 (щодо вжиття заходу забезпечення до подачі позову про скасування рішення про реорганізацію КНП «ВМКПБ №2») ОСОБА_1 також була викликана до в.о. ректора Петрушенко В.В., де на неї знову вчинявся тиск з метою примусити відмовитися від участі в громадській адвокаційній кампанії за збереження КНП «ВМКПБ №2».

За наслідком такої діяльності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які брали участь в адвокаційній кампанії щодо збереження КНП «ВМКПБ №2», були виключені з переліку науково-педагогічних працівників, які мають право здійснювати освітню діяльність, навчально-виховну і науково-дослідну роботу, а також надавати медичну допомогу на базі комунального некомерційного підприємства «Вінницька міська клінічна лікарня «Центр матері та дитини».

Крім цього, позивачка здійснювала громадський контроль прозорості та законності процесу виборів ректора Університету, в тому числі нею було повідомлено про кримінальні правопорушення, які вчинялися представниками адміністрації Університету, за якими відомості було внесено до ЄРДР 13.03.2024 за ч. 1 ст. 171 КК України, щодо перешкоджання діяльності журналіста «Часопису Прометей» ОСОБА_1 , що мало місце 11.03.2024 року 12:40 за адресою: м. Вінниця, вул. Пирогова, 56, перешкоджання журналістській діяльності під час виборчого процесу з виборів ректора Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова - заявник ОСОБА_1 ; та 20.03.2024 за ч. 1 ст. 171 КК України про те, що 19.03.2024 в приміщенні укриття ВНМУ, що по вул. Пирогова, 56 здійснювалося перешкоджання її журналістській діяльності, перешкоджання журналістській діяльності під час виборчого процесу з виборів ректора Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова. Також нею подавалися до Міністерства охорони здоров`я України під час виборчого процесу з виборів ректора Університету акти про порушення протягом березня 2024 року, зверталася до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, зверталася з інформаційними запитами до в.о. ректора ВНМУ Шевчука Ю.Г., а також до Національного агенства з запобігання корупції з інформацією для проведення моніторингу способу життя ОСОБА_4 кандидата на посаду ректора Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова.

Також Оргкомітет з виборів ректора безпідставно відмовив кандидату на посаду ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова ОСОБА_7 в реєстрації ОСОБА_1 спостерігачем від кандидата на виборах ректора.

Позивачка стала уповноваженою особою від колективу Вінницького національного медичного університету для подання відкритого колективного звернення щодо порушень під час виборчого процесу з виборів ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова, щодо плагіату ОСОБА_4 , яке було оприлюднено на каналі I-UA «Точка зору» 25.04.2024, а вже 30.04.2024 позивачка з надуманими мотивами була звільнена з медичного університету.

Щодо приводу для її звільнення, позивачка зазначає, що 11.03.2024 вона як журналіст друкованого видання Національної професійної спілки «Прометей» - «Часопис Прометей», за редакційним завданням, проводила відеофіксацію засідання Організаційного комітету з виборів ректора Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова в межах публічного висвітлення всіх заходів з виборів ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова. Під час цього процесу їй стали перешкоджати проректор з юридичних питань ОСОБА_8 , голова Оргкомітету ОСОБА_9

19.03.2024 вона також проводила відеофіксацію процесу голосування за виборних представників з числа студентів, що мають право брати участь у виборах ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова. Під час цього процесу їй стали фізично перешкоджати член виборчої комісії ОСОБА_10 , студенти ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

За цими фактами ОСОБА_1 звернулася до поліції, відомості про кримінальні правопорушення було внесено до ЄРДР.

Та саме за скаргами зазначених осіб ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 адміністрацією Університету видано оскаржуваний наказ наказ №315/к/тр від 30.04.2024 про її звільнення, який не грунтується на жодних безпосередніх документах, які фіксують факти вчинення позивачкою «аморального проступку».

Підставою оскаржуваного наказу №315/к/тр від 30.04.2024 в його тексті зазначено розпорядження в.о. ректора, та з тексту не вбачається, яке саме «розпорядження в.о. ректора» мається на увазі, оскільки розпоряджень в.о. ректора є багато; витяг з протоколу № 4 від 01.04.2024 засідання профспілкового комітету співробітників університету (відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-ІХ), з якого вбачається, що звільнення працівника з ініціативи роботодавця попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації не вимагає, про жодні аморальні проступки не йдеться; рішення комісії з розгляду звернень від 15.04.2024. При цьому, зазначена комісія не створена для розгляду звернень самої позивачки, не враховує її позицію, про дане засідання комісії не було відомо як позивачці, так і безпосередньому керівнику завідувачу кафедри акушерства та гінекології № 2 ОСОБА_16 . За результатами засідання комісія вирішила: рекомендувати в.о. ректора закладу вищої освіти розірвати трудовий договір із ОСОБА_1 на підставі пункту 3 частини 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України за вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи за попередньою згодою профспілкової організації, за попередньою згодою профкому співробітників Університету відповідно до ст. 43 КЗпП України; заяву-скаргу ОСОБА_1 про використання адміністративного тиску під час виборчого процесу з виборів ректора Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова від 28.03.2024 не вважати відповіддю на лист від 29.03.2024 № 01/3-689 та письмовими поясненнями і залишити її без розгляду.

Підставою ухвалення рішення зазначено: «Твердження скаржників, скріншоти публікацій з особистої сторінки ОСОБА_1 в соціальній мережі Facebook, додані до матеріалів звернень, вказують на факт вчинення аморального проступку. Враховуючи ті публікації, які написані відносно двох конкретних студентів з образами, а саме: «Гуцул. Комуняка», а особливо під час воєнного стану є неприпустимою поведінкою викладача».

Та позивачка вказує, що твердження скаржників є суб`єктивними оцінками трьох особисто зацікавлених осіб, які під «аморальний проступок» вільно підганяють дії, що не містять в собі складу такого проступка, не суперечать суспільній моралі; переглянувши усі «скріншоти публікацій», які додано до звернення, зокрема, ОСОБА_17 , що розглядалися комісією, сторона позивача повідомляє, що не може встановити їх автентичність, оскільки не зазначені інтернет-посилання на ці публікації, вважають ці докази недостовірними та неналежними; відносно яких «двох конкретних студентів» вжито образи: «Гуцул. Комуняка» з тексту рішення комісії незрозуміло. Таких словесних формулювань («Гуцул. Комуняка») щодо будь-яких студентів, на думку ОСОБА_1 , не висловлювалось та не публікувалося.

Крім цього, голова профкому співробітників ОСОБА_18 не підписував вказане рішення комісії від 15.04.2024. У первинної профспілкової організації співробітників ВНМУ ім. М.І. Пирогова станом на момент винесення Рішення комісією з розгляду звернень, яке стало підставою для звільнення, не було доказів аморального проступку ОСОБА_1 та їх несумісності з продовженням роботи на посаді доцента кафедри акушерства та гінекології № 2.

Позивачка вважає, що оскільки не вчинила аморального проступку, нею не порушені положення Законів України «Про освіту» та «Про вищу освіту», та відсутні законні підстави для її звільнення на підставі пункту 3 частини першої статті 41 КЗпП України.

Зважаючи на займану позивачкою посаду, її науково-педагогічну, методичну, лікувальну роботу, постійне удосконалення як професіонала лікаря та педагога, досвід роботи та позитивну характеристику, відсутність доган та жодного зауваження протягом майже 30 роботи викладачем, ставлення суспільства до її звільнення, відсутність аморального проступку, який на думку керівництва Університету вона вчинила, на переконання сторони позивача не являється несумісним з продовженням роботи позивачки на посаді доцента кафедри акушерства та гінекології № 2 Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова. Зазначене не розглянуто та не враховано роботодавцем при установленні факту вчинення позивачкою «аморального проступка» і при видачі наказу про звільнення позичваки, що призвело до ухвалення незаконного рішення про звільнення.

08.05.2024 наказом Університету №350 к/тр у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю ОСОБА_1 , доцента ЗВО кафедри акушерства та гінекології №2, керуючись ч. 1 ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» було внесено зміни до наказу від 30.04.2024 року, яким відповідач одночасно вніс зміни у наказ про звільнення позивачки, які не стосуються її тимчасової непрацездатності.

За вказаних обставин, з урахуванням уточненої позовної заяви, позивачка просить суд встановити факт прямої дискримінації у сфері трудових відносин з боку ВНМУ ім. М.І. Пирогова щодо ОСОБА_1 за ознаками її участі в громадській компанії, спрямованій на збереження КНП «ВМКПБ № 2»; участі в громадській компанії щодо забезпечення прозорості та законності виборів ректора ВНМУ ім М.І. Пирогова; звернення до громадських об`єднань за захистом своїх прав та прав інших громадян; звернення до правоохоронних органів за захистом своїх прав та прав інших громадян; визнати протиправним та скасувати рішення від 15.04.2024 комісії з розгляду звернень ВНМУ ім М.І. Пирогова; визнати протиправним та скасувати наказ ВНМУ ім. М.І. Пирогова № 315/К/ТР ВІД 30.04.2024 «Про звільнення» ОСОБА_1 ; стягнути з ВНМУ ім. М.І. Пирогова на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу починаючи з 09.05.2024 станом на дату винесення судового рішення по суті спору (а.с. 182 200 т. 1).

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 04.07.2024 за результатами усунення недоліків дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В залученні до участі в справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Громадської спілки «Конвент міста Вінниці», секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, відмовлено(а.с. 100 101 т. 2).

Представник відповідача на підставі ст. 178 ЦПК України надав суду відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач не визнає заявлених позовних вимог, а також не визнає обставин, на які позивач посилається як на підставу для звернення до суду із позовом до відповідача. Представник відповідача зазначає, що ОСОБА_1 не обгрунтувала, порівняно з якою особою чи групою осіб та через які певні ознаки цієї особи вона опинилася, як стверджує, в гіршому становищі.

Відповідач звертає увагу суду, що ВНМУ ім. М.І. Пирогова не є засновником чи учасником КНП «ВМКПБ № 2». Адміністрація університету ніколи не виступала ініціатором реорганізації чи припинення пологового будинку та завжди займала нейтральну позицію в оцінці питання реорганізації цього медичного закладу, яке до того ж не входить до компетенції відповідача. Питанна правомірності реорганізації КНП «ВМКПБ № 2» є предметом судових розглядів у різних судових справах, різних судових інстанцій, без участі відповідача. Будь-яких доказів створення ОСОБА_1 перешкод в участі у наведених нею судових справах позивачем не надано. Наведені позивачем у позовній заяві обставини начебто перешкоджання у громадській діяльності не грунтуються на фактах та є припущеннями. Активна участь позивача у збереженні КНП «ВМКПБ № 2» є її особистою справою, а вчинені нею дії жодним чином не пов`язані з діяльністю університету та перебуванням позивача на посаді доцента кафедри гінекології і акушерства № 2 ВНМУ ім. М.І. Пирогова.

Позивач не обгрунтувала і не довела, які конкретно дії були вчинені відповідачем, які, як стверджує позивач, перешкоджали їй займатися громадською, журналістською чи правозахисною діяльністю, та до яких наслідків це призвело.

Позивач також вказує на факт прямої дискримінації з боку адміністрації Університету та КНП «ВМКЛ «ЦМТАД», який пов`язаний з тим, що з додатку 1 до додаткової угоди №4 від 24.04.2023 до Договору про спільну діяльність від 29.03.2021 між Університетом та КНП «ВМКЛ «ЦМТАД», який є правонаступником реорганізованого КНП «ВМКПБ №2», вбачається, що ОСОБА_1 та інші особи, які брали участь в адвокаційній компанії щодо збереження КНП «ВМКПБ №2», не були включені в список науково-педагогічних працівників, які мають можливість здійснювати освітню діяльність а також надавати медичну допомогу на базі комунального підприємства «Вінницька міська клінічна лікарня «Центр матері та дитини».

В той же час двома листами відповідач звертався до Директора КНП «Вінницька міська клінічна лікарня «Центр матері та дитини» ОСОБА_19 , директора Департаменту охорони здоров`я Вінницької міської ради О. Шиша з проханням надати погодження на надання медичної допомоги науково-педагогічним працівникам кафедри акушерства і гінекології №2, а саме доценту ОСОБА_1 , професору ОСОБА_5 , професору ОСОБА_3 , асистенту ОСОБА_20 .

В своїх відповідях на звернення відповідача директор КНП «Вінницька міська клінічна лікарня «Центр матері та дитини» В. Присяжнюк та директор Департаменту охорони здоров`я Вінницької міської ради О. Шиш зазначили, що вони змогли забезпечити вільними приміщеннями та матеріально-технічним забезпеченням лише 24 науково-педагогічних працівника, 13 з яких є працівниками кафедри акушерства та гінекології №2 ВНМУ ім. М.І. Пирогова.

При цьому у відповіді самій позивачці за номером 1234 від 01.11.2023 КНП «Вінницька міська клінічна лікарня «Центр матері та дитини» надала пояснення, що науково-педагогічні працівники мають право надавати медичну допомогу за умови, що вони отримали погодження закладу охорони здоров`я.

Більше того, ОСОБА_1 виконувала лікувальну роботу в якості лікаря-акушера-гінеколога в Університетській клініці ВНМУ ім. М.І. Пирогова як доцент кафедри акушерства та гінекології №2 з 2020 року по день звільнення 08.05.2024.

Окрім цього, у позовній заяві позивач зазначає про те, що з метою захисту своїх прав та прав Медичного університету, нею були здійснені повідомлення про кримінальні правопорушення щодо перешкоджання журналістській діяльності під час виборчого процесу з виборів ректора Медичного університету, та направлені звернення і скарги до Міністерства охорони здоров`я, а також заяви до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та громадських організацій, щодо порушень, які, на думку позивача, були вчинені під час виборів ректора Медичного університету, проте не зазначає будь-яких ознак дискримінації, які, на думку позивача, свідчать про наявність в діях відповідача дискримінації щодо неї.

При цьому, нечітке формулювання ознак, які, на думку позивача, свідчать про наявність в діях відповідача дискримінації щодо неї, виключають можливість визнання позову обґрунтованим та його задоволення.

Доводи позивача про те, що відповідач упереджено ставився до неї та намагався штучно звільнити її, проявивши до неї таким чином дискримінацію, є необґрунтованими, та вказані доводи є виключно її припущеннями.

Відповідач зазначає, що причиною звільнення стало вчинення ОСОБА_1 аморального проступку несумісного із подальшою роботою, а не зайняття позивачем громадською, журналістською діяльністю.

Належних і допустимих доказів того, що дії відповідача, в частині звільнення позивача, пов`язані саме з участю останньої у громадській, правозахисній та журналістській діяльності, матеріали справи не містять; висновки позивача щодо цього не ґрунтуються на доказах та є припущеннями.

Позивач є науково-педагогічним працівником, відноситься до спеціальних суб`єктів, які можуть бути звільнені на підставі п. 3 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Безпосередньою підставою звільнення позивача стало рішення комісії з розгляду звернень від 15.04.2024. За змістом вказаного рішення комісія відповідача з розгляду звернень вирішила, зокрема, рекомендувати в.о. ректора закладу вищої освіти розірвати трудовий договір із ОСОБА_1 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 43 КЗпП України за вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи, за попередньою згодою профкому співробітників Університету відповідно до ст. 43 КЗпП України.

В обгрунтування вказаного рішення комісією враховані скарги студента 6 курсу медичного факультету №1 ОСОБА_21 від 20.03.2024 (вх. № 150 ЕП від 21.03.2024), звернення члена Організаційного комітету з проведення виборів ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова ОСОБА_22 від 20.03.2024 (вх. № 59 від 20.03.2024), звернення-скарги члена Виборчої комісії з проведення виборів ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова д. мед. н., проф. ОСОБА_10 від 21.03.2024 (вх. № 60 від 21.03.2024) щодо дій кандидата медичних наук, доцента кафедри акушерства та гінекології №2 ОСОБА_1 під час проведення виборів представників з числа студентів, які мають право брати участь у виборах ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова.

Комісія розглянула вказані звернення у відповідності до вимог та приписів чинного законодавства. У ході об`єктивної, всебічної перевірки звернень, комісією було встановлено, що твердження скаржників, скріншоти публікацій з особистої сторінки ОСОБА_1 в соціальній мережі Facebook, додані до матеріалів звернень, вказують на факт вчинення аморального проступку. Враховуючи ті публікації, які написані відносно двох конкретних студентів з образами, а саме: «Гуцул. Комуняка, тощо», а особливо під час воєнного стану є неприпустимою поведінкою викладача.

Комісією взято до уваги, що в Медичному університеті діє Кодекс академічної доброчесності та корпоративної етики, в якому закріплені положення етичного поводження зі студентами. Тому дані дії ОСОБА_1 є порушенням норм етики та моралі, підтвердженням відсутності якості викладача, абсолютне нехтування суб`єктністю студента, приниження особистості студентів та колег, порушення вищезазначених нормативно-правових актів та вчинення аморального проступку.

Звільнення допускається за вчинення аморального проступку як при виконанні трудових обов`язків, так і не пов`язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті).

Наказом відповідача від 30.04.2024 №315/к/тр, зі змінами, внесеними згідно з наказом від 08.05.2024 №350/к/тр, ОСОБА_1 , доцента ЗВО кафедри акушерства та гінекології №2, звільнено з роботи 30.04.2024 за вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, а саме:

- безпідставно та незаконно втручалась у процес проведення виборів представників з числа студентів, які мають право брати участь у виборах ректора, аморальною поведінкою та образами по відношенню до студентів і колег, принижувала їх людську гідність, чим порушила норми педагогічної етики та моралі;

- після завершення виборів представників з числа студентів, які мають право брати участь у виборах ректора, розміщує на своїй особистій сторінці у соціальній мережі Фейсбук відео та фотоматеріали, за участю студентів з образливими та принизливими написами, принижуючи їх честь і гідність, які мають ознаки публічного булінгу.

Зазначені вище прояви поведінки позивача суперечать вимогам педагогічної етики, моралі, поваги до гідності студентів, обов`язку викладача захищати студентів від будь-яких форм фізичного або психічного насильства, а також суперечать загальноприйнятим нормам і правилам, порушують моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві.

Матеріали, які стали підставою для звільнення, а саме відео та фото у соціальній мережі Фейсбук, з образливими та принизливими дописами, що принижують честь та гідність студентів, були предметом розгляду під час засідання Комісії з розгляду звернень від 15.04.2024 та наявні у матеріалах справи, за наслідками розгляду якої Комісією було прийняте рішення від 15.04.2024. Перед звільненням копії зазначених матеріалів були завчасно надані позивачу для ознайомлення.

Тому, оскільки позовні вимоги позивача про скасування наказу та поновлення на посаді є необгрунтованими, а доводи позивача є недоведеними і навпаки спростовані відповідачем належними та допустимими доказами, які підтверджують факт вчинення позивачем аморального проступку, не сумісного з продовженням своєї роботи, наказ про її звільнення було прийнято правомірно, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 106 116 т. 2).

У своїй відповіді на відзив позивачка зазначила, що її дискримінація доводиться наведеними в позовній заяві доказами, тиском з боку керівництва ВНМУ ім. М.І. Пирогова, який ретельно описаний в позовній заяві. Крім обставин, викладених в позовіній заяві, зазначила, що внаслідок реорганізації медичного закладу КНП «ВМКПБ № 2» надання медичної допомоги пацієнткам на своїй базі, науково-освітні права позивачки порушено тим, що вона не мала змоги здійснювати педагогічну, наукову діяльність та лікувальну роботу на базі ліквідованого медичного закладу, а його правонаступник «ЦМ та Д» та роботодавець ВНМУ ім. Пирогова обмежив і не погодив проведення консультативної, лікувально-профілактичної, навчально-виховної та науково-дослідної роботи на клінічній базі Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова. В той самий час коли позивач виконувала навчально-виховну роботу на базі гінекологічного відділення «ЦМ та Д», проводивши заняття в одній з 6-ти учбових кімнат (наявні вільні приміщення та матеріально-технічне забезпечення) зі студентами 4-го курсу медичного факультету № 1 та № 2 з дисципліни «Гінекологія». Позивач як працівник клінічної кафедри і лікар акушер-гінеколог зазнала шкоди її трудовим правам та законним інтересам.

Позивач зазначає, що звинувачення в аморальному проступку є безпідставними та мають на меті лише створити видимість законності звільнення. Зокрема, відсутність належних доказів та конкретних фактів, що підтверджують вчинення аморального проступку, свідчить про фальсифікацію підстав для звільнення, а саме через висвітлення нею процесу виборів ректора, ведення онлайн-трансляції 19 березня 2024 року та подання нею заяв в поліцію та реєстрація в ЄРДР кримінальних правопорушень з приводу перешкоджання журналістській діяльності позивачки. З доданих відео вбачається відсутність неетичної поведінки позивачки.

Окрім цього, при переході за інтернет-посиланням у заяві-скарзі ОСОБА_10 від 21.03.2024 відкривається Facebook-сторінка « ОСОБА_23 », з якої не вбачається жодних фактів аморальної поведінки ОСОБА_1 в зазначений період і не підтверджуються його негативні оціночні судження про поведінку ОСОБА_1 . Інформація, наведена у скріншотах за цим посиланням, не віднаходиться. Таким чином, сторона позивача вважає ці скріншоти недостовірними. Інші докази, якими відповідач обгрунтовує підстави її звільнення, позивачка також вважає недостовірними та неналежними.

Таким чином, позивач вважає, що наказ про її звільнення є свавільним та безпідставним, не підтверджується конкретними фактами і доказами. Відповідачем не доведено фактів аморального проступку, який підриває авторитет викладача та несумісний з продовженням роботи, всіх обставин аморального проступку позивача. Позивача звільнено з роботи на підставі загальної оцінки поведінки на підставі неконкретних чи недостовірних фактів. З наявних матеріалів справи відсутні ознаки того, що поведінка позивача дискредитувала службово-виховні, посадові повноваження і суперечила змісту її трудової функції. Рішення щодо сумісності чи несумісності проступку із продовженням роботи працівника відповідачем винесено без врахування конкретних обставин та без врахування думки позивача (а.с. 1 9 т. 3).

02.08.2024 представник відповідача подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначив, що позивач у позовній заяві і у відповіді на відзив не надала належних і допустимих доказів того, що дії відповідача, в частині звільнення позивача, є дискримінацією по відношенню до неї при її звільненні та пов`язані саме з участю останньої у громадській, правозахисній та журналістській діяльності, здійснення тиску на неї наданими доказами не доведено, та адміністрація відповідача зверталась до Департаменту охорони здоров`я Вінницької міської ради та керівництва КНП ВМКЛ «ЦМАД» та просила погодити працевлаштування ОСОБА_1 та вказаних нею осіб на базі лікувального закладу і керівництво надало відповідь про те, що наразі відсутні кабінети та матеріально-технічна база для вирішення питання позитивно, а відповідач не має права самостійно вирішувати такі питання.

При цьому, ніякого відношення до ліквідації закладу КНП «ВМКПБ № 2» та скорочення її робочого місця в лікувальних закладах відповідач не має, оскільки вказані повноваження не відносяться до компетенції ВНМУ ім. М.І. Пирогова. Позивач сама стверджує, що у неї є можливість надавати послуги проведення медичних оглядів та амбулаторний прийом, тобто виконувати лікувальну роботу, яка передбачена її функціональними посадовими обов`язками та отримувати відповідну оплату вказаної роботи на базі університетської клініки ВНМУ ім. М.І. Пирогова. Таким чином, відповідач забезпечив на базі університетської клініки її такою діяльністю виходячи з можливостей. При цьому, робочим місцем доцента є кафедра та можливість читати лекції та проводити практичні заняття зі студентами в приміщеннях ВНМУ ім. М.І. Пирогова. Відповідач також зазначає, що безпосередньою підставою звільнення позивачки стало вчинення нею аморального проступку, не сумсіного з продовженням роботи, а надані ним докази підтверджують системну, неодноразову аморальну поведінку ОСОБА_1 та спростовують аргументи щодо її незаконного, безпідставного звільнення, а тому відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 84 90 т. 3).

Під час судового розгляду позивач ОСОБА_1 та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Крім зазначеного в позовній заяві, представник позивача наголосив, що відсутність дискримінації повинен доводити відповідач. При цьому, дискримінація відбувалася у зв`язку з активним висвітленням позивачкою виборів ректора, участі в компанії щодо збереження пологового будинку, в зверненнях до правоохоронних органів. За це її виключили зі списку працівників, що могли б здійснювати свою діяльність на базі правонаступника пологового будинку АДРЕСА_1 . Під час виборів ректора вона активно висвітлювала порушення, але як журналіст зазнавала дискримінації. Під час висвітлення виборів їй перешкоджали студенти та представники університету, тому вона зверталася до поліції. Але студенти, які перешкоджали їй висвітлювати вибори представників з числа студентів для участі у виборах ректора університету, написали на неї скарги, на підставі яких її було звільнено. У зв`язку з воєнним станом погодження в профспілковій організації на звільнення не потрібно, тому профком лише констатував, що доказів аморального проступку ОСОБА_1 недостатньо. Позивачка ніяких аморальних проступків не вчиняла, а зазначені в рішенні комісії від 15.04.2024 твердження, не є аморальними, не стосуються конкретних осіб, надані скріншоти не містять посилання на інтернет адресу, та на її сторінці в мережі Фейсбук такі висловлювання на даний час відсутні. Позивачем надано відеозаписи подій, яких стосуються написані на неї студентами скарги, на яких немає ніяких аморальних вчинків позивачки. Позивач вважає, що аморального проступку не було, він не доведений належними доказами, та й вказане не є аморальним проступком, не сумісним з подальшою трудовою діяльністю. Справжніми підставами для її звільнення позивачка вважає те, що до цього вона зробила більше 20 заяв-скарг щодо доброчесності ОСОБА_4 , її поведінки під час робочого часу. А докази для обгрунтування її звільнення вважає неналежними та недопустимими.

Представники відповідача під час судового розгляду зазначили, що звільнення позивачки відбулося через аморальний проступок, а не через громадську чи іншу діяльність, незадовго до цього їй продовжували термін роботи на посаді доцента, а жодних доказів її дискримінації відповідачем в справі немає. Сама громадська діяльність не є доказом дискримінації щодо особи, яка її здійснює у вільний від роботи час. Гарантоване місце роботи позивача це викладач на кафедрі, а лікарська справа то зовсім інше і викладачам не гарантується. На вибір головного лікаря лікувального закладу, який може взяти на роботу викладача, відповідач не впливає. Сама позивачка вказувала в заявах, що це дискримінація саме головного лікаря правонаступника ліквідованого пологового будинку, а не відповідача. Зазначили, що згоди профкому на звільнення на період воєнного стану не вимагається. Оскільки до адміністрації університету надійшли скарги на поведінку його викладача (позивачки), було створено комісію для їх розгляду, комісія розглядала не тільки скріншоти, долучені до скарг, а реально члени комісії зайшли на сайт позивача і дивилися, що в неї було на сторінці «Фейсбук». Інша справа, що позивач могла прибрати ці відомості зі своєї сторінки «Фейсбук», тому наразі таких повідомлень там зараз немає, але зроблені скріншоти підтверджують їх наявність на час розгляду скарг комісією університету. А висвітлена в скаргах поведінка позивачки, на думку представників відповідача, підтверджує вчинення нею аморального проступку, несумісного з продовженням викладацької діяльності, тому в задоволенні позову просили відмовити в повному обсязі.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, розглянувши заявлені клопотання та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи.

Згідно копії до витягу з наказу № 431к від 30.06.2023 по Вінницькому національному медичному університету ім. М.І. Пирогова, було продовжено термін роботи на умовах строкового трудового договору ОСОБА_1 , доценту ЗВО кафедри акушерства та гінекології № 2, як переобраній за конкурсом, терміном на 5 років, з 30.06.2024 до 29.06.2028 (а.с. 16 т. 1).

Відповідно до копії наказу ВНМУ ім. М.І. Пирогова № 315/к/тр від 30.04.2024, ОСОБА_1 , доцента ЗВО кафедри акушерства та гінекології № 2 звільнено з роботи 30.04.2024 за вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, а саме: безпідставно та незаконно втручалась у процес проведення виборів представників з числа студентів, які мають право брати участь у виборах ректора, аморальною поведінкою та образами по відношенню до студентів і колег, принижувала їх людську гідність, чим порушила норми педагогічної етики та моралі; після завершення виборів представників з числа студентів, які мають право брати участь у виборах ректора, розміщує на своїй особистій сторінці у соціальній мережі Фейсбук відео та фотоматеріали, за участю студентів з образливими та принизливими написами, принижуючи їх честь і гідність, які мають ознаки публічного булінгу (а.с. 17 т. 1).

Підставою звільнення зазначено: розпорядження в.о. ректора, витяг з протоколу № 4 від 01.04.2024 засідання профспілкового комітету співробітників університету (відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-ІХ), рішення комісії з розгляду звернень від 15.04.2024 (а.с. 17 зі звороту).

Згідно копії наказу ВНМУ ім. М.І. Пирогова № 350/к/тр від 08.05.2024, про внесення змін до вищевказаного наказу, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю ОСОБА_1 , її звільнено з роботи 08.05.2024 за вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, а саме: безпідставно та незаконно втручалась у процес проведення виборів представників з числа студентів, які мають право брати участь у виборах ректора, аморальною поведінкою та образами по відношенню до студентів і колег, принижувала їх людську гідність, чим порушила норми педагогічної етики та моралі; після завершення виборів представників з числа студентів, які мають право брати участь у виборах ректора, розміщує на своїй особистій сторінці у соціальній мережі Фейсбук відео та фотоматеріали, за участю студентів з образливими та принизливими написами, принижуючи їх честь і гідність, які мають ознаки публічного булінгу (а.с. 18 т. 1).

Відповідно до копії довідки про доходи за період з 01.05.2023 по 30.04.2024, виданої ОСОБА_1 ВНМУ ім. М.І. Пирогова від 10.05.2024, вона займала посаду доцента закладу вищої освіти, зазначено її щомісячні доходи, визначено розмір коменсації за невикористану відпустку (а.с. 19 19 зі звороту т. 1).

Рішенням 25 сесії 8 скликання Вінницької міської ради від 30.09.2022 № 1208 про реорганізацію комунального некомерційного підприємства «Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2» вирішено, окрім іншого, припинити юридичну особу КНП «Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2» в результаті реорганізації шляхом приєднання до комунального некомерційного підприємства «Вінницька міська клінічна лікарня «Центр матері та дитини» (а.с. 20 21 т. 1).

Згідно відповіді на електронну петицію про збереження Вінницького міського клінічного пологового будинку № 2 від 05.09.2022, якою заявлено прохання зберегти пологовий будинок № 2 та трудовий колектив закладу заради надання кваліфікованої медичної допомоги жінкам та немовлятам в комфортних умовах, яку підписали 439 осіб з 350 необхідних, в тому числі вона була підписана позивачкою (а.с. 22 45 т. 1).

30.09.2022 також було створено петицію «Зберегти пологовий будинок № 2, Ваше найвагоміше слово влади на Вінниччині», яку підписало 396 осіб з 350 необхідних, вона також була підписана позивачкою (а.с. 46 68 т. 1).

Відповідно до копії додаткової угоди № 4 від 24.04.2023 до договору від 29.03.2021 № 3, укладеної між Вінницьким національним медичним університетом ім. М.І. Пирогова в особі в.о. ректора Вікторії Петрушенко та КНП «Вінницька міська клінічна лікарня «Центр матері та дитини» в особі директора Володимира Присяжнюка, керуючись п. 3.2. розділу 3 Договору про спільну діяльність, уклали цю додаткову угоду про наступне: викласти додаток 1 до договору про спільну діяльність від 29.03.2021 в новій редакції, що додається; інші умови договору, не порушені цією додатковою угодою, залишаються незмінними і сторони підтверджують по них свої зобов`язання; ця додаткова угода укладена у двох оригінальних примірниках по одному для кожної зі сторін, що мають однакову юридичну силу. В додатку 1 викладено перелік клінічних кафедр ВНМУ ім. М.І. Пирогова та науково-педагогічних працівників, які мають право здійснювати освітню діяльність, навчально-виховну й науково-дослідну роботу, а також надавати медичну допомогу на базі КНП «ВМКЛ «Центр матері та дитини», в якому позивачка відсутня (а.с. 69 70 т. 1).

13.02.2024 ОСОБА_1 звернулася до ВНМУ ім. М.І. Пирогова із проханням: припинити прояви дискримінації що відбуваються з боку директора медичного закладу КНП «ВМКЛ «ЦМтаД» щодо неї як працівника кафедри, що відстоює збереження пологового будинку № 2 для жителів міста Вінниці; надати можливість надавати медичну допомогу в повному обсязі пацієнткам міста та області, що звертаються до неї як до лікаря акушер-гінеколога на клінічній базі ВНМУ ім. М.І. Пирогова в медичному закладі КНП «ВМКЛ «ЦМтаД», як правонаступника КНП «ВМКПБ № 2»; надати погодження керівника закладу охорони здоров`я КНП «ВМКЛ «ЦМтаД» на надання допомоги пацієнткам на клінічній базі кафедри акушерства та гінекології № 2 наступним науково-педагогічним працівникам кафедри, права яких були порушені: доценту ОСОБА_1 , професору ОСОБА_3 , асистенту ОСОБА_6 , професору ОСОБА_5 (а.с. 71 74 т. 1).

07.01.2024 ОСОБА_1 звернулася до громадської спілки «Конвент міста Вінниці» з проханням захистити її права та законні інтереси шляхом оскарження в суді рішення Вінницької міської ради № 1208 від 30.09.2022, визнання його протиправним та скасування, скасування також прийнятих на цій підставі рішень про вивільнення працівників КНП «ВМКПБ № 2», передачу майна КНП «ВМКПБ № 2» та інших, що призвели до припинення надання пологодопоміжних послуг в будівлі пологового будинку АДРЕСА_2 (а.с. 75 76 т. 1).

Листом від 06.03.2024 № 378 директор КНП «Вінницька міська клінічна лікарня «Центр матері та дитини» на звернення ОСОБА_1 повідомив, що їй неодноразово повідомлялось про те, що договором про спільну діяльність між КНП «ВМКЛ «Центр матері та дитини» та ВНМУ ім. М.І. Пирогова затверджено 24 співробітники клінічних кафедр університету, які мають право здійснювати освітню діяльність, навчально-виховну і науково-дослідну роботу та надавати медичну допомогу на базі медичного закладу, у тому числі і 13 співробітників кафедри акушерства та гінекології № 2. Порядок відбору, обрання або відмови в погодженні керівника закладу охорони здоров`я на надання медичної допомоги науково-педагогічними працівниками закладів вищої освіти не врегульовані чинними нормативно-правовими актами. Погодження керівника закладу охорони здоров`я, відповідно до форми, затвердженої наказом МОЗ України від 15.02.2021 № 253, чинне протягом 2 років з моменту його підписання. У зв`язку із чим, погодження керівника КНП «ВМКПБ № 2» для надання медичної допомоги на базі КНП «ВМКПБ № 2» на підставі договору про соціальну діяльність від 01.04.2021, втратило чинність. Також зазначено, що КНП «ВМКЛ «Центр матері та дитини» із ОСОБА_1 не укладалось трудових договорів, тому з питанням забезпечення її трудових прав необхідно звертатись безпосередньо до роботодавця. Порушене нею питання «дискримінації» щодо неї, як працівника кафедри, що відстоює збереження пологового будинку АДРЕСА_1 не знаходить свого підтвердження, адже узгодження 24 співробітників клінічних кафедр ВНМУ ім. М.І. Пирогова відбулось на підставі укладеної між сторонами додаткової угоди до договору про спільну діяльність, тобто з погодженням сторін. Реорганізація КНП «ВМКПБ № 2» не позбавляє ОСОБА_1 і інших науково-педагогічних працівників кафедри акушерства та гінекології № 2 права здійснювати лікувальну роботу на базі інших медичних закладів, які співпрацюють з ВНМУ ім. М.І. Пирогова (а.с. 77 т. 1).

Відповідно до копії протоколу громадських слухань щодо потреби збереження членів (жителів) Вінницької міської територіальної громади комунального некомерційного підприємства «Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2» як закладу, який надає послуги за рахунок Національної служби здоров`я України від 29.12.2022, на яких було прийнято рішення щодо збереження КНП «ВМКПБ № 2», також була присутня та обрана секретарем зборів позивачка ОСОБА_1 (а.с. 78 84 т. 1).

Згідно копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 13.03.2024 зареєстровано кримінальне провадження № 0000110 по факту перешкоджання діяльності журналіста часопису «Прометей» ОСОБА_1 , що мало місце 11.03.2024 близько 12:40 (а.с. 86 т. 1).

Звільнення позивачки з посади також висвітлювалося в засобах масової інформації, а саме газеті «33 Канал» від 08.05.2024 (а.с. 85 т. 1).

Відповідно до копії витягів з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 13.03.2024 та 20.03.2024 було зареєстровано кримінальні провадження за заявами позивачки про перешкоджання в її журналістській діяльності (а.с. 86, 87 т. 1).

Листом від 29.04.2024 № 01/898 ВНМУ ім. М.І. Пирогова на заяву-скаргу ОСОБА_1 про використання адміністративного тиску під час виборчого процесу з виборів ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова, повідомлено, що порушені у зверненні питання не належать до повноважень і компетенції Університету, а також проінформувано, що її заява-скарга від 28.03.2024 залишена без розгляду (а.с. 88 т. 1).

Позивачка також зверталася до мінстра МОЗ України з листами щодо порушень, виявлених в організації виборів ректора ВНМУ ім. Пирогова, з наданням відповідних актів з додатками про порушення, а саме щодо недопуску на засідання організаційного комітету з виборів ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова, яке відбулося 11.03.2024 о 12:00 з обговорення квот (кількості) делегатів штатних працівників, які не є науковими, науково-педагогічними, педагогічними працівниками ВНМУ ім. М.І. Пирогова від 11.03.2024, перешкоджання співробітнику університету і журналісту на збори щодо вибору делегатів штатних працівників, які не є науковими, науково-педагогічними, педагогічними працівниками ВНМУ ім. М.І. Пирогова з виборів ректора, а саме «Лаборант кафедри», яке відбулося 13.03.2024 о 11:00, від 13.03.2024; вчинення адміністративного тиску на співробітників університету з приводу виборів ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова від 14.03.2024; про порушення Порядку обрання представників з числа студентів, які мають право брати участь у виборах ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова від 25.03.2024; про порушення виявлені в протоколах засідання лічильної комісії зборів штатних працівників, які не є науковими, науково-педагогічними та педагогічними працівниками, щодо результатів таємного голосування за представників, які не є науковими, науково-педагогічними та педагогічними працівниками «Лаборанти кафедр» від 13.03.2024, «Структурні підрозділи» від 12.03.2024, «НДІ РОІ» від 12.03.2024, «Адміністративно-господарська частина» від 14.03.2024, складеного 25.03.2024; про доступність документації та відсутність вчасного викладення інформації Організаційним комітетом з виборів ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова від 25.03.2024; про використання адміністративного тиску на співробітників медуніверситету, підконтрольність Організаційного комітету з виборів ректора керівництву медичного університету, яке знаходиться під повним контролем Петрушенко В., закритість та відсутність прозорості процесу виборів ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова від 26.03.2024; про продовження адміністративного тиску на співробітників медуніверситету, тоталітарний авторитарний режим, підконтрольність Організаційного комітету з виборів ректора керівництву медичного університету, які знаходяться під повним контролем ОСОБА_4 , маніпуляція думкою і свідомістю співробітників та студентів завчасно в оголосила про результати виборів свою перемогу, закритість та відсутність прозорості процесу виборів ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова від 30.03.2024; про зрив зустрічі чотирьох кандидатів на посаду ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова 01.04.2024 з боку ОСОБА_4 , використання адміністративного тиску від 01.04.2024; щодо підробки підписів, виявлених у протоколі засідання лічильної комісії зборів штатних працівників, які не є науковими, науково-педагогічними та педагогічними працівниками, щодо результатів таємного голосування за представників, які не є науковими, науково-педагогічними та педагогічними працівниками «Адміністративно-господарська частина» від 14.03.2024, складеного 02.04.2024; щодо порушення норм Порядку акредитації та організації роботи громадських спостерігачів на виборах ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова (нова редакція) при реєстрації спостерігача від громадської організації від 02.04.2024; про вчинення адміністративного впливу та тиску на співробітників університету Вікторією Петрушенко через відділ кадрів на співробітників університету з приводу виборів ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова від 05.04.2024 (а.с. 89 106, 110 - 117 т. 1).

У своїй заяві-скарзі про використання адміністративного тиску під час виборчого процесу з виборів ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова, поданою на ім`я т.в.о. ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова професора ОСОБА_24 від 28.03.2024, ОСОБА_1 просила: припинити адміністративний тиск з боку керівництва медуніверситету та особисто ОСОБА_25 ; створити за її заявою комісію за участі представників МОЗ України, яке є засновником вищого медичного закладу ВНМУ ім. М.І. Пирогова та притягнути винних у вчиненні адміністративного тиску до дисциплінарної відповідальності; через численні порушення під час виборчого процесу зупинити процес виборів до усунення порушень. В тому числі нею зазначено про події 19.03.2024 під час вибору делегатів на вибори ректора від студентства, що вона намагалася висвітлити як журналіст, попередила всіх присутніх про намір знімати процес виборів та пред`явила журналістське посвідчення, на що була агресивна неадекватна поведінка та спроби фізичної зупинки її і зупинки проведення відеозйомки з боку студентів ОСОБА_14 та ОСОБА_26 , за чим вона подала заяву про вчинення кримінального правопорушення. Заяви від ОСОБА_14 , ОСОБА_27 , ОСОБА_15 не відповідають дійсним обставинам, що відбувалися 19.03.2024 «факти» надумані та наклепні з метою дискредитації її як громадської діячки та доцкнта ЗВО, а всі факти можна порівняти з відео-стрімом на її ФБ сторінці (а.с. 107 109 т. 1)

01.04.2024 було подано скаргу щодо порушення норм Порядку акредитації та організації роботи спостерігачів від кандидатів на виборах ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова (нова редакція) при реєстрації спостерігача від кандидата, до Організаційного комітету з проведення виборів ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова кандидатом в ректори ВНМУ ім. М.І. Пирогова ОСОБА_7 (а.с. 118 119 т. 1).

21.03.2024 ОСОБА_10 подав звернення-скаргу на ім`я в.о. ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова доктора медичних наук, професора ОСОБА_28 , відповідно до якого просив розглянути правомірність та моральність дій ОСОБА_1 та її можливість подальшого перебування на зайнятій посаді у ВНМУ ім. М.І. Пирогова, в якій зазначив про вчинення ОСОБА_1 19.03.2024 «цілого ряду проступків, які є аморальними і неприпустимими у поведінці педегога ЗВО», зазначив про неправомірну онлайн-трансляцію перебігу виборів, цілеспрямоване перешкоджання ходу виборчого процесу, під час виборів та на сторінці ОСОБА_29 показала недостойну поведінку, використовувала ненормативну лексику, неадекватно реагувала на зауваження, погрожувала членам студентського самоврядування ( ОСОБА_30 та ОСОБА_31 ) кримінальною відповідальністю, на своїй сторінці ОСОБА_29 публікувала неправдиву та образливу інформацію про членів студентського самоврядування ( ОСОБА_32 та ОСОБА_33 ) та представників Виборчої комісії й Організаційного комітету з проведення виборів ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова ( ОСОБА_10 та ОСОБА_15 ), яка принижує людську гідність (а.с. 120 т. 1).

29.03.2024 було зареєстровано скаргу студента 6 курсу Медичного факультету № 1 Михайла Полажинця на ім`я в.о. ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова професора, доктора медичних наук ОСОБА_34 , щодо вжиття дій за його скаргою на дії ОСОБА_1 , яка була подана ним 20.03.2024 (а.с. 121 т. 1).

Відповідно до копії службової записки членкині організаційного комітету ОСОБА_22 від 20.03.2024 на ім`я в.о. ректора ЗВО ВНМУ ім. М.І. Пирогова професора ОСОБА_24 , вона просила прийняти міри щодо дій ОСОБА_1 . Зазначила про те, що 19.03.2024 позивачка зайшла на виборчу дільницю з обрання делегатів на майбутні вибори ректора, почала вести себе неадекватно, хамила, погрожувала студентам та представникам оргкомітету та виборчої комісії, відмовлялась представитись, зазначила що є журналістом, але доказів цьому не надала, почала вести прямий ефір в ОСОБА_29 , намагалася втрутитися в виборчий процес, налякала студентів, викликала наряд поліції та повідомляла їм неправдиві факти, в подальшому на сторінці в ОСОБА_29 публікувала неправдиву інформацію та давала принизливі иа зневажливі коментарі студентам ОСОБА_35 та ОСОБА_36 , представнику виборчої комісії ОСОБА_37 та іншим учасникам зборів. ВНМУ ім. М.І. Пирогова називала «тухла радянська консерва» (а.с. 122 т. 1).

З долучених скріншотів сторінки « ОСОБА_23 » встановлено, що на ній автором « ОСОБА_23 », серед іншого, викладалися висловлювання та оціночні судження, зокрема « ОСОБА_38 мені цікаво: чи я навчу бути прозорими та демократичними працівників нашого медуніверу (професорів особливо). Чи ми як тухла радянська консерва?», щодо студента ОСОБА_32 «ярий «комуніст» і вірний слуга», щодо фото чоловіка в білій кофті «комуняга», «пропоную виключити ОСОБА_39 за недостойну поведінку щодо викладача та жінки на виборах делегатів ректора ВНМУ», «самі агресивні з них були ОСОБА_40 бувший голова Ради студентського самоврядування, який був знятий самими студентами з цієї посади, інший не менш зашкварений ОСОБА_41 назвемо його «гуцул», який вхопив мене жінку і викладачку боляче за руку. Ці два «молодца-адінакови з лиця» оказалися членами громадської організації «Українські Студенти за свободу» (а.с. 123 127 т. 1).

Згідно копії рішення комісії з розгляду звернень від 15.04.2024 ВНМУ ім. М.І. Пирогова, комісія вирішила: рекомендувати в.о. ректора закладу вищої освіти розірвати трудовий договір із кандидатом медичних наук, доцентом кафедри акушерства та гінекології № 2 ОСОБА_1 за вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи за попередньою згодою профспілкової організації, за попередньою згодою профкому співробітників Університету; заяву-скаргу кандидата медичних наук, доцента кафедри акушерства та гінекології № 2 ОСОБА_1 про використання адміністративного тиску під час виборчого процесу з виборів ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова від 28.03.2024 вх. № 16 не вважати відповіддю на лист від 29.03.2024 № 01/3-689 та письмовими поясненнями і залишити її без розгляду. Зокрема, з приводу підстав такого рішення зазначено, що твердження скаржників, скріншоти публікацій з особистої сторінки ОСОБА_1 в соціальній мережі Фейсбук, додані до матеріалів звернень, вказують на факт вчинення аморального проступку. Враховуючи ті публікації, які написані відносно двох конкретних студентів з образами, а саме: «Гуцул. Комуняка, тощо», а особливо під час воєнного стану є неприпустимою поведінкою викладача (а.с. 128 129 т. 1).

Відповідно до копії витягу з протоколу № 04 від 01.04.2024 засідання первинної профспілкової організації співробітників ВНМУ ім. М.І. Пирогова, вирішено: відповідно до резолюції до в.о. ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова ОСОБА_28 на засіданні розглянути звернення студента 6 курсу медичного факультету ОСОБА_21 , зареєстроване за № 167 ЕП від 29.03.2024; поінформувати в.о. ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова ОСОБА_28 про те, що питання звільнення працівника з ініціативи роботодавця, а саме ОСОБА_42 , попередньої згоди виборчого органу первинної профспілкової організації не вимагає (а.с. 130 т. 1).

Згідно копії протоколу № 05 від 15.04.2024 первинної профспілкової організації співробітників ВНМУ ім. М.І. Пирогова, було вирішено поінформувати в.о. ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова ОСОБА_28 про те, що у період дії воєнного стану, оскільки ОСОБА_23 є рядовим членом профспілкової організації, її звільнення з ініціативи роботодавця попередньої згоди виборчого органу первинної профспілкової організації не вимагає. Для прийняття остаточного рішення членами профкому необхідно з`ясувати зміст проступку, що дає підстави для звільнення, оскільки законодавство його не визначає, та для оцінки аморального проступку як сумісного чи несумісного із продовженням роботи необхідно мати відповідні докази. Оскільки згідно з Висновком Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України № 6-3135цс16 від 22.03.2017 для звільнення працівника за п. 3 ст. 41 КЗпП України необхідно виконати дві умови: 1) аморальний проступок повинен бути підтверджений фактами; 2) вчинення проступку несумісне з продовженням роботи, що має виховну функцію (а.с. 131 т. 1).

09.05.2024 ОСОБА_2 було подано електронну петицію «про незаконне звільнення ОСОБА_1 », якою він просив поставити на розгляд сесії проект рішення Вінницької міської ради щодо звернення ВМР до Міністерства охорони здоров`я про проведення службового розслідування щодо звільнення з посади доцента кафедри акушерства та гінекології ВНМУ ім. М.І. Пирогова ОСОБА_1 , яку станом на 27.05.24 підписали 230 осіб з 350 необхідних (а.с. 132 138 т. 1).

Судом досліджено характеристику на доцента кафедри акушерства та гінекології № 2 ВНМУ ім. М.І. Пирогова ОСОБА_1 від 17.04.2024, надану завідувачем кафедри акушерства та гінекології № 2 ВНМУ ім. М.І. Пирогова доктора медичних наук професора ЗВО ОСОБА_43 , згідно якої вона має достатнє повне навчальне навантаження, пройшла курси підвищення кваліфікації, приймає участь в клінічних дослідженнях, проводить прийом пацієнток в гінекологічному відділенні Центру матері та дитини (вул. Замостянська, 18) і в Унуверситетській клініці кабінет № 10 (просп. Коцюбинського, 6), бере участь в оперативних втручаннях, що фіксується у журналах лікувальної роботи, заповнює документацію в медичних програмах. Приймала участь в науково-практичних конференціях, в тому числі міжнародних. Доцент ОСОБА_44 є професіоналом у своїй справі, користується заслуженим авторитетом серед студентів та колективу університету, має високі моральні якості. Також зазначено, що ОСОБА_44 як викладач є прикладом для наслідування, з високими моральними якостями, які особливо потрібні майбутнім лікарям (а.с. 44 46 т. 2).

Позивачкою також надано копію звернення автора « ОСОБА_45 » на сторінці ОСОБА_29 , а також обговорення зазначеної публікації, з приводу обгрунтованості її звільнення (а.с. 47 49 т. 2).

13.06.2024 ОСОБА_1 звернулася до уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Лубінця Д.В. із заявою про порушення прав і свобод людини і громадянина, про дискримінацію, з викладом обставин, зазначених в її позовній заяві, щодо дискримінації в трудових відносинах та звільнення з роботи (а.с. 72 85 т. 2).

Крім наданих позивачкою вищевказаних письмових доказів, частина яких повторно були надані відповідачем, ним також надано наступні документи.

Відповідно до копії довідки університетської клініки ВНМУ ім. М.І. Пирогова від 19.07.2024 № 140, ОСОБА_1 виконувала лікувальну роботу в якості лікаря-акушер-гінеколога в Університетській клініці ВНМУ ім. М.І. Пирогова, як доцент кафедри акушерства та гінекології № 2 з 2020 року по 08.05.2024. В штаті Університетської клініки ВНМУ ім. М.І. Пирогова ОСОБА_1 не перебувала (а.с. 119 т. 2).

Судом досліджено надану копію кодексу академічної доброчесності та корпоративної етики ВНМУ ім. М.І. Пирогова, який розглянуто та затверджено на засіданні вченої ради ВНМУ ім. М.І. Пирогова, протокол № 8 від 04.04.2019, Положення про врегулювання конфліктних ситуацій у ВНМУ імені М.І. Пирогова, затвердженого рішенням Вченої Ради 25.03.2021, Положення про студентське самоврядування у ВНМУ ім. М.І. Пирогова, затвердженого рішенням конференції студентів від 15.02.2024, Порядок акредитації та організації роботи спостерігачів від кандидатів на виборах ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова, затвердженого організаційним комітетом з виборів ректора від 01.03.2024 та 26.03.2024, Положення про порядок виборів ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова, введене в дію від 01.03.2024 , Статут ВНМУ ім. М.І. Пирогова (а.с. 122 130, 159 161, 170 186, 195 197, 200 205, 208 216 т. 2), а також посадову інструкцію доцента кафедри акушерства та гінекології № 2 к.мед.н. ОСОБА_1 (а.с. 187 188 т. 2).

ВНМУ ім. М.І. Пирогова направляв на адресу директора КНП «Вінницька клінічна лікарня «Центр матері та дитини» лист № 01/2302 від 22.11.2023 та на адресу директора Департаменту охорони здоров`я Вінницької міської ради лист № 01/2303 від 22.11.2023 з проханням надати погодження на надання медичної допомоги науково-педагогічним працівникам кафедри акушерства та гінекології № 2 Університету, а саме: доценту ОСОБА_1 , професору ОСОБА_5 , професору ОСОБА_3 , асистенту ОСОБА_20 , на базі КНП «Вінницька клінічна лікарня «Центр матері та дитини», що підтверджується копією вказаних листів ( а.с. 132, 133 т. 2)

Листом від 28.11.2023 Департамент охорони здоров`я Вінницької міської ради повідомив в.о. ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова Ю. Шевчука, що погодження надання медичної допомоги науково-педагогічними працівниками ВНМУ ім. М.І. Пирогова на клінічній базі КНП «ВМКЛ «Центр матері та дитини» не відноситься до компетенції департаменту охорони здоров`я міської ради (а.с. 134 т. 2).

Листом від 14.12.2023 КНП «ВМКЛ «Центр матері та дитини» повідомило, що не має вільних приміщень та матеріально-технічного забезпечення, які необхідні для використання в процесі здійснення роботи іншими, крім визначених Додатками до договору № 3 про спільну діяльність, укладеного між КНП «ВМКЛ «Центр матері та дитини» та ВНМУ 29.03.2021, працівниками кафедри акушерства та гінекології № 2 ВНМУ (а.с. 135 т. 2).

Міністерство охорони здоров`я повідомило ВНМУ ім. М.І. Пирогова, що відповідно до законодавства необхідно організувати голосування працівників Університету, повідомити МОЗ та предметів на посаду ректора про час та місце проведення голосування колективу Університету та подати до МОЗ протокол виборчої комісії про результати голосування в установлений строк (а.с. 136 т. 2).

Служба освітнього омбудсмена листом від 23.04.2024 просила в.о. ректора ВНМУ імені М.І. Пирогова просила повідомити про результати розгляду звернення студента ОСОБА_32 з приводу можливих порушень його прав ОСОБА_46 (а.с. 139 т. 2).

Відповідно до копії наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.01.2024 № 22 про оголошення та проведення конкурсу на заміщення посади ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова, було наказано: оголосити конкурс та забезпечити прийом документів від претендентів на заміщення посади ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова; управлінню по роботі з персоналом забезпечити розміщення оголошення про проведення конкурсу на заміщення посади ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова на офіційному вебсайті університету та здійснити заходи щодо організації виборів на заміщення посади ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова; контроль за виконанням наказу покласти на першого заступника Міністра Сергія Дуброва (а.с. 146 т. 2).

Згідно копії протоколу № 2 засідання комісії з розгляду звернень від 15.04.2024, на порядку денному були питання щодо розгляду офіційної відповіді ОСОБА_1 на лист від 29.03.2024 та заяви-скарги від 28.03.2024, а також обговорення членами комісії обставин викладених в зверненнях та винесення рішення, при цьому викладення будь-якого обговорення підстав для прийняття рішення комісії про рекомендування розірвати трудовий договір із ОСОБА_1 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 41 КЗПП України, в протоколі немає (а.с. 189 190 т. 2).

Відповідно до копії протоколу № 1 засідання комісії з розгляду звернень від 21.03.2024, комісія розглянула скарги студента 6 курсу медичного факультету № 1 М. Полажинця, члена Організаційного комітету з проведення виборів ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова ОСОБА_15 , члена Виборчої комісії з проведення виборів ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова професора ОСОБА_10 на дії ОСОБА_1 під час проведення виборів представників з числа студентів, які мають право брати участь у виборах ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова. Заслухали скаржників, які запрошені на засідання комісії, про обставини, викладені в їхніх зверненнях, які відповідають їх письмовим зверненням, ОСОБА_47 було оглянуто сторінку ОСОБА_48 . Проголосували за визнання дій ОСОБА_1 , доцента кафедри акушерства та гінекології № 2, вчиненням аморального проступку, несумісного з продовженням роботи на посаді науково-педагогічного працівника Університету, а також за звернення до ОСОБА_1 з листом про надання письмових пояснень з приводу вказаних звернень (а.с. 191 194 т. 2).

Відповідно до копії скарги голові Студентського самоврядування ВНМУ ім. М.І. Пирогова, поданої ОСОБА_49 , та витягу з протоколу № 2 засідання ради студентського самоврядування від 19.04.2024, було розглянуто скаргу ОСОБА_50 щодо поведінки ОСОБА_1 , вирішено розцінити дії ОСОБА_1 як аморальні та звернутись до адміністрації університету, з проханням вжити необхідних заходів по відношенню до викладачки (а.с. 207 207 зі звороту т. 2).

Листом від 07.03.2024 № 01/10-500 Вінницький національний медичний університет ім. М.І. Пирогова, повідомив на звернення ОСОБА_1 від 13.02.2024, що порушені у її зверненні питання були предметом розгляду, за результатами розгляду якого їй були надіслані відповідь (із додатками) від 26.12.2023. Також адміністрація Університету звернулася із листом до міського голови Сергія Моргунова щодо вирішення питання про надання погодження КНП «ВМКЛ «Центр матері та дитини» на надання медичної допомоги науково-педагогічним працівникам кафедри акушерства і гінекології № 2 Університету, а саме: доценту ОСОБА_1 , професору ОСОБА_5 , професору ОСОБА_3 , асистенту ОСОБА_6 (а.с. 217 т. 2).

На ім`я в.о. ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова професора, доктора медичних наук ОСОБА_24 було подано скаргу 20.03.2024 від студента 6 курсу медичного факультету 3 1 ВНМУ ім. М.І. Пирогова, ОСОБА_50 , на дії ОСОБА_1 під час проведення виборів представників з числа студентів, які мають право брати участь у виборах ректора, якою просив розглянути скаргу та ініціювати службове розслідування для оцінки наведених фактів та включити до розгляду представників Студентського самоврядування. Зазначив, що ОСОБА_1 втручалась у роботу студентської виборчої комісії, зверталась до студентів, вимагала відповідати на її питання, а після завершення виборів він помітив публікацію на її особистій сторінці в мережі Фейсбук відео та фото матеріали з його участю, які мають ознаки публічного булінгу, наведення неправдивих фактів та наклепу, а саме приналежності його до забороненої в Україні комуністичної партії чи його прихильність до комунізму, натяки на його можливе психічне захворювання, неправдиві факти про нібито його передчасне зняття з посади голови студентського самоврядування студентами Університету (а.с. 218 т. 2).

28.03.2024 М. Полажинцем також було подано скаргу на ім`я Міністра освіти і науки України ОСОБА_51 на дії ОСОБА_42 під час проведення виборів представників з числа студентів, які мають право брати участь у виборах ректора та після їх завершення (а.с. 219 т. 2).

У відповідь на заяву ОСОБА_1 до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини ОСОБА_52 їй надіслано лист від 02.07.2024, в якому роз`яснено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди, делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами, у тому числі Уповноваженим Верховної ради України з прав людини, не допускається, та у разі невиконання вимог закону, визначених в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, суддя постановляє ухвалу про повернення позовної заяви (а.с. 10 29 т. 3).

07.06.2024 ОСОБА_1 звернулася зі скаргою до Освітнього омбудсмена з приводу її звільнення з Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова, у відповідь на яку, листом від 11.07.2024, керівник служби освітнього омбудсмена ОСОБА_53 повідомила, що питання трудового законодавства не належать до компетенції освітнього омбудсмена та їй рекомендовано оскаржувати питання законності/не законності її звільнення виключно у судовому порядку (а.с. 30 41 т. 3).

ОСОБА_1 також звернулася до ГО «Українські Студенти за Свободу» зі зверненням-скаргою щодо виключення студентів ОСОБА_50 та ОСОБА_54 зі складу ГО «Українські Студенти за Свободу», відповідно до якої просила виключити студентів ВНМУ ім. М.І. Пирогова ОСОБА_50 та ОСОБА_54 через непристойну і ганебну поведінку на публічному заході, а саме 19.03.2024 на виборах представників студентів на вибори ректора ВНМУ (а.с. 43 т. 3).

26.07.2024 ОСОБА_1 подала слідчому Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області заяву про залучення до провадження в якості потерпілого, відповідно до якої просила залучити її у якості потерпілої у кримінальному провадженні № 0001163 внесеному до ЄРДР 02.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, та вручити їй пам`ятку про права та обов`язки потерпілого (а.с. 55 т. 3).

Відповідно до копії інформаційного запиту, ОСОБА_55 зверталася до голови профспілкового комітету співробітників ВНМУ ОСОБА_56 та в.о. ректора ВНМУ професора Ю. Шевчука, з проханням надати копію рішення ППО щодо надання попередньої згоди профспілкової організації спіфвробітників університету щодо розірвання трудового договору із ОСОБА_1 та надати копію протоколу засідання комісії з розгляду звернень від 15.04.2024 (а.с. 56, 57 т. 3).

Згідно копії Розподілу робочих місць співробітників кафедри акушерства та гінекології № 2 на 2023 2024 н.р., затвердженого на засіданні кафедри 29.08.2023, ОСОБА_1 відповідачем було визначено робоче місце в гінекологічному відділенні ЦМ та Д, Університетській клініці (а.с. 63 66 т. 3).

Також судом було досліджено та оглянуто надані позивачкою відео та аудіо файли подій, які на думку позивачки мають значення для вирішення даного спору, що долученні до електронної картки справи, так як були подані через підсистему «Електронний Суд».

Оцінивши докази в їх сукупності, суд керується наступними нормами.

1.Щодо вимог позивачки про встановлення факту прямої дискримінації у сфері трудових відносин з боку ВНМУ ім. М.І. Пирогова щодо неї за ознаками її участі в громадській компанії, спрямованій на збереження КНП «ВМКПБ № 2»; участі в громадській компанії щодо забезпечення прозорості та законності виборів ректора ВНМУ ім М.І. Пирогова; звернення до громадських об`єднань за захистом своїх прав та прав інших громадян; звернення до правоохоронних органів за захистом своїх прав та прав інших громадян.

Згідно із частинами першою, другою статті 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Заборона дискримінації гарантується Європейською конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), ратифікованою Україною 17 липня 1997 року, відповідно до статті 14 якої користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

При цьому Протокол № 12 до Конвенції, ратифікований Україною 09 лютого 2006 року, розширює сферу дії заборони дискримінації на будь-яке право, що гарантується національним законодавством, навіть якщо таке право не передбачене Конвенцією.

Статтею 1 цього Протоколу передбачено, що здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях (рішення у справі «Вілліс проти Сполученого Королівства», заява № 36042/97). Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю (див. рішення від 21 лютого 1997 року у справі «Ван Раальте проти Нідерландів») (пункти 48, 49 рішення від 07 листопада 2013 року у справі «Пічкур проти України», заява № 10441/06).

Аналогічний підхід у своїх рішеннях застосовує Конституційний Суд України, вказуючи на те, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими. У противному разі встановлення обмежень означало б дискримінацію (абзац 7 пункту 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004).

Отже, дискримінація це менш прихильне поводження з людиною, ніж з іншими в аналогічній ситуації, через певні ознаки цієї людини.

Стаття 2-1 КЗпП Українизабороняє будь-яку дискримінацію у сфері праці, зокрема, порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання.

Поняття дискримінації міститься в п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні».

Так, під дискримінацією слід розуміти ситуацію, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

При цьому, в ч. 1 ст. 5 вказаного Закону визначено такі форми дискримінації: пряма дискримінація; непряма дискримінація; підбурювання до дискримінації; пособництво у дискримінації; утиск.

Позивачка вважає, що до неї було застосовано саме пряму дискримінацію, визначення якої надано в п. 6 ч. 1 ст. 1 даного Закону, а саме: пряма дискримінація - ситуація, за якої з особою та/або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» не вважаються дискримінацією дії, які не обмежують права та свободи інших осіб і не створюють перешкод для їх реалізації, а також не надають необґрунтованих переваг особам та/або групам осіб за їх певними ознаками, стосовно яких застосовуються позитивні дії, а саме: спеціальний захист з боку держави окремих категорій осіб, які потребують такого захисту; здійснення заходів, спрямованих на збереження ідентичності окремих груп осіб, якщо такі заходи є необхідними; надання пільг та компенсацій окремим категоріям осіб у випадках, передбачених законом; встановлення державних соціальних гарантій окремим категоріям громадян; особливі вимоги, передбачені законом, щодо реалізації окремих прав осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, позивач зазначає, що по відношенню до неї має місце дискримінація з боку роботодавця відповідача, в зв`язку з її участю в громадській компанії, спрямованій на збереження КНП «ВМКПБ № 2»; участі в громадській компанії щодо забезпечення прозорості та законності виборів ректора ВНМУ ім М.І. Пирогова; звернення до громадських об`єднань за захистом своїх прав та прав інших громадян; звернення до правоохоронних органів за захистом своїх прав та прав інших громадян. Проте, з фактів такої дискримінації позивач наводить її виклики на бесіди телефоном до кабінету в.о. ректора ОСОБА_4 , де на неї вчинявся моральний тиск та шантаж, виключення з переліку науково-педагогічних працівників, які мають право здійснювати освітню діяльність, навчально-виховну і науково-дослідну роботу, а також надавати медичну допомогу на базі комунального некомерційного підприємства «Вінницька міська клінічна лікарня «Центр матері та дитини», відмову Оргкомітету з виборів ректора в реєстрації її спостерігачем від кандидата на виборах ректора ОСОБА_7 та подальше звільнення її з посади.

Однак наведені позивачем події за відсутності належних та допустимих доказів їх вчинення, а саме виклику до кабінету в.о. ректора ОСОБА_4 , де зі слів позивачки на неї вчинявся моральний тиск та шантаж, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

А самі по собі події виключення позивачки з переліку науково-педагогічних працівників, які мають право здійснювати освітню діяльність, навчально-виховну і науково-дослідну роботу, а також надавати медичну допомогу на базі комунального некомерційного підприємства «Вінницька міська клінічна лікарня «Центр матері та дитини», відмови Оргкомітету з виборів ректора в реєстрації її спостерігачем від кандидата на виборах ректора ОСОБА_7 та подальше звільнення її з посади не можуть вважатися дискримінаційними в сфері трудових відносин, оскільки виходячи із наведеного визначення для віднесення тих чи інших дій до дискримінаційних, необхідна наявність певної ознаки (тобто, конкретного переконання), внаслідок якої позивач зазнає обмеження у своїх правах, зокрема в сфері праці, у порівнянні із іншими співробітниками.

Натомість, дослідженими доказами доведено, що остаточне рішення про виключення позивачки з переліку науково-педагогічних працівників, які мають право здійснювати освітню діяльність, навчально-виховну і науково-дослідну роботу, а також надавати медичну допомогу на базі комунального некомерційного підприємства «Вінницька міська клінічна лікарня «Центр матері та дитини» приймалося саме КНП «ВМКЛ ЦМ та Д», а не відповідачем, як роботодавцем позивачки, так як таке право визначається договірними відносинами між різними медичними закладами та відповідачем, при цьому відповідач, зі свого боку, на переконання суду, вчинив вичерпні об`єктивно необхідні дії для надання позивачці такого права саме на базі КНП «ВМКЛ ЦМ та Д», а за відсутності погодження саме КНП «ВМКЛ ЦМ та Д», відповідач забезпечив позивачку можливістю надавати медичну допомогу на базі Університетської клініки, що підтверджено матеріалами справи. Зокрема, з наданих як стороню позивача, так і стороню відповідача, доказів, вбачається, що надання медичної допомоги на базі медичних закладів співробітниками кафедри надається в різних медичних закладах, і таким закладом не є виключно КНП «ВМКЛ ЦМ та Д». Оскільки ці правовідносини між відповідачем і медичним закладом грунтуються виключно на договірних засадах, які базуються на принципах добровільності сторін, будь-яких дискримінаційних дій відповідача по відношенню до позивачки в цих правовідносинах в ході судового розгляду не доведено, оскільки в документах, які подавалися саме відповідачем для розгляду вказаному медичному закладу, позивачка була зазначена.

Та не визнання позивачки спостерігачем від кандидата на виборах ректора ОСОБА_7 та подальше звільнення її з посади на підставі п. 3 ч. 1 ст. 41 КЗпП України є дикреційними повноваженнями суб`єктів прийняття таких рішень та їх прийняття в умовах дискримінації позивачки за вказаними нею ознаками в ході судового розгляду також не доведено.

Тому, повно та всебічно встановивши обставини справи, дослідивши та надавши правову оцінку доводам позивачки, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про встановлення факту прямої дискримінації у сфері трудових відносин, оскільки вона не довела фактів дискримінації по відношенню до себе з боку відповідача в зв`язку з її участю в громадській компанії, спрямованій на збереження КНП «ВМКПБ № 2»; участю в громадській компанії щодо забезпечення прозорості та законності виборів ректора ВНМУ ім М.І. Пирогова; зверненнями до громадських об`єднань за захистом своїх прав та прав інших громадян; зверненнями до правоохоронних органів за захистом своїх прав та прав інших громадян.

2.Щодо визнання протиправним та скасування рішення від 15.04.2024 комісії з розгляду звернень ВНМУ ім М.І. Пирогова.

Так, судом встановлено, що з метою розгляду звернень ОСОБА_50 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 на дії ОСОБА_1 щодо подій 19.03.2024 комісія з розгляду звернень ВНМУ ім. М.І. Пирогова 21.03.2024 проголосувала за визнання дій ОСОБА_1 вчиненням аморального проступку, несумісного з продовженням роботи на посаді науково-педагогічного працівника Університету, а також за звернення до ОСОБА_1 з листом про надання письмових пояснень з приводу вказаних звернень, та 15.04.2024 вирішила рекомендувати в.о. ректора закладу вищої освіти розірвати трудовий договір із кандидатом медичних наук, доцентом кафедри акушерства та гінекології № 2 ОСОБА_1 за вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи за попередньою згодою профспілкової організації, за попередньою згодою профкому співробітників Університету, який, в свою чергу, 01.04.2024 повідомив, що на період дії воєнного стану звільнення ОСОБА_1 із зазначеної підстави не потребує погодження профкому.

Та з огляду на те, що питання звільнення працівників віднесено до дискреційних повноважень саме керівника закладу вищої освіти, суд вважає оспорюване рішення комісії з розгляду звернень ВНМУ ім. М.І. Пирогова від 15.04.2024, що зазначене однією з підстав звільнення позивачки з посади, таким, що має рекомендаційний характер, а тому не потребує скасування його в судовому порядку, а його оцінка судом має правове значення для вирішення іншої позововної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення позивачки, в зв`язку з чим в задоволенні такої позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення від 15.04.2024 комісії з розгляду звернень ВНМУ ім М.І. Пирогова слід відмовити в зв`язку з неефективністю обраного способу захисту прав в правовідносинах, що склалися між сторонами.

3.Щодо вимог позивачки про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд зазначає наступне.

Ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ст. 5-1 Кодексу законів про працю України, серед гарантій забезпечення права громадян на працю є, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України, вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи, є підставою розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця.

Позивачка належить до категорії працівників, які можуть бути звільнені на підставі пункту 3 частини 1 статті 41 Кодексу законів про працю України, водночас, звільнення працівника, який виконує виховні функції та який вчинив аморальний проступок, допускається за наявності двох умов: 1) аморальний проступок повинен бути підтверджений фактами; 2) вчинення проступку несумісне з продовженням роботи, що має виховну функцію.

Таке звільнення допускається за вчинення аморального проступку як при виконанні трудових обов`язків, так і не пов`язаного з ними (наприклад вчинення такого проступку у громадських місцях або у побуті).

Поряд з цим, трудове законодавство не визначає поняття аморального проступку, а отже такий термін є оціночним судженням, оскільки не конкретизований законодавцем. Суд, як орган, що здійснює правосуддя, на підставі встановлених обставин конкретної справи, має надати оцінку тій чи іншій дії, яка може свідчити про порушення загальноприйнятих норм і правил, моральних засад суспільства, моральних цінностей, які склалися у суспільстві, і суперечать змісту трудової функції, дискредитуючи виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб.

Тому суд зобов`язаний з метою виконання завдань цивільного судочинства самостійно надати оцінку обставинам справи і встановити, чи є аморальний проступок, за який звільнено працівника, таким, що сумісний із продовженням роботи з урахуванням конкретних обставин справи.

При вирішенні справ подібної категорії, суду належить виходити не з формального підходу оцінки окремо того чи іншого вчинку учасника освітнього процесу, а у разі встановлення за обставинами справи вчинення ним проступків, несумісних зі званням такої особи, надавати їм оцінку у сукупності, з урахуванням особливостей відносин у сфері вищої освіти, враховуючи морально-етичні якості і поведінку педагога.

Також звільнення з цієї підстави не може бути визнано правильним, якщо воно проведено лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами.

У справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Закон України «Про вищу освіту» встановлює основні правові, організаційні, фінансові засади функціонування системи вищої освіти, створює умови для посилення співпраці державних органів і бізнесу з закладами вищої освіти на принципах автономії закладів вищої освіти, поєднання освіти з наукою та виробництвом з метою підготовки конкурентоспроможного людського капіталу для високотехнологічного та інноваційного розвитку країни, самореалізації особистості, забезпечення потреб суспільства, ринку праці та держави у кваліфікованих фахівцях.

Згідно із ч. 1 ст. 52 Закону України «Про вищу освіту», учасниками освітнього процесу у закладах вищої освіти є: 1) наукові, науково-педагогічні та педагогічні працівники; 2) здобувачі вищої освіти та інші особи, які навчаються у закладах вищої освіти; 3) фахівці-практики, які залучаються до освітнього процесу на освітньо-професійних програмах; 4) інші працівники закладів вищої освіти.

Згідно ст. 58 Закону України «Про вищу освіту», науково-педагогічні, наукові та педагогічні працівники закладу вищої освіти зобов`язані: 1) забезпечувати викладання на високому науково-теоретичному і методичному рівні навчальних дисциплін відповідної освітньої програми за спеціальністю, провадити наукову діяльність (для науково-педагогічних працівників); 2) підвищувати професійний рівень, педагогічну майстерність, наукову кваліфікацію (для науково-педагогічних працівників); 3) дотримуватися норм педагогічної етики, моралі, поважати гідність осіб, які навчаються у закладах вищої освіти, прищеплювати їм любов до України, виховувати їх у дусі українського патріотизму і поваги до Конституції України та державних символів України; 3-1) дотримуватися в освітньому процесі та науковій (творчій) діяльності академічної доброчесності та забезпечувати її дотримання здобувачами вищої освіти; 4) розвивати в осіб, які навчаються у закладах вищої освіти, самостійність, ініціативу, творчі здібності; 5) дотримуватися статуту закладу вищої освіти, законів, інших нормативно-правових актів.

Так, в наказі про звільнення позивачки аморальним проступком зазначено:

- безпідставно та незаконно втручалась у процес проведення виборів представників з числа студентів, які мають право брати участь у виборах ректора, аморальною поведінкою та образами по відношенню до студентів і колег, принижувала їх людську гідність, чим порушила норми педагогічної етики та моралі;

- після завершення виборів представників з числа студентів, які мають право брати участь у виборах ректора, розміщує на своїй особистій сторінці у соціальній мережі Фейсбук відео та фотоматеріали, за участю студентів з образливими та принизливими написами, принижуючи їх честь і гідність, які мають ознаки публічного булінгу.

При цьому, враховуючи надані суду докази, такий висновок зроблений виключно з врахуванням позиції учасників конфлікту, які заперечували проти здійснення позивачкою висвітлення процесу виборів представників з числа студентів, які мають право брати участь у виборах ректора, 19.03.2024, та надані позивачкою відеозаписи таких подій 19.03.2024 і її подальша поведінка, якою вона послідовно наполягала на законному праві здійснювати таке висвітлення як журналіст та викладала наявні зауваження до процесу виборів, не містять доказів її аморальної поведінки та образ по відношенню до студентів і колег, приниження їх людської гідністі, порушення норм педагогічної етики та моралі, тому зазначені обставини першого абзацу у викладі аморального проступку в наказі про звільнення позивачки суд вважає недоведеними «поза розумним сумнівом».

Щодо визнання аморальним проступком розміщення на своїй особистій сторінці у соціальній мережі Фейсбук відео та фотоматеріалів, за участю студентів з образливими та принизливими написами, принижуючи їх честь і гідність, які мають ознаки публічного булінгу, що зазначено в абзаці другому у викладі аморального проступку в наказі про звільнення позивачки, переглянувши наявні скріншоти з мережі Фейсбук сторінки « ОСОБА_23 », суд приходить до висновку, що предметом обговорення в мережі були події 19.03.2024, в ході чого автор дописів « ОСОБА_23 » наполягала на законності своїх дій та протиправності поведінки щодо неї. Позивачка не заперечувала в ході судового розгляду, що дійсно має в зазначеній мережі відповідну сторінку, але вважала недоведеним, що саме нею зроблені зазначені коментарі, оскільки на даний час такі коментарі на її сторінці відсутні. Та оскільки такі коментарі в своїй сукупності свідчать про обставини, учасником яких була позивачка та здійснені автором під іменем «Тетяна Супрунова», що відповідає її сторінці в даній соціальній мережі, суд вважає, що відповідач на час оцінки таких коментарів мав додстатньо підстав вважати, що такі коментарі здійснені саме позивачкою, оскільки про протиправний доступ до її сторінки позивачкою не заявлялося та дій щодо встановлення автора таких публікацій, в разі заперечення, що такі вчинені нею, не вчинялося. Тому при оцінці таких коментарів суд виходить з того, що вони були надані саме позивачкою. Та надані суду висловлювання, в переважній більшості, є оціночними та не вказують на мету приниження людської гідності, але вживання таких висловлювань щодо студентів університету як «ярий «комуніст» і вірний слуга», «комуняга», «не менш зашкварений», «молодца-адінакови з лиця», на думку суду, є аморальним та образливим по відношенню до студентів, що дає підстави для висновку, що такі висловлювання є аморальним проступком.

В той же час, п. 3 ч. 1 ст. 41 КЗпП України передбачає, що звільнення працівника, який виконує виховні функції та який вчинив аморальний проступок, допускається, якщо вчинення такого проступку несумісне з продовженням роботи, що має виховну функцію.

Зважаючи на займану позивачкою посаду, тривалість роботи, а саме вона є лікарем акушером-гінекологом вищої категорії з досвідом практичної роботи за спеціальністю 30 років, її наукову роботу, згідно наданої суду характеристики, складеної за місцем роботи, а саме створення потужної бази методичних розробок дя студентів та викладачів, програми з аспірантури, має 87 публікацій, з яких 18 наукових статей, має патент на винахід та 6 патентів на корисну модель, після захисту дисертації опублікувала 76 праць, з яких 12 наукових, є спіавтором двох підручників та одного посібника, враховуючи її освітньо-педагогічну діяльність, за якої підготовлені нею студенти отримують нагороди та дипломи на відповідних олімпіадах та конференціях, активну громадянську позицію, спрямовану на запезбечення доступу громадян до отримання медичних послуг, боротьбу з корупцією, дотримання законності під час виборів ректора університету, в якому обіймала посаду, при цьому також є журналістом друкованого засобу масової інформації, а тому суд вважає, що такий проступок не є несумісним з продовженням позивачкою роботи на посаді доцента кафедри ЗВО кафедри акушерства та гінекології № 2, з огляду на відсутність будь-яких зауважень до відповідності її займаній посаді протягом всього часу її обіймання, як в професійній сфері викладача, так і в сферах, що не пов`язані із безпосереднім виконанням трудових обов`язків.

Позивачка не вважає, що вищевказані висловлювання є гідними, на її сторінці в зазначеній соціальній мережі вони відсутні на даний час, а тому застосування за їх розміщення в мережі після конфлікту з даними студентами під час намагання позивачки висвітлити хід виборів представників з числа студентів, які мають право брати участь у виборах ректора, як журналіст, тобто під час події, яка не стосувалася її безпосередніх трудових обов`язків як викладача, звільнення з займаної посади є неспівмірним заходом впливу, який хоч і переслідує легітимну мету захисту студентів від їх публічного приниження, але є непропорційним, таким що не відповідає п. 3 ч. 1 ст. 41 КЗпП України в частині несумісності з продовженням роботи викладача.

Зазначене не враховано роботодавцем, що призвело до незаконного її звільнення з посади, тому суд вважає, що наявні правові підстави для визнання незаконним та скасування оскарженого наказу Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова № 315/к/тр від 30.04.2024 «Про звільнення» ОСОБА_1 з посади доцента ЗВО кафедри акушерства та гінекології № 2, а також поновлення позивачки на посаді доцента ЗВО кафедри гінекології і акушерства № 2 Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова, на якій вона працювала перед звільненням.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

З огляду на викладене, оскільки відповідач не довів наявність достатніх підстав для звільнення позивача з посади з ініціативи роботодавця, а саме згідно п. 3 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, при поновленні позивачки на роботі слід стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу відповідно до статті 235 КЗпП України. Тому в цій частині позов також підлягає задоволенню.

Обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, провадиться судом відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі Порядок).

Відповідно до п.п. 1, 2, 8 Порядку, обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадку вимушеного прогулу, яка обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбулося звільнення, та яка визначається шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні.

Оскільки позивач підлягає поновленню на роботі, то має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за період з 09.05.2024 (з наступної після зміненої в зв`язку з тимчасовою непрацездатністю позивачки дати звільнення) по дату винесення даного рішення, якою в силу ст. 268 ЦПК України є дата складення та оголошення повного судового рішення (04.07.2025). Отже, час вимушеного прогулу становить 302 робочих дні.

Згідно наданої суду довідки про оплату праці позивача, середньоденний заробіток за останні два місяця роботи, що передували звільненню (лютий, березень 2024 року) становить 1 270, 65 грн (26 683, 73 грн *2 (заробітна плата за два повних місяці, що передували місяцю звільнення/42 відпрацьованих робочих дні = 1 270, 65 грн).

За таких обставин, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу за період з 09.05.2024 по 04.07.2025 становить 383 736, 30 грн (1 270, 65 грн ? 302 робочих дні = 383 736, 30 грн), сума якого визначена без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів, що є обов`язком роботодавця, як податковим агентом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.12.2021 в справі № 9901/407/19 вказано, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюється без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із присудженої за рішенням суду суми заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із цієї суми при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів.

При цьому відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період у разі перебування на посаді працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне з метою забезпечення інтересів позивача як працівника, допустити рішення до негайного виконання в частині поновлення на роботі та в межах виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Та оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за заявленими вимогами, які підлягають до задоволення, в силу закону, а в задоволенні позовних вимог, які були оплачені судовим збором, відмовлено, такі витрати, понесені позивачкою, слід залишити за нею.

Відомості про інші судові витрати в матеріалах справи відсутні.

Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 36, 40, 139, 147, 235 КЗпП України, ст.ст. 211, 259, 263, 265, 268, 430 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова про встановлення факту прямої дискримінації у сфері трудових відносин, визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова № 315/к/тр від 30.04.2024 р. «Про звільнення» ОСОБА_1 з посади доцента ЗВО кафедри акушерства та гінекології № 2.

Поновити ОСОБА_1 на посаді доцента ЗВО кафедри акушерства та гінекології № 2 Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова з 09.05.2024.

Стягнути з Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09.05.2024 по 04.07.2025 включно в розмірі 383 736, 30 грн, з утриманням з цієї суми установлених законодавством України податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Витрати позивачки зі сплати судового збору за вимогами, в задоволенні яких було відмовлено, залишити за позивачем ОСОБА_1 .

Рішення в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: Вінницький національний медичний університет імені М.І. Пирогова, місцезнаходження: вул. Пирогова, буд. 56, м. Вінниця, поштовий індекс: 21018, .

Повний текст рішення складено 04.07.2025.

Суддя: