г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/3666/25
Номер провадження 2/213/1665/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року м. Кривий Ріг

Суддя Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Попов В.В., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Сорока Мирослава Леонідівна, до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради, про відібрання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

09 липня 2025 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Сорока Мирослава Леонідівна, до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради, про відібрання дитини.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 липня 2025 року головуючим у справі визначено суддю Попова В.В.

Як зазначає позивач, підставою звернення до суду з даною позовною заявою є наявна судова справа №213/3810/24 щодо визначення місця проживання дитини, під час розгляду якої сторона позивача подавала заяву про зміну предмету позову, доповнивши позовні вимоги новою вимогою, а саме: відібрати дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від батька ОСОБА_2 та повернути дитину матері ОСОБА_1 , але судом було відмовлено у прийнятті даної заяви. Тому, реалізуючи своє право на захист порушених прав, сторона Позивача вбачає необхідним звернутися до суду з цим позовом, а саме: з позовною вимогою про відібрання дитини у батька.

Суддею встановлено, що цивільна справа №213/3810/24 за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, Виконком Інгулецької районної у місті ради як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком в період часу з 02.09.2024 по 22.05.2025 перебувала у провадженні судді Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Попова В.В.

Ухвалою судді від 22.05.2025 року була задоволена заява відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 про відвід судді Попова В.В. і на даний час дана справа перебуває у провадженні судді Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Нестеренка О.М.

Постановляючи дану ухвалу, суддею Поповим В.В. було встановлено, що подання відповідачем ОСОБА_2 заяви про відвід свідчило про явну недовіру його до головуючого у справі судді Попова В.В. та перешкоджало вчасному і належному розгляду справи. Тому, ураховуючи право сторони на розгляд справи складом суду, який вселяє повну довіру до розгляду справи, задля уникнення затягування строків розгляду справи, з метою забезпечення впевненості учасників справи в тому, що справа буде розглянута безстороннім, неупередженим та об`єктивним судом, а також з метою забезпечення достатніх гарантій для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у безсторонності або об`єктивності судді Попова В.В., враховуючи позиції Європейського суду з прав людини з приводу недовіри до суду, заява про відвід підлягала задоволенню.

Зазначені обставини вказують на те, що є достатні підстави для самовідводу головуючого судді Попова В.В. по даній цивільній справі з огляду на наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною сьомою статті 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено обов`язок судді справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону, з дотриманням засад і правил судочинства. Приймаючи присягу, суддя бере на себе зобов`язання, зокрема, безсторонньо, неупереджено та незалежно здійснювати правосуддя.

Статтею 15 Кодексу суддівської етики передбачено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути видно, що воно чиниться (рішення у справах «Білуха проти України», пункт 53, «Де Куббер проти Бельгії», пункт 26).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспекти. Зокрема, у рішеннях у справах «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначено, що наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв.

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі.

За об`єктивним критерієм визначається, з-поміж інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії» від 24 лютого 1993 року, «Ветштайн проти Швейцарії»). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» від 10 червня 1996 року, пункт 38).

Об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків, вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття (пункти 1.2, 2.1 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23).

Закон не покладає на суддю обов`язок переконувати у своїй неупередженості. Суддя (суд) своєю процесуальною та позапроцесуальною поведінкою має таку неупередженість та безсторонність транслювати, демонструючи презумпцію неупередженості судді. Якщо у судді існують реальні підстави для самовідводу, які впливатимуть на його безсторонність, суддя має вказати про це у поданій заяві (процесуальному рішенні).

За своєю природою сумнів є суб`єктивним явищем, виникнення якого цілком залежить від внутрішніх моральних настанов та уявлень судді, від його чесності, справедливості, порядності.

Відповідно до частини 5 статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно із частиною 1 статті 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Відповідно до частин 1, 2 статті 40 ЦПК України питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Частинами 8 і 9 ст. 40 ЦПК України передбачено, що суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. Питання про самовідвід судді вирішується ухвалою суду, що розглядає справу, яка оформлюється окремим документом.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України», як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ii) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності. У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється».

Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86).

Тобто, згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини суд має забезпечити достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Як зазначено у Висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності судді, незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Виходячи з наведеного вище, з метою забезпечення достатніх гарантій для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у безсторонності або об`єктивності судді Попова В.В., враховуючи позиції Європейського суду з прав людини з приводу недовіри до суду, суд вважає, що заява про самовідвід підлягає задоволенню.

Керуючись п. 5 ч. 1 ст. 36, ч. 1 ст. 40, ст. 260 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Заяву про самовідвід судді Попова Віталія Валерійовича у цивільній справі №213/3666/25 за позовом ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Сорока Мирослава Леонідівна, до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради, про відібрання дитини - задовольнити.

Передати справу до канцелярії суду для проведення автоматизованого розподілу з метою визначення іншого судді у порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України, для її розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В.Попов.