ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/2672/24Головуючий у 1-й інстанції Мочальська В.М.
Провадження № 22-ц/817/500/25 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючої - Храпак Н.М.

Суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

за участі секретаря - Гичко К.С.

та сторін: представника позивача Керод Х.І., відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №601/2672/24 за апеляційними скаргами ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 17 лютого 2025 року, ухваленого суддею Мочальською В.М., повний текст якого складено 26.02.2025, у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Акціонерно - комерційний банк «Львів» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

у серпні 2024 року Акціонерне товариство Акціонерно - комерційний банк «Львів» (далі за текстом АТ АКБ «Львів» ) звернулось в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №12003/119/2020 від 22.10.2020 в розмірі 291913,07 грн, з яких: заборгованість за кредитом 266323,99 грн і заборгованість за відсотками 25589,08 грн та вирішення питання судових витрат.

В обґрунтування вимог позивач вказав, що 22.10.2020 між АТ АКБ «Львів» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №12003/119/2020, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати у власність позичальникові грошові кошти у розмірі 400 000 грн для поточних потреб, зі змінюваною процентною ставкою, а саме: з дати укладення договору по 31.10.2021 - сплатою 16 % річних за користування кредитом, а кожні наступні 12 місяців після 01.11.2021 процентна ставка розраховується за формулою: процентна ставка=UIRD 12М+(Маржа) та терміном повернення до 19.09.2029 включно. 18.05.2023 між банком та ОСОБА_1 укладено додатковий договір до кредитного договору №12003/119/2020 від 22.10.2020, відповідно до умов якого сторони погодили надання банком відтермінування повернення отриманого кредиту на період з 31.05.2023 по 30.11.2023 та повернення отриманого кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на 30.04.2023. Відповідно до п. 2.2 додаткового договору - платіжний календар повернення кредиту викладено в новій редакції згідно Додатку 1 до цього додаткового Договору, який складає невід`ємну частину цього додаткового договору та згідно з яким позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування ним. Згідно з п.3.1. додаткового договору сторонами погоджено, що під час відтермінування, проценти продовжують нараховуватися банком у відповідності до умов кредитного договору, а позичальник зобов`язується сплатити відсотки. Нараховані за час відтермінування, в порядку та згідно платіжного календаря та/або при повному погашенні кредиту, якщо таке матиме місце в період відтермінування. Відповідно до п. 3.1. кредитного договору позичальник зобов`язався повернути банку кредит у повному обсязі в порядку та терміни, передбачені цим договором та /або додатками до нього. З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором 22.10.2020 між сторонами укладено договір поруки №12003/119/2020/Р-1. Згідно з п.п. 1.1. договору поруки - порукою забезпечуються вимоги Кредитора, що випливають з умов кредитного договору №12003/119/2020, укладеного між кредитором та позичальником. Як вбачається з п.2.2. договору поруки - поручитель та позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

АТ АКБ «Львів» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором. ОСОБА_1 не сплатив відсотки за користування кредитом, строк сплати яких настав, чим порушив право позивача на їх отримання. Станом на 26.08.2024 заборгованість по нарахованих та не сплачених в строк процентах по кредиту становить 25589,08 грн. Позивач звернувся до боржника із вимогою про сплату заборгованості, однак така залишилась без відповідного реагування зі сторони позичальника.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 17.02.2025 позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ АКБ «Львів» заборгованість за кредитним договором №12003/119/2020 від 22.10.2020 в розмірі 291 913 (двісті дев`яносто одну тисячу дев`ятсот тринадцять) гривень 07 (сім) копійок та 4641 (чотири тисячі шістсот сорок один) гривень 20 (двадцять) копійок в рівних частинах з кожного, а саме по 2462 (дві тисячі чотириста шістдесят два) гривні 65 (шістдесят п`ять) копійок, сплаченого судового збору

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , подали апеляційні скарги, в яких просить скасувати рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 17 лютого 2025 року у справі № 601/2672/24 та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційних скарг зазначають, що 25.08.2021 між сторонами було укладено кредитний договір №12003/119/2020 на суму 400 000 грн з сплатою 16% річних. Вказують, що в мирний час та ще на початку 2022 року ОСОБА_1 належним чином виконувалися зобов`язання. Також, зазначають, що в грудні 2023 року ОСОБА_1 було закрито заборгованість по кредиту і станом на 01.01.2024 не було простроченого боргу перед AT АКБ «ЛЬВІВ».

Також, вказують, що торгово-промислова палата України (ТТП України) листом від 28.02.2022 за № 2024/02.0-7.1 засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою запровадження воєнного стану, та підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких(-го) настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких(-го) стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Крім того, зазначають, що відповідно до Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" від 15.03.2022 № 2120-ІХ у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України розділ VI "Прикінцеві положення" Закону України "Про іпотеку" доповнено пунктом 5-2 такого змісту:

"5-2. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія: статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки); статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки); статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти); статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону".

Відтак, у зв`язку військовою агресією Російської Федерації проти України, через вичерпання власних оборотних коштів, та як наслідок, зниження платоспроможності, що безпосередньо пов`язане з відсутністю організаційних і технічних умов, необхідних для здійснення господарської діяльності, у зв` язку з чим відповідачі належним чином не могли виконувати свої зобов`язання.

Крім цього, зазначають, що ОСОБА_2 змушена була в терміновому порядку проводити ремонт тріщин будинку і наслідків просідання грунту у власному приміщенні за адресою АДРЕСА_1 , на що затратились великі кошти і вона не мала змоги платити кредит. Після завершення ремонту, в них буде можливість здачі в оренду частини приміщення і направлення їх на сплату своїх зобов`язань перед позивачем.

Також, вказують, що позивач стверджує, що з метою мирного врегулювання спору, на виконання п.п.2.5 Договору поруки банком було направлено листи-вимоги від 19.06.2024 і вони залишились без відповідного реагування, однак ні позичальник, ні поручитель не отримували їх. Враховуючи вказане, у банку відсутня законна підстава для стягнення заборгованості в судовому порядку.

Крім, цього Національний банк України постановою Правління від 06.08.2009 № 461 схвалив Рекомендації щодо роботи банків з позичальниками - фізичними особами, які мають заборгованість за споживчими кредитами та потрапили в скрутне фінансове становище (далі - Рекомендації N 461).

Відповідно до цих Рекомендацій банки мають:підтримувати зв`язок з позичальником у зручний для нього час і спосіб (зустрічі, листування, телефон, факс тощо); надати позичальнику повну і доступну інформацію щодо загального розміру його заборгованості, уключаючи всі платежі, передбачені умовами кредитного договору, та проінформувати позичальника про заходи, які можуть бути застосовані в разі невиконання позичальником умов кредитного договору, у тому числі повідомити, що неналежне виконання умов кредитного договору може негативно вплинути на кредитну історію позичальника і в майбутньому призвести до погіршення доступу до кредитів; обговорити з позичальником усі обставини його скрутного фінансового становища для того, щоб визначити з позичальником можливі шляхи повернення кредиту; разом з позичальником розробити прийнятну як для позичальника, так і для банку програму погашення кредиту, зокрема, це може бути реструктуризація кредиту позичальника, зміна валюти кредиту тощо.

Проте, позивачем даних заходів зроблено не було. Натомість, знаючи про фінансову скруту у зв`язку з зсувом ґрунту, тріщинами приміщення, що як результат унеможливило використовувати належну нерухомість за призначенням (надання приміщень в оренду та отримання прибутку) без належного попередження відповідача подано до суду позовні вимоги щодо дострокового стягнення всієї суми кредиту, незважаючи на бажання відповідача платити кредит згідно графіку.

Від представника АТ АКБ «Львів» - Керод Х.І., надійшов відзив на апеляційні скарги, у якому просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 17 лютого 2025 року у справі № 601/2672/24, залишити без змін.

Вказують, що 22.10.2020 між AT АКБ «Львів» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №12003/119/2020, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати у власність позичальникові грошові кошти у розмірі 400 000,00 грн. для поточних потреб, зі змінюваною процентною ставкою, а саме: з дати укладення договору по 31.10.2021 - сплатою 16 % річних за користування кредитом, а кожні наступні 12 місяців після 01.11.2021 процентна ставка розраховується за формулою: ПРОЦЕНТНА CTABKA=UIRD 12М+(Маржа) та терміном повернення до 21.10.2030 включно. Відповідно до розрахунку заборгованості, в період з 01.11.2021 по 31.10.2022 діяла відсоткова ставка - 14.61% річних, в період з 01.11.2022 по 31.10.2023 - діяла відсоткова ставка 17,5% річних, а з 01.11.2023 по з 17.08.2024 - відсоткова ставка становила 20,52% річних, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом. Звертають увагу суду, що банком з 18.08.2024 припинено нарахування відсотків за кредитним зобов`язанням.

Також, заявники стверджують, що в грудні 2023 року ОСОБА_1 було закрито всі заборгованості за кредитним договором і станом на 01.01.2024 в нього не було простроченого боргу. Банк не заперечує, що станом на 01.01.2024 була відсутня прострочена заборгованість, однак інформація про погашення всієї заборгованості перед АТ АКТ «Львів» є недостовірною, оскільки станом на 01.01.2024 заборгованість по тілу кредиту становила 306225,16 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості. Прострочена кредитна заборгованість виникла після 01.02.2024, що відображено в розрахунку заборгованості.

Зазначають, що в апеляційних скаргах заявники посилаються на введення в Україні воєнного стану та Закон України «Про торгово-промислові палати в Україні», хоча і не обґрунтовують зв`язок даних нормативно-правових актів до несплати за кредитним зобов`язанням.

Звертають увагу суду на те, що саме по собі введення воєнного стану не є підставою для звільнення особи від відповідальності за невиконання взятих на себе зобов`язань. Для звільнення від відповідальності, згідно зі статтею 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести наявність обставин непереборної сили, їхній надзвичайний характер, неможливість за таких умов запобігти завданню шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між цими обставинами й понесеними збитками.

Згідно з ч. 3 ст. 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб. Зокрема, стаття 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» передбачає, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Таким чином, установлення форс-мажорних обставин проводиться в кожному конкретному випадку індивідуально по окремому зобов`язанню. Оскільки заявниками не надано сертифікату про форс-мажорні обставини, засвідченого відповідно до законодавства, то посилання на такі обставини вважають безпідставними.

Щодо неможливості виконання боржниками зобов`язання, то вказують, що за загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. У випадках порушення грошового зобов`язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (ст. 607 ЦК України) або відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України).

Отже, обґрунтування заявників щодо неможливості виконувати умови кредитного договору у зв`язку з неможливістю здійснювати господарську діяльність є також безпідставними.

Зазначають, позичальнику та поручителю направлялися листи з вимогою погасити заборгованість за кредитним договором, однак дані вимоги залишились без відповідного реагування (копія листа-вимоги № 4592/0-05 від 19.06.2024 з копією опису вкладення у цінний лист та копія листа-вимоги №4593/0-05 від 19.06.2024, з копією опису вкладення у цінний лист, що підтверджується списком відправлень від 17.04.2024 та фіскальним чеком «Укрпошти».

Зокрема, звертають увагу суду, що лист-вимогу позичальнику було направлено за адресою, яку зазначено позичальником в кредитному договорі ( АДРЕСА_2 ), а поручителю листи-вимоги направлялися, як за місцем його реєстрації, так і місцем знаходження іпотечного майна, а саме:

- лист-вимога за вих№4592/0-05 від 19.06.2024 року була направлена за наступними поштовими адресами: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 ;

- лист-вимога за вих.№4593/0-05 від 19.06.2023р. було скеровано за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідно до трекінгу - відстеження відправлень з офіційного сайту «Укрпошти» зазначені вище листи-вимоги повернулися відправнику у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання.

Також, звертають увагу, що ці ж адреси підтверджують і самі відповідачі, зазначаючи їх у запереченні на позовну заяву та в апеляційних скаргах.

Отже, у заявників об`єктивно не існувало перешкод для отримання поштової кореспонденції. При цьому відповідачі зобов`язані самостійно слідкувати за поштовою кореспонденцією, яка надходить на їх адресу та несуть відповідні ризики у випадку неотримання ними кореспонденції внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання. Таким чином, листи-вимоги були надіслані позивачу та поручителю на їх поштові адреси належним чином, а позивач, керуючись положеннями ст. 1050 Цивільного кодексу України та умовами кредитного договору, набув право вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших платежів за кредитним договором.

У доводах апеляційної скарги заявники зазначають, що банком не було вчинено жодних дій, спрямованих на пошук шляхів для погашення кредитної заборгованості.

Однак, такі твердження не відповідають дійсності, оскільки, на підставі заяви позичальника від 08.05.2023 про внесення змін в умови кредитування, між банком та позичальником 18.05.2023 було укладено додатковий договір до кредитного договору №12003/119/2020 від 22.10.2020, відповідно до умов якого сторони погодили надання банком відтермінування повернення отриманого кредиту на період з 31.05.2023 по 30.11.2023 та повернення сплати відсотків за користування кредитом на 30.04.2023.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, з мотивів, викладених у ній, просив її задовольнити.

Представник позивача АТ АКБ «Львів» - Керод Х.І. в судовому засіданні апеляційних скарг не визнала, вважаючи їх безпідставними, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить довідка про доставку судової повістки до електронного кабінету.

Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно з п.2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце слухання справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до задоволення, з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом встановлено, що 22.10.2020 між АТ АКБ «Львів» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №12003/119/2020, згідно з умовами якого АТ АКБ «Львів» надало відповідачу кредит в сумі 400000 грн на умовах його цільового використання, забезпеченості, строковості, платності та повернення в термін до 19.09.2029 (а.с.9-11).

Згідно із меморіальним ордером № 628567 від 23.10.2020 відповідач ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в розмірі 400 000 грн (а.с.18).

18.05.2023 між АТ АКБ «Львів» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір до кредитного договору №12003/119/2020 від 22.10.2020 (а.с.13), відповідно до умов якого сторони погодили надання банком відтермінування: повернення отриманого кредиту на період з 31.05.2023 по 30.11.2023; повернення сплати відсотків за користування кредитом на 30.04.2023.

Відповідно до п. 2.2 Додаткового договору - платіжний календар повернення кредиту викладено в новій редакції, згідно Додатку 1 до цього Додаткового Договору, який складає невід`ємну частину цього Додаткового Договору та згідно з яким позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування ним.

Згідно з п. 3.1. Додаткового Договору сторонами погоджено, що під час відтермінування, проценти продовжують нараховуватися Банком у відповідності до умов кредитного договору, а Позичальник зобов`язується сплатити відсотки. Нараховані за час відтермінування, в порядку та згідно платіжного календаря та/або при повному погашенні Кредиту, якщо таке матиме місце в період відтермінування.

22.10.2020 між АТ АКБ «Львів», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір поруки №12003/119/2020/Р-1 (а.с.17), згідно з яким поручитель ОСОБА_2 зобов`язалася відповідати перед кредитором - АТ АКБ «Львів» солідарно у повному обсязі за своєчасне виконання позичальником ОСОБА_1 усіх його зобов`язань за кредитним договором №12003/119/2020 від 22.10.2020 та додатковими угодами до нього, як існуючими на момент укладення договору, так і тими, що виникнуть на його підставі у майбутньому.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №12003/119/2020 від 22.10.2020 вбачається, що ОСОБА_1 станом на 26.08.2024 заборгував позивачу 309413 грн 07 коп., з яких 283823 грн 99 коп. заборгованість за кредитом та 25589 грн 08 коп. заборгованість за процентами (а.с.8).

Згідно листів-вимог від 19.06.2024; описів вкладення у цінний лист та рекомендованих повідомлень про вручення листа (а.с.19-27), Акціонерне товариство АКБ «Львів» надіслано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимоги про виконання порушеного зобов`язання та погашення простроченої заборгованості за кредитним договором, однак, станом на дату звернення до суду із вказаним позовом, вимоги банку не виконані та в добровільному порядку грошові кошти АТ АКБ «Львів» не повернуті.

Із платіжної інструкції №М66М-3961-1ТМН-976В від 11.06.2024 слідує, що ОСОБА_1 11.06.2024 сплачено 900 грн за кредитним договором № №12003/119/2020(а.с.63).

Із платіжної інструкції №491С-ХВО0-Т025-2Т32 від 14.06.2024 слідує, що ОСОБА_1 14.06.2024 сплачено 7000 грн за кредитним договором № №12003/119/2020 (а.с.64).

Із платіжної інструкції №0.0..1 від 17.06.2024 слідує, що ОСОБА_1 17.06.2024 сплачено 9974 грн за кредитним договором № №12003/119/2020 (а.с.65).

Із платіжної інструкції №1Т5В-Р218-М03Т-6РМС від 31.07.2024 слідує, що ОСОБА_1 31.07.2024 сплачено 9000 грн за кредитним договором № №12003/119/2020 (а.с.66).

Із платіжної інструкції №0.0..1 від 16.09.2024 слідує, що ОСОБА_1 16.069.2024 сплачено 8700 грн за кредитним договором № №12003/119/2020 (а.с.67).

Із платіжної інструкції №0.0..1 від 30.09.2024 слідує, що ОСОБА_1 30.09.2024 сплачено 8800 грн за кредитним договором № №12003/119/2020 (а.с.68).

14.09.2022 між ОСОБА_1 та Прикарпатським національним університетом імені В.Стефаника укладено договір про надання послуг освітньої послуги для здобувача вищої освіти ОСОБА_3 , загальна вартість освітньої послуги становить 52000 грн.

Із платіжної інструкції №4МХХ-6А76-С19К-С12Т від 16.08.2024 слідує, що ОСОБА_1 здійснено оплату навчання ОСОБА_4 в сумі 12900 грн.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №12003/119/2020 від 22.10.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 станом на 06.11.2024 заборгував позивачу 291913 грн 07 коп., з яких 266323 грн 99 коп. заборгованість за кредитом та 25589 грн 08 коп. заборгованість за процентами (а.с.99).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, відповідачі в порушення умов кредитного договору та договорів поруки належним чином не виконали умов кредитного договору за №12003/119/2020 від 22.10.2020, своєчасно та в повній сумі не сплачували щомісячні платежі за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором за №12003/119/2020 від 22.10.2020 у розмірі 291 913, 07 грн, а тому майнові права позивача підлягають захисту, шляхом стягнення зобов`язання боржників виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та сплати відсотків за його користування.

Колегія суддів не може погодитися з вказаним висновком суду першої інстанції в повному обсязі, оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а також недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною першою статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України).

У частині другій статті 627 ЦК України закріплено, що у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулює Закон України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII, який також встановлює права споживачів, визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII).

Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункт 23 частини першої зазначеної статті, який був чинний до 10 червня 2017 року).

У чинній до 10 червня 2017 року редакції частини десятої статті 11 Закону №1023-XII було закріплено, якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.

10 червня 2017 року набрав чинності Закон України від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII «Про споживче кредитування» (далі - Закон № 1734-VIII), який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон № 1023-XII застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону № 1734-VIII (стаття 11 Закону № 1023-XII у редакції, чинній з 10 червня 2017 року).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 1734-VIII, споживач - фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит; споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Отже, у даній справі регулювання правовідносин АТ АКБ «Львів» зі споживачем ОСОБА_1 щодо кредитування для споживчих потреб відбувалося з урахуванням приписів Закону № 1734-VIII.

Згідно із частиною четвертою статті 16 Закону № 1734-VIII, у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Тобто, вказаною нормою Закону встановлено обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Таким чином, звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги вказаної статті, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) виснувала, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону № 1023-XII (у редакції, чинній до 10 червня 2017 року), не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а в суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову в частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду конкретизувала свій правовий висновок, висловлений у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13 (провадження № 14-600цс18), вказавши, що суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема, частини десятої статті 11 Закону № 1023-XII (у редакції, чинній до 10 червня 2017 року), в якій був установлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

У справі № 638/13683/15-ц Велика Палата Верховного Суду виснувала, що порушення позивачем визначеного кредитними договорами порядку направлення юридично значимих повідомлень, факт отримання яких адресатами суди не встановили, не може мати наслідком покладення на відповідачів тягаря дострокового погашення заборгованості за кредитними договорами.

Звертаючись до суду із даним позовом АТ АКБ «Львів» посилався на те, що ОСОБА_1 не погашав заборгованість, тому існують правові підстави для дострокового повернення кредиту.

У справі, яка переглядається матеріалами справи підтверджено, що 22 жовтня 2020 року між АТ АКБ «Львів» та ОСОБА_1 укладено споживчий кредитний договір №12003/119/2020 на який поширюється дія частини четвертої статті 16 Закону № 1734-VIII, який встановлює обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

У підпункті 3.11 кредитного договору сторони передбачили, що банк у випадках, передбачених п.2.3.2, вправі вимагати дострокового повернення загальної вартості кредиту, про що письмово повідомляє позичальника за адресою в казаною у договорі, або надає особисто позичальнику під розпис. Позичальник зобов`язаний впродовж 30 календарних днів (а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів) з моменту отримання письмової вимоги банку, достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за цим договором.

Згідно з пунктом 2.3.2 кредитного договору, банк має право відмовитись від видачі кредиту частково або у повному обсязі або вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісії та інших платежів за цим договором, у разі настання хоча б однієї з наведених обставин: несвоєчасної сплати процентів та/або неповернення суми кредиту (частини кредиту) та інше.

22.10.2020 між АТ АКБ «Львів», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір поруки №12003/119/2020/Р-1 (а.с.17), згідно з яким поручитель ОСОБА_2 зобов`язалася відповідати перед кредитором - АТ АКБ «Львів» солідарно у повному обсязі за своєчасне виконання позичальником ОСОБА_1 усіх його зобов`язань за кредитним договором №12003/119/2020 від 22.10.2020 та додатковими угодами до нього, як існуючими на момент укладення договору, так і тими, що виникнуть на його підставі у майбутньому.

Пунктом 2.5 вказаного договору поруки передбачено, що у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником свої зобов`язань в цілому чи в будь-якій його частині перед кредитором по кредитному договору, кредитор має право пред`явити вимогу до поручителя про погашення поручителем заборгованості в об`ємі боргових зобов`язань позичальника перед кредитором, що обумовлені кредитним договором.

Враховуючи наведене, АТ АКБ «Львів» та ОСОБА_1 передбачили обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Також слід зазначити, що 22.10.2020 між АТ АКБ Львів та ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір, за яким забезпечуються вимоги іпотекодержателя, що випливають з умов кредитного договору № 12003/119/2020. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу і зареєстрований в реєстрі за № 1431.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 16 квітня 2024 року, АКБ «Львів» звернувся до позичальника ОСОБА_1 із листом вимогою за № 3063/0-05 щодо виконання договірних зобов`язань в шістдесятиденний термін з дати отримання даної вимоги повністю погасити заборгованість по кредитному договору № 12003/119/2020 від 22 жовтня 2020 року, яка станом на 16 квітня 2024 року становила 312 901,05 грн, в т.ч.: строкова заборгованість за кредитом 295027,58 грн; прострочена заборгованість за кредитом 7 468,58 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 10 404,89 грн. При цьому звертають увагу, що у випадку погашення в шістдесятиденний термін з дати отримання даної вимоги простроченої заборгованості по кредитному договору, яка станом на 16 квітня 2024 року становить 17 873,47 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 7 468,58 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 10 404,89 грн, дана вимога банку про дострокове повернення кредиту, сплату процентів, комісій та інших платежів буду вважатися такою, що втратила чинність.

Як пояснила у судовому засіданні апеляційної інстанції представник АТ АКБ «Львів», що прострочена заборгованість виникла за два місяці, тобто за лютий, березень 2024 року, оскільки станом на 01.01.2024 заборгованість у ОСОБА_1 за даним кредитним договором була відсутня.

На виконання вказаної вимоги відповідачем у шістдесятиденний термін сплачено вказану у листі-вимозі заборгованість, а саме: 11.06.2024 900 грн, 14.06.2024 -7000 грн, 17.06.2024 - 9974 грн, що стверджується платіжними інструкціями №М66М-3961-1ТМН-976В від 11.06.2024, №491С-ХВО0-Т025-2Т32 від 14.06.2024, №0.0..1 від 17.06.2024 (а.с.63-65).

19.06.2024 АТ АКБ «Львів» вдруге було направлено цінні листи з вимогами за № 4592/0-05, №4593/0-05 позичальнику та поручителю, у яких зазначено про їх обов`язок в шістдесятиденний термін з дати отримання даної вимоги сплатити прострочену заборгованість по кредитному договору, яка станом на 19 червня 2024 року становила 305 544,84 грн, в т.ч.: строкова заборгованість за кредитом 287 558,52 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 17 986,32 грн.

Як пояснила у судовому засіданні апеляційної інстанції представник АТ АКБ «Львів», що прострочена заборгованість виникла за два місяці, тобто за квітень, травень 2024 року.

Отже, колегія суддів вважає, що в силу ч. 4 ст. 16 ЗУ № 1734-VIII «Про споживче кредитування» у позивача не виникло право вимагати повернення споживчого кредиту в повному обсязі, строк виплати якого ще не настав, оскільки наданим позивачем доказами не підтверджено, що було затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів, забезпеченим іпотекою, щонайменше на три календарні місяці з огляду на те, що станом на 01.04.2024 заборгованість за простроченими платежами відповідачем була повністю погашена, а наступна виникла лише за два місяці.

Також слід зауважити, що звертаючись до суду з цим позовом, АТ АКБ «Львів» не надало доказів на підтвердження факту отримання відповідачами вимоги від 19 червня 2024 року про сплату простроченої кредитної заборгованості, у разі невиконання якої банк мав намір реалізувати своє право на дострокове повернення кредиту у судовому порядку.

Крім цього, як підтверджено матеріалами справи, що відповідачем здійснювались платежі згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором № 12003/119/2020, а саме 31.07.2024 сплачено 9000 грн, 16.09.2024 8700 грн, 30.09.2024 8 800 грн, що стверджується платіжними інструкціями №1Т5В-Р218-М03Т-6РМС від 31.07.2024, №0.0..1 від 16.09.2024 №0.0..1 від 30.09.2024 (а.с. 66-68).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №12003/119/2020 від 22.10.2020 року (а.с.99) також вбачається, що відповідачем з 01.06.2024 по 30.06.2024 сплачено заборгованості в розмірі 14 937,64 грн та відсотків 2 936,36 грн, а всього 17 874, 00 грн, з 01.09 по 30.09.2024 в розмірі 8700 грн, з 01.10.2024 по 31.10.2024 в розмірі 8800 грн.

Отже, враховуючи те, що праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», колегія суддів приходить до висновку, що у банку не виникло право дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором, оскільки матеріали справи містять докази того, що відповідач частково здійснював сплату заборгованості за кредитним договором, що стверджується платіжними інструкціями та розрахунком заборгованості, у зв`язку з чим банк не набув права вимоги дострокового стягнення щодо усієї заборгованості за кредитним договором у судовому порядку, а тому дійшла висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Відтак, доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Беручи до уваги встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового, яким у задоволенні позовної заяви слід відмовити.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Із платіжної інструкції №PXB6-КАСС-69МА-711М від 07 квітня 2025 року вбачається, що ОСОБА_1 , за апеляційний розгляд скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 2784,72 грн.

Із платіжної інструкції №В1М8-5А48-СС33-08Р6 від 07 квітня 2025 року вбачається, що ОСОБА_1 , за апеляційний розгляд скарги ОСОБА_2 сплатив судовий збір у розмірі 2784,72 грн.

За таких обставин, з позивача слід стягнути на користь відповідачів по 2784,72 грн, на кожного, судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 368, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 17 лютого 2025 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову акціонерного товариства акціонерно-комерційний банк «Львів» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства акціонерно-комерційний банк «Львів» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору за апеляційний розгляд даної справи в розмірі 2784 (дві тисячі сімсот вісімдесят чотири) гривень 72 копійок.

Стягнути з акціонерного товариства акціонерно-комерційний банк «Львів» на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати зі сплати судового збору за апеляційний розгляд даної справи в розмірі 2784 (дві тисячі сімсот вісімдесят чотири) гривень 72 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 09 липня 2025 року.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: О.З. Костів

М.В. Хома