Справа № 308/9514/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі: головуючого судді - Шумило Н.Б.

за участю секретаря Дуб В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ужгород заяву представника ОСОБА_1 адвоката Бойко Богдана Богдановича про забезпечення доказів до подання позовної заяви, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 адвокат Бойко Богдан Богданович звернувся до суду із заявою про забезпечення доказів до подання позовної заяви, шляхом витребування з Першої Ужгородської державної нотаріальної контори засвідчену копію повідомлення Ужгородського ФМК без номера (б/н) від 20.05.1959 року, яке стало підставою для накладення обтяження на нерухоме майно, що розташоване за адресою - АДРЕСА_1 , згідно чого у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів на нерухоме майно зареєстроване обтяження, за реєстром:- заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 4900884 зареєстровано: 03.05.2007 року за № 4900884, реєстратором: Перша Ужгородська державна нотаріальна контора: 88000, Закарпатська обл., Ужгородський р., м. Ужгород, вул. Собранецька, 47, підстава обтяження - повідомлення б/н, 20.05.1959, Ужгородський ФМК, додаткові дані - архівний запис 1964-346, заявник Перша Ужгородська державна нотаріальна контора, власник ОСОБА_2 .

Заяву мотивує тим, що під час видачі свідоцтва на спадщину, приватним нотаріусом Гончаренко Т.І., було повідомлено, що на житловий будинок з прилежними до нього господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , накладене обтяження на підставі повідомлення б/н, 20.05.1959, Ужгородський ФМК.

17 грудня 2024 року адвокатом Бойко Б.Б. поданий адвокатський запит до Закарпатського обласного державного нотаріального архіву щодо надання засвідченої копії повідомлення Ужгородського ФМК без номера (б/н) від 20.05.1959 року, яке стало підставою для накладення обтяження на житловий будинок, що розташований за адресою - АДРЕСА_1 .

19 грудня 2024 року від Закарпатського обласного державного нотаріального архіву надійшов лист за вих. № 677/01-21 від 19.12.2024 року, у якій серед іншого зазначено: «Розпорядження по накладенню і зняттю заборони відчуження нерухомого майна Першої Ужгородської державної нотаріальної контори за 1959 рік згідно Акту прийому-передачі до архіву не передавалися».

Заявник вказує, що у зв`язку з викладеними обставинами, що зазначене повідомлення Ужгородського фанерно-меблевого комбінату (ФМК) без номера від 20.05.1959 року має істотне значення для захисту прав та інтересів ОСОБА_1 як спадкоємця, який прийняв спадщину відповідно до заповіту від 30.11.2010 року, посвідченого нотаріально. Саме це повідомлення стало єдиною підставою для накладення обтяження у вигляді заборони відчуження на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (теперішня адреса АДРЕСА_1 ), який входить до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_2 , 1937 року народження.

Водночас, в матеріалах спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_2 , відсутнє саме повідомлення, що не дозволяє спадкоємцеві ОСОБА_1 ані повноцінно реалізувати своє право на спадкове майно, ані зняти обтяження в адміністративному чи судовому порядку без попереднього витребування відповідного документа.

Крім того, на адвокатський запит представника спадкоємця адвоката Бойка Б.Б. Закарпатським обласним державним нотаріальним архівом надано лист від 19.12.2024 № 677/01-21, в якому зазначено, що документ може бути наданий лише у разі звернення спадкоємця особисто або на підставі письмового запиту відповідного органу, зокрема суду. При цьому, у відповіді архіву додатково зазначено, що «розпорядження про накладення і зняття заборони відчуження нерухомого майна Першої Ужгородської державної нотаріальної контори за 1959 рік згідно з актом прийому-передачі до архіву не передавалися», що свідчить про можливість того, що єдиним місцем зберігання цього документа є особова архівна справа або архівні фонди, які потребують процесуального витребування.

У зв`язку з цим виникає реальна загроза втрати або неможливості відновлення важливого доказу, який є ключовим для встановлення обґрунтованості чи необґрунтованості самого обтяження. Без вивчення зазначеного повідомлення не можна встановити, з яких причин, за яких обставин і стосовно яких правовласників накладено обтяження, а отже, не можна ані спростувати обмеження у суді, ані ініціювати його зняття у позасудовому порядку.

Крім того, звернення з позовом про зняття обтяження без наявності або змістовного аналізу документа, який є підставою цього обтяження, може бути визнано передчасним або безпідставним, що призведе до порушення гарантованого права особи на ефективний судовий захист, передбаченого ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В судове засідання сторони не з`явилися, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, при цьому 04.07.2025 року представнок заявника адвокат Бойко Б.Б, подав заяву, згідно якої просить розгляд заяви проводити за їх відсутності, заяву про забезпечення доказів підтримують в повному обсязі.

Згідно ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та оцінивши подану заяву про забезпечення доказів, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 4 ст. 84 ЦПК України суд може витребувати докази також до подання позову як захід забезпечення доказів у порядку, встановленому статтями 116-118 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом. Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Частина 1 ст. 117 ЦПК України містить перелік вимог до заяви про забезпечення доказів, зокрема у заяві необхідно зазначити докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів; спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності - особу, у якої знаходяться докази.

Разом з тим, заяву про забезпечення доказів, подану в порядку ст.ст.116-119 ЦПК України, слід відрізняти від клопотання про витребування доказів, яке може бути подане учасником справи у відповідності до ст.84 ЦПК України, оскільки вони є різними за своєю правовою природою.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.04.2020 у справі №367/6751/18-ц (провадження №61-23322св19) викладено наступну правову позицію: "Суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим (частина перша статті 116 ЦПК України). Процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено. Забезпечення доказів - це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів. Разом з цим, згідно зі статтею 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом".

Таку ж правову позицію щодо вирішення судами питання про забезпечення доказів висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові 11.03.2020 року у справі №9901/608/19, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №9901/845/18.

Суд при вирішенні питання про забезпечення доказів має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення доказів; забезпечення збалансованості прав та інтересів сторін; наявності взаємозв`язку між забезпеченням доказів, витребуванням певної інформації, і предмету позовних вимог, а також запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб учасників даного судового процесу, а також те, що є наявні підстави вважати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Ці обставини суд вважає істотними і необхідними для забезпечення доказів.

Натомість, механізм витребування доказів - це спосіб сприяння стороні в отриманні тих чи інших доказів, які вона не може отримати самостійно.

Отже, потрібно розрізняти витребування доказів як спосіб забезпечення доказів, що в майбутньому можуть бути втрачені або їх подання виявиться ускладненим (ст.ст.116-117 ЦПК України) та витребування доказів як допомогу суду особам, котрі беруть участь у справі, у поданні відповідно доказу, який неможливо отримати самостійно (ст.84 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів заяви, представник заявника звернувся до суду із заявою про забезпечення доказів, посилаючись на те, що витребувані документи захищаються нотаріальною таємницею, що утрудняє їх отримання та можуть бути витребувані виключно судом. При цьому, заявник не вказує необхідність забезпечення доказів, зокрема існування ризиків, що витребування доказів пізніше буде неможливим, або ускладненим.

За таких обставин, враховуючи, що підстав допускати, що засіб доказування може бути втрачений чи збирання доказів стане неможливим у суду немає, тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення доказів до подання позовної заяви.

Відмовляючи в задоволенні даної заяви, судом також враховано, що позивач не позбавлений права звернутись до суду із заявою про витребування доказів з відповідним обґрунтуванням необхідності їх витребування з огляду на заявлені позовні вимоги.

Керуючись ст.ст. 84, 116-118, 260-261, 354 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Бойко Богдана Богдановича про забезпечення доказів до подання позовної заяви - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ужгородського міськрайонного

суду Закарпатської області Н.Б. Шумило