Справа № 346/4896/24
Провадження № 22-ц/4808/883/25
Головуючий у 1 інстанції Яремин М. П.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Девляшевського В.А.,

суддів: Баркова В.М., Луганської В.М.,

секретаря Кузів А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду в складі судді Яремин М.П., ухвалене 01 травня 2025 року в м.Коломиї Івано-Франківської області, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог: сектор у справах дітей виконавчого комітету Нижньовербізької сільської ради, Коломийський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про зміну прізвища дитини без згоди батька,

встановив:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог: сектор у справах дітей виконавчого комітету Нижньовербізької сільської ради, Коломийський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про зміну прізвища дитини без згоди батька.

Позивачка зазначає, що з 18 липня 2013 року перебувала у шлюбі з відповідачем, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився їхній син ОСОБА_3 . Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду від 6 червня 2019 року шлюб між сторонами було розірвано, а дитину залишено проживати з матір`ю.

Зазначала, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків: не бере участі у вихованні дитини, не турбується про його здоров`я чи духовний розвиток і не проявляє жодної батьківської турботи. При цьому, жодних перешкод чи заборон щодо побачень із дитиною йому не створюється.

Вказане, на думку позивачки, свідчить про повну байдужість відповідача до виконання батьківських обов`язків. Також, відповідно до свідоцтва про зміну імені, 21 травня 2024 року позивачка змінила своє прізвище з " ОСОБА_4 " на " ОСОБА_5 ". У результаті, прізвища матері та дитини тепер не збігаються, що спричиняє плутанину у документах, певні труднощі в повсякденному житті та потребує додаткових зусиль для організації побутових питань.

Крім того, дитина не пам`ятає та не знає свого батька. Оскільки місце перебування відповідача невідоме, змінити прізвище дитини в добровільному порядку неможливо. У зв`язку з цим позивачка просила суд змінити прізвище їхнього малолітнього сина з ОСОБА_4 на ОСОБА_5 .

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 01 травня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд безпідставно послався на те, що в матеріалах справи недостатньо доказів того, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Натомість відповідач свідомо не бажає брати участь у вихованні сина, виявляти турботу щодо нього, хоча перешкоди в цьому відсутні. Оскільки батько дитини в її житті відсутній, оскільки не бере участі у вихованні та наданні матеріальної підтримки, син взагалі не пам`ятає батька.

Вказує, що дитина часто запитує, чому у нього з матір`ю різні прізвища, оскільки сприймає сім`ю виключно як взаємини з матір`ю. Тому, на думку скаржниці, зміна прізвища відповідатиме найкращим інтересам дитини, сприятиме її психологічному комфорту та гармонійному розвитку.

Інші учасники справи своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

У судове засідання сторони не з`явилась, хоча про день, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином. У заяві, яка надійшла на адресу суду, представник ОСОБА_1 заявив клопотання розгляд справи здійснювати у його відсутності та у відсутності його довірительки. Просив апеляційну скаргу задовольнити.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

За змістом частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд вважав, що позивачка не довела необхідності зміни прізвища дитини на прізвище матері, а також, що зміна прізвища буде відповідати найкращим інтересам дитини, сприятиме її психологічному та гармонійному розвитку.

З таким висновком колегія погоджується.

Суд першої інстанції встановив, і це підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , його батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 16.03.2015 року виконавчим комітетом Мишинської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області (а.с. 9).

Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06.06.2019 року (справа № 346/1102/19) шлюб між сторонами розірвано, сина залишено проживати з позивачем (а.с.11).

Факт реєстрації місця проживання дитини за адресою реєстрації місця проживання позивача в АДРЕСА_1 стверджується відомостями витягів з реєстру територіальної громади №2024/007468878 та №2024/007470607, виданих 26.06.2024 року Нижньовербізькою територіальною громадою ( а.с. 7, 10 ).

Згідно з даними свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 , виданого 21.05.2024 року Коломийським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , змінила 21.05.2024 року прізвище на « ОСОБА_5 », актовий запис № 21 (а. с.8).

Відповідно до даних копії довідки № 47/01-29, виданої 25.04.2024 року Великоключівським ліцеєм Нижньовербізької сільської ради виданій ОСОБА_6 , матері учня 3-го класу вказаного ліцею ОСОБА_3 , про те, що батько дитини ОСОБА_2 впродовж навчання сина з 2021 року по день видачі довідки не відвідував батьківські збори, не спілкувався з класним керівником, не брав участі у вихованні дитини; сином займається виключно мати, відвідує батьківські збори, спілкується з класним керівником, займається навчанням та вихованням дитини ( а.с. 12 ).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року, далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Кожна дитина відповідно до статті 7 Конвенції має право на збереження індивідуальності.

Одним із основних засобів ідентифікації дитини є її ім`я, яке надається дитині при народженні, і складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить.

Відповідно до статті 145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Тлумачення частини п`ятої статті 148 СК України, здійснене Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 15 серпня 2018 року у справі № 759/3363/16, дозволяє зробити висновок, що при вирішенні спору між батьками щодо зміни прізвища дитини приймаються до уваги різні обставини, які мають свідчити про те, що зміна прізвища дитини відповідає її інтересам. До них відноситься: виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини; інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища дитини її інтересам. Тобто інтереси дитини є пріоритетним і визначальним для вирішення спору щодо зміни прізвища дитини.

Отже при вирішенні справи про зміну прізвища дитини необхідно також враховувати відносини, які існують між дитиною та її батьками, в тому числі й з тим із батьків, хто проживає окремо.

Якщо той із батьків, хто має спільне з дитиною прізвище і проживає окремо від дитини, зберігає з нею близькі стосунки і продовжує брати участь у її вихованні, то не є доцільним сприяти відчуженню між батьком і дитиною, зокрема, шляхом зміни прізвища.

Судом встановлено, що сторони при складенні актового запису про народження сина самостійно та добровільно визначили прізвище дитини.

Згідно правового висновку, висловленого Верховним Судом в постанові від 30 березня 2020 року (справа № 759/5739/18) при вирішенні справи про зміну прізвища дитини необхідно також враховувати стосунки, які існують між дитиною та її батьками, в тому числі й з тим із батьків, хто проживає окремо.

Якщо той із батьків, хто має спільне з дитиною прізвище і проживає окремо від дитини, зберігає з нею близькі стосунки і продовжує брати участь в її вихованні, то не є доцільним сприяти відчуженню між батьком і дитиною, зокрема, шляхом зміни прізвища.

Постанова Верховного Суду від 30 березня 2020 року у справі № 759/5739/18 та постанова Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 599/596/17 містять висновки про те, що позивач має довести належними і допустимими доказами факт свідомого та умисного непіклування відповідача про фізичний, духовний розвиток їх дитини, а також те, що зміна прізвища дитини на прізвище матері буде відповідати найкращим інтересам дитини.

Подаючи заяву про зміну прізвища сина, ОСОБА_7 не надала доказів, що батько свідомо та умисно не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, а також що зміна прізвища сина найкращим чином відповідатиме його інтересам.

При цьому колегія суддів також враховує, що позивачка змінила прізвище на дошлюбне тільки в травні 2024 року. Зміна прізвища малолітньої дитини через конфлікт між батьками не відповідатиме її інтересам, психологічному та гармонійному розвитку. Встановивши зазначені обставини, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не довела свідоме та умисне ухилення відповідача від піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, його матеріальне забезпечення, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Посилання скаржниці на часті запитання дитини щодо різниці у прізвищах не можуть розцінюватися як достатні підстави для зміни прізвища. Адже, різниця в прізвищах між матір`ю та дитиною не є винятковою ситуацією та сама по собі не створює юридичних або соціальних перешкод для виховання дитини.

Також твердження про те, що дитина не знає батька, не позбавляє останнього батьківських прав і не може бути підставою для зміни прізвища без його згоди чи належної судової оцінки. Прізвище дитини це елемент її правового статусу, і його зміна має відбуватися виключно за умов, передбачених законом, з урахуванням усіх обставин справи, а не лише побутових незручностей чи емоційного сприйняття. Більше того, що обставини, на які посилається скаржниця, не підтверджені жодними доказами.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення постановлено з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності, доводи апеляційної скарги обґрунтованості висновків суду не спростовують, а тому підстави для його скасування відсутні.

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 01 травня 2025 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Барков

В.М. Луганська

Повний текст постанови виготовлено 09 липня 2025 року.