Провадження № 2-о/638/245/25
УХВАЛА

07 липня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Малахової О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Перший відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України,

ВСТАНОВИВ:

07.07.2025 до Шевченківського районного суд м. Харкова надійшла заява ОСОБА_1 (далі Заявник, ОСОБА_1 ), представник адвокат Турутя Захар Олегович, заінтересована особа: Перший відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у якій вона просить встановити факт народження дитини чоловічої статі на ім`я ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Хрустальний (колишня назва Красний Луч), Ровеньківського району Луганської області (тимчасово окупована територія), матір`ю якого є громадянка України ОСОБА_1 , а батьком є громадянин України ОСОБА_3 .

Відповідно до положень частини першої статті 317 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) може бути розглянута Шевченківським районним судом м. Харкова.

Розглянувши заяву, суд керується таким.

Відповідно до частини другої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За приписами частини третьої статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Згідно зі статтею 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

У порушення вимог вказаної статті Заявником до заяви не додано доказів, що підтверджують причини неможливості отримання ОСОБА_1 документа, що посвідчує факт, який вона просить встановити.

Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Положеннями статей 3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Питання про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] є далеким від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Суд може застосувати загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті як мінімум «реєстрація народжень, смертей і шлюбів», виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки встановлення цих фактів має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України) (постанова Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 759/5313/21).

При подачі заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, у цьому випадку факту народження, навіть якщо він і пов`язаний із обставинами, що відбулися на непідконтрольній владі України території, Заявником не зазначається причин неможливості одержання документів, що посвідчують факт народження дитини, через орган реєстрації актів цивільного стану та причини неможливості одержання свідоцтва про народження дитини на підконтрольній території України.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 294 ЦПК України, справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Так, у заяві зазначено, що заінтересованою особою є Перший відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Однак, по тексту заяви Заявником зазначаються, що заінтересованими особами є - Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) та Дніпровський районний у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Отже, Заявнику необхідно визначити з колом заінтересованих осіб та надати докази надсилання їм заяви з додатками.

Частиною п`ятою статті 177 ЦПК України визначено обов`язок позивача додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Разом із тим, надані до заяви докази: карта фізичної особи платника податків ОСОБА_3 , медична довідка «Первинний патронаж до новонародженого», повторне свідоцтво про народження від 10.11.2021, виконані у низькій якості та є нечитабельними з причин нерозбірливості тексту, в останньому також бланк містить графічні нечіткості у назві та оформленні документа.

Відповідно до частини першої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статті 175 і 177 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб та строк їх усунення.

Право на звернення в суд не є абсолютним і на цьому неодноразово зауважував Європейський суд з прав людини, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. І за таких обставин кожна особа, звертаючись до суду із позовом, повинна його (цього порядку) дотримуватися (рішення «Голдер проти Великої Британії» від 21.12.1975 року).

У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

Враховуючи вищезазначене, заява підлягає залишенню без руху, з наданням Заявнику строку на усунення вказаних недоліків, шляхом: долучення доказів, що підтверджують причини неможливості отримання ОСОБА_1 документа, що посвідчує факт, який вона просить встановити, зазначення в заяві причин неможливості одержання документів, що посвідчують факт народження дитини, через орган реєстрації актів цивільного стану та причини неможливості одержання свідоцтва про народження дитини на підконтрольній території України, визначення колом заінтересованих осіб та надання доказів надіслання їм заяви з додатками, долучення карти фізичної особи платника податків ОСОБА_3 , медичної довідки «Первинний патронаж до новонародженого», повторного свідоцтва про народження від 10.11.2021, що виконані у якості, яка дозволяє їх читання з розбірливим текстом.

Керуючись статтями 175, 177, 185, 294, 318 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву залишити без руху.

Повідомити Заявника про необхідність виправити зазначені недоліки заяви у 5-денний строк з дня отримання цієї ухвали.

Роз`яснити Заявнику, що у випадку неусунення зазначених недоліків заява вважатиметься неподаною та буде повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Малахова