УХВАЛА

09 липня 2025 року

м. Київ

справа № 587/1011/24

провадження № 61-8533ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Індичка», яка подана представником Кубишкіним Дмитром Олексійовичем, на рішення Сумського районного суду Сумської області від 09 вересня 2024 року та постанову Сумського апеляційного суду від 05 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Індичка» про стягнення середнього заробітку та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Індичка» (далі - ТОВ «Індичка») про стягнення середнього заробітку та скасування наказу, у якому просив визнати незаконним та скасувати наказ № 15-к від 22 січня 2024 року, виданий ТОВ «Індичка» по відношенню до ОСОБА_1 , що стосується припинення застосування гарантій, передбачених частиною першою статті 119 КЗпП України у частині збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку, стягнути з ТОВ «Індичка» на користь позивача середній заробіток з моменту припинення таких виплат, а саме 22 січня 2024 року з утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів та стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 09 вересня 2024 року, залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 05 червня 2025 року, позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ № 15-к від 22 січня 2024 року, виданий ТОВ «Індичка» по відношенню до ОСОБА_1 , що стосується припинення застосування гарантій, передбачених частиною першою статті 119 КЗпП України у частині збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Стягнуто з ТОВ «Індичка» на користь ОСОБА_1 середній заробіток з моменту припинення виплат, а саме з 22 січня 2024 року по 09 вересня 2024 року в сумі 107 887,01 грн без урахування податків і зборів. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

04 липня 2025 року ТОВ «Індичка» через підсистему «Електронний суд» подало касаційну скаргу, через представника Кубишкіна Д. О., на рішення Сумського районного суду Сумської області від 09 вересня 2024 року та постанову Сумського апеляційного суду від 05 червня 2025 року. ТОВ «Індичка» посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права і просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про стягнення середнього заробітку та скасування наказу.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, справа № 587/1011/24 не є справою з ціною позову, що перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Справа № 587/1011/24 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції.

Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

ТОВ «Індичка» в касаційній скарзі вказує, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практикистане висновок суду касаційної інстанції - суду права щодо описаної правової проблеми. Аргументи скаржника, які мали би віднайти оцінку в рішеннях судів, стосуються лише двох фундаментальних питань:

- Як саме судом оцінюється частина норми, на застосуванні якої наполягає позивач? Якими правовими нормами прямо передбачена така можливість? («…якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час…»).

- Навіть якщо частина перша статті 119 КЗпП України і підлягає застосуванню, середній заробіток має зберігатися лише на час виконання таких обов`язків, тож чи достатніми є надані сторонами докази? Чи підтверджують вони залучення позивача до виконання таких обов`язків кожного робочого дня протягом тривалого періоду?

Натомість суди цитують норми, які встановлюють організаційного-правову форму та статус ДФТГ, але не стосуються питання застосування спірної гарантії. Проте, ТОВ «Індичка» не обґрунтовує в чому саме проявляється ігнорування та чому саме справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Крім цього, справа становить значний суспільний інтерес та виняткове значення для учасника справи, оскільки сумарна сума вимог позивачів зі стягнення середнього заробітку станом на дату подання цієї касаційної скарги перевищує 1 100 000 (один мільйон сто тисяч) гривень без урахування податків та зборів у справах в яких скаржник є відповідачем.

Відповідно до розпорядження № 106-ОД від 30 травня 2025 року Сумської районної військової адміністрації оголошено обов`язкову евакуацію населення в населених пунктах Миколаївської територіальної громади, зокрема в с. Кровне, що є фактичною та юридичною адресою підприємства. Територіальна громада перебуває під постійними обстрілами з різних видів озброєння, значна шкода завдана виробничим будівлям скаржника, у зв`язку з цим підприємство змушене зупинити свою роботу (як у тваринництві - вирощування свійської птиці, так і у рослинництві - урожай з засіяних площ не буде зібраний у зв`язку з безпековою ситуацією) на невизначений строк.

Відповідно до Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за травень 2025 рік скаржник забезпечує роботою в середньому 220 чоловік, в т.ч. внутрішньо переміщених осіб.

Стягнення середнього заробітку за даними справами зі скаржника поставить під загрозу подальше існування підприємства як таке. Проте ТОВ «Індичка» не обґрунтовує, у чому проявляється значний суспільний інтерес та виняткове значення. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що справа становить значний суспільний інтерес та виняткове значення, а касаційна скарга стосується питань права, що мають фундаментальне значення для єдиної правозастосовчої практики.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржені рішення ухвалені у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Індичка», яка подана представником Кубишкіним Дмитром Олексійовичем, на рішення Сумського районного суду Сумської області від 09 вересня 2024 року та постанову Сумського апеляційного суду від 05 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Індичка» про стягнення середнього заробітку та скасування наказу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат