Справа № 455/463/25
Провадження № 2/455/340/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

01 липня 2025 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Пошивака Ю.П.,

секретар судового засідання Сенета Г.Н.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду - залі судових засідань, цивільну справу №455/463/25 за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», про відшкодування шкоди в порядку суброгації,

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», про відшкодування шкоди в порядку суброгації, посилаючись на те, що 29.10.2018 року між АТ «СК «АРКС» та ТОВ "УЛК "ЛЕНД-ЛІЗ", було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №0209а8кп, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Mercedes-Benz», державний номерний знак « НОМЕР_1 ».

У відповідності до умов вказаного договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.

20.09.2019 року о 16:01 в м. Пустомити на вул. Грушевського, Львівської області, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Mercedes-Benz», державний номерний знак « НОМЕР_1 » та транспортного засобу «Citroen» державний номерний знак « НОМЕР_2 » під керуванням ОСОБА_1 (далі відповідач 1).

Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.

Відповідно до постанови Пустомитівського районного суду Львівської області по справі 450/3309/19 від 23.10.2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за статтею 124 КУпАП, та відповідно винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди.

З заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернувся страхувальник та надав всі необхідні документи. На підставі даної заяви та наданих потерпілою стороною документів було складено страховий акт ARX2503322.

На підставі вище зазначеного страхового акту АТ «СК «АРКС» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 69 039,98 грн.

Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Citroen», державний номерний знак « НОМЕР_2 » була застрахована за полісом обов`язкового страхування AМ/8277635 у Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ АСКА», правонаступник якого є Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО».

На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 року цивільно-правова відповідальність на момент настання ДТП відповідача 1 була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «УКРАЇНСЬКА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ АСКА», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО», то остання керуючись ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відмовила АТ «СК «АРКС» у виплаті страхового відшкодування, з огляду на пропуск строку в 1 рік на подання заяви про страхове відшкодування, відповідно до п. 37.1.4 ст. 37 Закону № 1961-IV.

Проте, вважає, що право позивача на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене, тому просить стягнути з ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариство «Страхова компанія «ВУСО» на користь ПрАТ «СК «АРКС» завдані збитки в порядку регресу у розмірі 69039,98 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

Ухвалою судді від 10.03.2025 року позовну заяву залишено без руху.

13.03.2025 року представником позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» - адвокатом Ковбаснюк В.В. недоліки позову усунуто.

Ухвалою судді від 13.03.2025 року справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 09 годину 00 хвилин 10.04.2025 року.

25.03.2025 до суду від представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» Білої Р.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона повідомила, що ПрАТ «СК ВУСО» заперечує проти заявлених вимог позивача повністю та просить відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що 20.09.2019 року о 15:25 год. в м. Пустомити вул. Грушевського, 43 водій керуючи автомобілем марки «Сітроен Берлінго», номерний знак НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом, марки «Мерседес», номерний знак НОМЕР_1 , який зупинився попереду, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Такими своїми діями водій автомобіля марки «Сітроен Берлінго», номерний знак НОМЕР_2 порушив вимоги п. 12.1, 13.1 ПДР України, що спричинило пошкодження транспортних засобів. ПрАТ «УАСК АСКА» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ /8277635, згідно яким предметом страхування є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації транспортного засобу «Сітроен Берлінго», номерний знак НОМЕР_2 . 16.02.2022 року на адресу Приватного акціонерного товариствва «Страхова компанія «ВУСО» надійшла заява про регресні вимоги страхового відшкодування з додатками. Однак, ПрАТ «СК «АРКС» звернулось до ПрАТ ""УАСК АСКА" на сьогоднішній день ПрАТ "СК ВУСО" стосовно отримання страхового відшкодування з порушенням строку визначеного положеннями Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а відтак відповідач не має обов`язку виплачувати страхове відшкодування позивачу у зв`язку з пропуском останнім однорічного строку на подання відповідної заяви.

10.04.2025 року судове засідання відкладено на 10 годину 00 хвилин 29.04.2025 року.

17.04.2025 року до суду від представника позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» - Ковбаснюк В.В. надійшло клопотання про уточнення до позовної заяви, в якому вона зазначила, що права і обов`язки винної особи і страхової компанії є взаємопов`язаними, однак не є солідарними. Оскільки вона не може самостійно визначити ступінь відповідальності кожного зі співвідповідачів, тому просить суд визначити ступінь відповідальності ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО».

29.04.2025 року судове засідання відкладено на 10 годину 00 хвилин 03.06.2025 року, яке відкладено на 01.07.2025 року.

Представник позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» - Ковбаснюк В.В. в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просила їх задовольнити. Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причина неявки суду не відома.

Представник відповідача приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» в судове засіданні не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У відзиві на позовну заяву, представник відповідача Біла Р.В. просила розгляд справи провести без її участі.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 20.09.2019 року о 15 годині 25 хвилин в м.Пустомити по вул.Грушевського, №43, Львівської області водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Ciтроен Берлінго», номерний знак НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом марки «Мерседес», номерний знак НОМЕР_1 , який зупинився попереду, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 23.10.2019 року в справі №450/3309/19 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. в дохід держави.

На час вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль, марки «Мерседес», номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ТОВ «УЛК «ЛЕНД-ЛІЗ», на випадок ДТП був застрахований АТ «СК «АХА Страхування.

Заявою ТОВ «Юридична компанія «ІНС.ЛОУ ГРУП» 25.09.2019 року повідомило позивача ПрАТ «УСК АСКА» про настання страхового випадку та 25.09.2019 року застрахований автомобіль оглянуто та зафіксовано його механічні пошкодження, що підтверджується протоколом огляду транспортного засобу.

Згідно акту виконаний робіт ТзОВ «Західно-Український Автомобільний Дім» від 30.09.2019 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля, модель «Е220 d 4M», номерний знак НОМЕР_1 , склала 69039,98 грн.

06.11.2019 року за платіжним дорученням № 60186 вказана сума страхового відшкодування перерахована позивачем ПАТ «Страхова компанія «АРКС» для проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля.

Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Citroen», державний номерний знак « НОМЕР_2 » була застрахована за полісом обов`язкового страхування AМ/8277635 у Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» (поліс АМ/№008277635), з лімітом за шкоду майну - 100000,00 грн.

Як було встановлено в судовому засіданні відповідно до протоколу № 4-2023 від 06.09.2023 року спільних загальних зборів акціонерів ПрАТ «СК «ВУСО» () та ПрАТ «Українська акціонерна компанія АСКА» () було затверджено зміни до Статуту ПрАТ «СК «ВУСО», до якого здійснюється приєднання, пов`язані із збільшенням статутного капіталу ПрАТ «СК «ВУСО» з урахуванням результатів розміщення (обміну) акцій, приведенням Статуту ПрАТ «СК «ВУСО» у відповідність до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» від 27.07.2022 року № 2465-ІХ, шляхом затвердження Статуту ПрАТ «СК «ВУСО» у новій редакції, а також внести актуальні відомості щодо розміру статутного ПрАТ «СК «ВУСО» до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Усі дії, пов`язані із державною реєстрацією Статуту ПрАТ «СК «ВУСО» у новій редакції доручити Голові Правління ПрАТ «СК «ВУСО» із правом передоручення. Уповноважити головуючого та секретаря Спільних загальних зборів ПрАТ «СК «ВУСО» та ПрАТ «УАСК АСКА» підписати від імені акціонерів ПрАТ «СК «ВУСО».

З листа №0017714/ІНС.ЛОУ від 08.02.2022 року відомо, що позивач звернувся до ПрАТ «УАСК АСКА» з претензією про виплату перерахованого страхового відшкодування, в розмірі 69039,98 грн., як до особи відповідальної за заподіяні збитки.

Однак, ПрАТ «УАСУ АСКА», правонаступником якого є Приватне акціонерним товариство «Страхова компанія «ВУСО» було відмовлено у виплаті страхового відшкодування ТОВ «Юридична компанія «ІНС.ЛОУ ГРУП» на підставі п.37.1.4 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правовоїї відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК Украйни).

Тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (див. зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01.03.2021 року у справі № 180/1735/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2022 року у справі № 214/7462/20).

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними.

Добра совість - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 року в справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.11.2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18)).

З урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип добросовісності не може бути обмежений певною сферою (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2023 року в справі № 463/13099/21 (провадження № 61-11609сво23), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19.02.2024 року в справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

В Дигестах, наприклад, вказувалося, що juris praecepta sunt haec: honeste vivere, alterum non laedere, suum cuique tribuere (норми закону полягають в наступному: жити чесно, не ображати інших, кожному віддавати по заслугах). Змусити жити за принципами навряд чи можливо. Але коли виникає судовий спір, то учасники цивільного обороту мають розуміти, що їх дії (бездіяльність) чи правочини можуть бути піддані оцінці крізь призму справедливості, розумності, добросовісності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.05.2024 року в справі № 357/13500/18 (провадження Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19.02.2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.03.2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.01.2022 року всправі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.11.2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

У статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі.

У пункті 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно статті 1194 ЦК України в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

За змістом частини першої статті 28, статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічне положення міститься у ст. 27 Закону України «Про страхування».

У таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). При суброгації нового зобов`язання з відшкодування збитків не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Таким чином, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок з відшкодування шкоди не виконала.

Згідно зі ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

При застосуванні наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70): стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону № 1961-IV, з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Отже, відносини між сторонами у цій справі регулюються правилами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування».

Позивач як страховик потерпілої особи виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди ПАТ «Страхова кмпанія «ВУСО», в порядку суброгації.

Таким чином, до ПАТ «СК «АРКС» перейшло право вимоги на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» - в порядку суброгації.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як вбачається, у даному випадку, судом не було встановлено факту того, що має місце недостатність страхового відшкодування через перевищення його лімітів.

При цьому, суд враховує наступну правову позицію Верховного Суду, яка неодноразово ним висловлювалась: Винуватець відповідає за завдану шкоду, якщо вона перевищує розмір страхової суми або відноситься до сум, які страховик не повинен відшкодовувати. Покладення відповідальності у розмірі завданого збитку який повинен відшкодувати страховик на винуватця суперечить інституту страхування цивільно-правової відповідальності. До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постановах: № 369/11812/18 від 11.11.2020 року; № 753/10416/17 від 05.11.2020 року; № 299/3583/15-ц від 04.11.2020 року; № 755/7666/19 від 15.10.2020 року; № 131/709/18 від 30.09.2020 року; № 583/3159/18 від 23.07.2020 року; № 525/1592/18 від 14.07.2020 року; № 200/12295/17 від 30.06.2020 року; № 361/10096/14-ц від 17.06.2020 року; № 201/12712/16-ц від 20.05.2020 року; № 756/2632/17 від 22.04.2020 року; № 447/819/16-ц від 08.04.2020 року; № 643/2224/17 від 18.03.2020 року; № 761/2941/17 від 10.03.2020 року; № 450/446/16-ц від 04.03.2020 року; № 755/5374/18 від 21.02.2020 року; № 648/4308/16-ц від 17.02.2020 року; № 916/2554/17 від 17.01.2020 року.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Суд констатує, що дійсно існують підстави для невиплати певних сум страховою компанією, обов`язок по виплаті яких може покладатись на винуватця ДТП (як то франшиза чи коефіцієнт фізичного зносу).

Так, страхова компанія відповідає за завдану шкоду у межах визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постанові № 911/286/20 від 21.12.2020 року. Вказаний висновок вказує, що потрібно віднімати при визначені меж відповідальності страхової та зазначає, що спеціальні норми Закону обмежують розмір шкоди (збитків) (як оціненої, так і фактичної), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Винна особа - володілець транспортного засобу має право застрахувати свою відповідальність, передавши обов`язок відшкодування шкоди, спричиненої за участю його транспортного засобу, страховій компанії (страховику).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону).

Відповідно до статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відтак зазначена норма визначає, що саме законом встановлюється випадки, коли право особи припиняється внаслідок його нездійснення.

Оскільки ліміт за шкоду майну становить 100000,00 грн, що підтверджує поліс серії АМ008277635, спричинена шкода 69039,98 грн., що не перевищує ліміт, тобто звернення Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» з позовними вимогами до відповідача ОСОБА_1 суперечить інституту страхування.

Тобто, якщо врахувати, позицію позивача про те, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом «Citroen Berlingo», номерний знак НОМЕР_2 , на момент ДТП була застрахована за полісом № НОМЕР_3 в ПАТ «СК «ВУСО», то саме останнє повинно нести відповідальність перед позивачем за відшкодування вказаної шкоди, а відтак позовні вимоги до ОСОБА_1 задоволеню не підлягають.

Разом з тим, відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови страховиком (страховою компанією) у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання потерпілою особою заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 910/7449/17 (провадження № 12-104гс18)).

В іншій постанові Великої Палати Верховного Суду зроблено висновок, що зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV річний строк є преклюзивним і поновленню не підлягає (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19).

Поняття «преклюзивні строки» здійснення регулятивного суб`єктивного права (строк подання заяви про страхове відшкодування до страховика) не є тотожним поняттю «позовна давність» (строк захисту порушеного права особи).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. У такому випадку договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі та може бути оформлений як окремий договір, і як пункт основного договору (частина перша статті 259 ЦК України). При цьому закон не передбачає, що позовна давність, встановлена законом, може бути скорочена за домовленістю сторін, що свідчить про те, що позовна давність на звернення до суду за захистом порушеного права визначається законом і може бути тільки збільшена.

Відповідно до положень статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Поряд із цим законодавством встановлюються також спеціальні строки позовної давності, зокрема, скорочені до одного року. Така позовна давність, яка закріплена статтею 258 ЦК України, визначена лише для вимог, зазначених у частині другій цієї норми, і зміст цієї норми не допускає розширеного тлумачення та передбачає такий строк для вимог про відшкодування шкоди, спричиненої наслідками ДТП.

Підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат.

Разом з тим, ані Закон №1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності.

Водночас ЦК України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статті 263-264, стаття 267 ЦК України).

Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові.

Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми.

Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.

Як встановлено судом, і не оспорюється сторонами, страховий випадок мав місце 20.09.2019 року, із заявою (претензією) ПАТ "СК "АРКС" звернулося 16.02.2022 року, а з позовною заявою до суду лише 06.03.2025 року, а відтак беззаперечно встановлено, що позивач, маючи зобов`язання та право на звернення за регламентними виплатами до страхової компанії, даними про яку він достеменно володів, з такою заявою протягом одного року не звернувся, а тому втратив право на відшкодування шкоди від страховика в межах страхових виплат. Оскільки розмір шкоди не перевищує розміру страхових виплат, то й підстав для покладення відповідальності на страхувальника немає.

Що стосується покликання представника позивача, що незвернення до страховика (страхової компанії) було обумовлене обставинами, які не залежали від його дій, через дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID 19), то суд звертає увагу, що подія мала місце 20.09.2019 року, карантин був встановлений з 12.03.2020 року, із заявою-претензією позивач звернувся 08.02.2022 року, тобто майже за три роки.

На запитання суду чи здійснював протягом строку дії карантинних обмежень свою діяльність позивач, а саме укладав договори, страхування, представник позивача Ковбаснюк В.В. відповіла ствердно, тому покликання на неможливість надіслати таку претензію в річний строк, визначений Законом України «Про страхування» через обмеження спричинені коронавірусною інфекцією, а саме віддалена робота працівників, обмеження щодо появи в офісі тощо, не заслуговують на увагу як такі, що суперечать поясненням представника позивача.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Представник позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» Ковбаснюк В.В. так і не змогла суду пояснити, яка ж саме відповідальність лежить на відповідачів солідарна чи субсидіарна, а покладення обов`язку визначити межі відповідальності на суд суперечить принципу диспозитивності цивільного процесу.

Враховуючи вищенаведене суд не вбачає підстав для задоволення позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», про відшкодування шкоди в порядку суброгації.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.3, 12, 13, 16, 22, 256, 257, 267, 993, 1192, 1194 ЦК України, ст.ст. 12, 19, 76-81, 82, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», про відшкодування шкоди в порядку суброгації - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Дата складання повного судового рішення 04.07.2025 року.

Суддя Пошивак Ю.П.