Справа №717/974/25
07 липня 2025 року Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого - судді: Туржанського В.В.
при секретарі: Житарюк А.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Кельменці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.
Позивач ОСОБА_1 подав до Кельменецького районного суду Чернівецької області позовну заяву у якій просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб укладений між ним - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зареєстрований 20.04.2019 року у Солом`янському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що 20.04.2019 року складено відповідний актовий запис за №542. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 у розмірі частини з усіх видів її доходу (заробітку) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення сином повноліття. Позбавити відповідача - ОСОБА_2 , батьківських прав відносно її дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета
спору: Кельменецька селищна рада Дністровського району Чернівецької області, як як орган опіки та піклування.
Позивач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився.
Представник позивача адвокат Букатко Н.Б. в судовому засіданні підтримала позов та пояснила, що сторони одружилися в 2019 році. ІНФОРМАЦІЯ_4 у сторін народився син. Відповідачка не цікавиться життям позивача та сина. В червні 2024 року відповідачка виїхала за межі України. Позивач звернувся до служби у справах дітей щоб вплинути на відповідачку. Відповідачку неодноразово попереджали про можливість позбавлення батьківських прав. Відповідачка більше року не живе із сином, не цікавиться сином. ОСОБА_3 утримує ОСОБА_1 та мати позивача. Сторони не живуть як одна сім`я з червня 2024 року. Відповідачка пояснила, що має постійне місце роботи закордоном. Востаннє ОСОБА_2 бачилася із сином біля дев`яти місяців тому. Відповідачка періодично буває в Україні, але із сином не спілкується і не приймає участі в його вихованні.
Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася.
Представник Кельменецької селищної ради Дністровського району Чернівецької області, як органу опіки та піклування, в судове засідання не з`явився.
Враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідачки на підставі наявних в справі доказів.
Свідок ОСОБА_4 дала суду показання про те, що вона повернулася в Україну в листопаді 2024 року і з того часу не бачила ОСОБА_2 . ОСОБА_1 живе сам із своїм сином. ОСОБА_4 допомагає ОСОБА_1 доглядати за сином. ОСОБА_2 нічого не передає сину і не приймає участі в утриманні ОСОБА_3 .
Свідок ОСОБА_5 дав суду показання про те, що знайомий із позивачем та відповідачкою. ОСОБА_3 живе із батьком. Зі слів ОСОБА_1 . ОСОБА_2 закордоном. ОСОБА_1 допомагають доглядати за сином його мама і ОСОБА_4 . ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не живуть разом приблизно півтора або два роки.
Свідок ОСОБА_6 дала суду показання про те, що вона працює вихователем закладу дошкільної освіти №1 в селищі Кельменці. ОСОБА_3 відвідує заклад дошкільної освіти №1 в селищі Кельменці з червня 2024 року. В «дитячий садок» ОСОБА_3 прийшов із батьком. Зі слів ОСОБА_1 мати дитини часто закордоном. За час відвідування ОСОБА_3 свідок жодного разу не бачила відповідачку. ОСОБА_3 забирають із закладу ОСОБА_1 або ОСОБА_4 .
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 20 квітня 2019 року. Сторони є батьками ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вказані обставини стверджуються свідоцтвом про шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виданого 20 квітня 2019 року на бланку НОМЕР_1 , копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 виданого 28 травня 2022 року на бланку серії НОМЕР_2 .
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно не проживають. Малолітній ОСОБА_3 живе разом із своїм батьком ОСОБА_1 . ОСОБА_2 не приймає участі в утриманні та вихованні ОСОБА_3 . Вказані обставини стверджуються показаннями свідків.
Згідно характеристики виданої Закладом дошкільної освіти (ЯСЛА-САДОК) №1 селища Кельменці Кельменецької селищної ради Дністровського району Чернівецької області №4 від 13 лютого 2025 року, вихованням дитини ОСОБА_3 займається батько ОСОБА_1 , так як мама ОСОБА_2 дуже заклопотана, постійно посилається на високу зайнятість.
Згідно висновку органу опіки та піклування Кельменецької селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно сина ОСОБА_3 , орган опіки та піклування Кельменецької селищної ради вважає за доцільне прийняте рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно сина ОСОБА_3 .
Між сторонами виникли правовідносини з приводу розірвання шлюбу, утримання їх малолітнього сина та позбавлення відповідачки батьківських прав. .
Суд вважає, що сім`я позивача та відповідачки фактично розпалася та існує тільки формально, оскільки вони не підтримують сімейних стосунків і не ведуть подружнього життя, а подальше перебування їх у шлюбі суперечить інтересам позивача.
Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач посилався на те, що сторони не підтримують подружніх стосунків, шлюб існує формально, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача.
Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).
Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" судам роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.
Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.
В порушення ст. 43 ЦПК України відповідачка не надала суду жодного доказу, який би підтверджував можливість примирення. Крім того, відповідачка не надала суду доказів, що між нею та позивачем дійсно існують сімейні відносини як між подружжям.
Враховуючи, що позивач заперечує проти збереження сім`ї, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому позовну вимогу ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, слід задовольнити.
Відповідно до ст. 180 СК України відповідачка ОСОБА_2 зобов`язана утримувати свого неповнолітнього сина.
Відповідачка не надає позивачу матеріальної допомоги на утримання сина сторін. Згідно вимог ст. 181 СК України ОСОБА_1 має право на отримання аліментів від відповідачки ОСОБА_2 у частці від її доходу або у твердій грошовій сумі за рішенням суду. Дане право ОСОБА_1 порушується відповідачкою, оскільки остання не утримує матеріально свого сина.
Згідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини.
Суд також враховує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ст. 7 Закону України „Про державний бюджет України на 2025 рік" прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років з 1 січня 2025 року складає 2563 гривні.
Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Таким чином, суд вважає, що відповідачка нарівні з позивачем зобов`язана нести витрати на утримання сина сторін.
Згідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
В порушення вимог ЦПК України відповідачка не надала суду жодного доказу, який би підтверджував ту обставину, що вона на належному рівні матеріально утримує сина та забезпечує його відповідно до частки своїх батьківських обов`язків, передбачених ст.ст. 141, 150 Сімейного кодексу України.
Також в порушення вимог ЦПК України відповідачка не надала суду належних та допустимих доказів, що вона має незадовільний стан здоров`я та має на утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб.
Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовну вимогу ОСОБА_1 про стягнення аліментів слід задовольнити.
Згідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
При визначенні часу з якого слід стягувати аліменти суд враховує, що заява надійшла до суду 15 квітня 2025 року.
Суд вважає, що по справі слід допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини віком до шести років.
ОСОБА_2 не піклується про духовний і фізичний розвиток свого сина ОСОБА_3 , не надає матеріальної допомоги на його утримання, не спілкується з сином та не цікавиться його здоров`ям, життям, інтересами, що свідчить про її ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків. Вказана обставина стверджується показаннями свідків, висновком органу опіки та піклування Кельменецької селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .
В порушення вимог ЦПК України відповідачка не надала суду жодного доказу, який би підтверджував ту обставину, що вона належним чином виконує свої батьківські обов`язки.
Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3, передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 Сімейного кодексу України).
Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Обставини цієї справи не свідчать про злісне ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків.
З урахуванням встановлених судом обставин справи, поведінки обох батьків, з огляду на необхідність забезпечення якнайкращих інтересів дитини, зокрема в частині її права на спілкування з обома батьками та збереження зв`язків із сім`єю, суд вважає відсутніми підстави для застосування до відповідачки такого крайнього (виняткового) заходу впливу, як позбавлення батьківських прав.
Розірвання сімейних зв`язків можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Наявності таких обставин у цій справі не доведено.
У частинах четвертій - шостій статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Висновок владних органів містить дві складові: 1) відомості про факти, на основі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного розгляду та вирішення справи; 2) рекомендацію конкретного органу про те, як необхідно з точки зору державного інтересу (захист прав та інтересів дітей) вирішити справу, тобто висновок про факти та право.
Вказане дозволяє віднести висновки до засобів доказування (письмових доказів). Як й інші докази, вони не мають для суду наперед встановленої сили.
На думку суду, висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки недостатньо обґрунтований і з огляду на вік дитини, а також тривалість ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків.
Згідно до ч.6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Із змісту висновку вбачається, що відповідачка самоусунулася від виховання сина. Зі слів позивача встановлено, що відповідачка з червня 2024 року покинула сім`ю. Разом з тим, суд враховує, що син сторін народився ІНФОРМАЦІЯ_4 і до червня 2024 року відповідачка приймала участі в його утриманні і вихованні.
Враховуючи наведене, суд вважає, що у задоволені позовної вимоги про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав слід відмовити, попередивши відповідачку про необхідність змінити ставлення до виконання обов`язків з виховання сина.
Згідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд також враховує, що у даному випадку позивача, на користь якого ухвалено рішення в частині стягнення аліментів, звільнено від сплати судового збору за цю вимогу, а тому судовий збір за цю позовну вимогу слід стягнути з відповідачки в дохід держави. Мінімальний розмір судового збору за позовами майнового характеру згідно закону України „Про судовий збір" визначено в сумі 1211 гривень 20 копійок.
На підставі п. 4 ч. 2 ст. 18, ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 150,155, 164, 179 - 183, 186, 191 СК України, керуючись ст. ст. 2, 5, 12, 13, 15, 19, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 209, 258, 263, 264, 265, 280-282, 430 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , жителя АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , жительки АДРЕСА_1 , про розірвання шлюбу, позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити частково.
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який було зареєстровано 20 квітня 2019 року у Солом`янському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №542 - розірвати.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) ОСОБА_2 , щомісячно до досягнення ОСОБА_3 повноліття, починаючи з 15 квітня 2025 року.
У задоволені позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - відмовити.
Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання ОСОБА_3 .
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць, в сумі 1281 гривня (одна тисяча двісті вісімдесят одна) гривня 50 (п`ятдесят) копійок.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок судового збору.
Це заочне рішення може бути переглянуте Кельменецьким районним судом Чернівецької області за письмовою заявою відповідачки. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 10 липня 2025 року.

Суддя: