У х в а л а

6 червня 2025 року

м. Київ

Справа № 519/295/17

Провадження № 61-1289ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою Южненської міської ради Одеської області (далі - скаржник)

на рішення Южного міського суду Одеської області від 12 березня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 12 грудня 2024 року

у справі за позовом скаржника до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах» за участю державного нотаріуса Комінтернівської державної нотаріальної контори Одеської області Лисак Альони Володимирівни (далі - державний нотаріус) як третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про визнання недійсним акта на право власності на земельну ділянку, зобов`язання виключити відомості про неї, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом, зобов`язання виключити відомості про власників і

в с т а н о в и в:

1. У листопаді 2014 року скаржник звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати недійсним Державний акт про право власності на земельну ділянку від 19 липня 2005 року серії ЯА № 551139 (далі - державний акт) на земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 11,58 га з кадастровим номером :02:007:0015, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , (далі - земельна ділянка), виданий ОСОБА_3 . Южненським міським відділом земельних ресурсів і зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 58;

- скасувати реєстрацію державного акта;

- зобов`язати управління Держгеокадастру в Комінтернівському районі Одеської області виключити з державного земельного кадастру відомості про земельну ділянку;

- зазначити в судовому рішенні, про те, що це рішення є підставою для скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку;

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 1-145 від 16 травня 2014 року, зареєстроване державним нотаріусом і видане на ім`я ОСОБА_1 , про успадкування 1/2 частки земельної ділянки;

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 1-146 від 16 травня 2014 року, зареєстроване державним нотаріусом і видане на ім`я ОСОБА_2 , про успадкування 1/2 частки земельної ділянки;

- зобов`язати державного нотаріуса виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про ОСОБА_1 , як власниці 1/2 частки земельної ділянки;

- зобов`язати державного нотаріуса виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про ОСОБА_2 як власницю 1/2 частки даної земельної ділянки.

2. 1 лютого 2024 року Южний міський суд Одеської області ухвалив рішення, згідно з яким відмовив у задоволені позову.

3. 12 грудня 2024 року Одеський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою залишив без змін рішення суду першої інстанції.

4. 28 січня 2025 року скаржник сформував у системі «Електронний суд» касаційну скаргу, у якій просив скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про задоволення позову. Мотивував касаційну скаргу так:

- під час розгляду справи 1 лютого 2024 року суддя Южного міського суду Одеської області вийшла до нарадчої кімнати для ухвалення рішення, де перебувала 41 день. Лише 17 травня 2024 року до скаржника через систему «Електронний суд» надійшло рішення суду першої інстанції від 1 лютого 2024 року, вступна та резолютивна частина якого не були оголошені у судовому засіданні 1 лютого 2024 року. Крім того, повний текст оскарженого рішення складений 12 березня 2024 року та внесений до системи «Електронний суд», раніше ніж текст його вступної та резолютивної частини. Датою надсилання до Єдиного державного реєстру судових рішень повного та короткого тексту рішення є 17 травня 2025 року. До цієї дати скаржник не знав, яким буде рішення у цій справі. З огляду на це справу розглянули за відсутності скаржника, якого належно не повідомили про дату, час і місце того судового засідання, на якому оголошували вступну та резолютивну частину оскарженого рішення суду першої інстанції;

- суди не встановили, що у державному акті підставою надання земельної ділянки вказане рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 15 листопада 2004 року у справі № 2-1121/2004. Однак таке рішення 27 квітня 2005 року скасував Одеський апеляційний суд;

- відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо застосування статей 3, 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», щодо отримання власником земельного сертифіката права приватної власності на земельну ділянку, та державного акта, який підтверджує це право без відповідного рішення органу місцевого самоврядування або органу державної влади;

- видання державного акта на право власності на земельну ділянку без визначеної законом (частиною першою статті 116 Земельного кодексу України) підстави є неправомірним, а державний акт, виданий із порушеннями вимог статей 116, 118 Земельного кодексу України, - недійсним (див. постанову Верховного Суду України від 24 квітня 2013 року у справі № 6-14цс13);

- відсутні висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо застосування пунктів «а» і «ґ» статті 81 Земельного кодексу України щодо набуття земельної ділянки шляхом придбання сертифікату на право власності на земельну частку (пай);

- скасоване судове рішення не породжує жодних юридичних наслідків з моменту його ухвалення, але його скасування саме по собі (тобто без встановлення інших обставин, що, зокрема, можуть підтверджувати недобросовісність дій, які були вчинені на підставі цього рішення) не є підставою для перегляду всіх юридичних фактів, що виникли, змінились чи припинились на підставі відповідного рішення (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17, від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц, Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-1193цс15);

- відсутні висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо застосування норм Земельного кодексу Української РСР (1970 року) під час розгляду спорів про виділення в натурі (на місцевості) належної громадянам земельної частки (паю).

5. 24 лютого 2025 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив касаційну скаргу без руху та встановив для усунення недоліків останньої десятиденний строк із дня вручення тієї ухвали. Скаржник мав: (1) зазначити дані про повне ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , а також стосовно державного нотаріуса, їхнє місцезнаходження або місце проживання чи перебування; (2) надати докази надсилання копії касаційної скарги з доданими до неї матеріалами ОСОБА_1 і надати опис вкладення до листа про надсилання на адресу ОСОБА_2 зазначеної скарги з додатками.

6. 6 березня 2025 року скаржник сформував у системі «Електронний суд» заяву про усунення недоліків касаційної скарги (вх. № 7076/0/220-25 від 6 березня 2025 року), у якій зазначив дані ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , а також державного нотаріуса. До заяви додав, зокрема, описи вкладення до листів, адресованих ОСОБА_2 і ОСОБА_1 .

7. Одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) (частина перша статті 394 ЦПК України).

8. Верховний Суд вважає, що є підстави для відкриття касаційного провадження. Касаційна скарга подана у визначений статтею 390 ЦПК України строк із дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. У касаційній скарзі є доводи, які потребують перевірки, щодо передбачених пунктами 1, 3 і 4 частини другої статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження.

Керуючись статтями 260, 261, 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Южненської міської ради Одеської області на рішення Южного міського суду Одеської області від 12 березня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 12 грудня 2024 року у справі за позовом скаржника до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах» за участю державного нотаріуса Комінтернівської державної нотаріальної контори Одеської області Лисак Альони Володимирівни як третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про визнання недійсним акта на право власності на земельну ділянку, зобов`язання виключити відомості про неї, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом, зобов`язання виключити відомості про власників.

2. Витребувати з Південного міського суду Одеської області цивільну справу № 519/295/17.

3. Роз`яснити учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, впродовж десяти днів із дня отримання цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко