Справа № 466/3997/25
Провадження № 2/463/1700/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2025 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Жовніра Г.Б.,

з участю секретаря судового засідання Косопуд М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справуцивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

представник позивача звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» заборгованості за договором№42159-02/2023 від 26.02.2023 у розмірі 51338,00 грн, а також судових витрат.

Позов мотивує тим, що 26.02.2023 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» та відповідачем було укладено договірПРО НАДАННЯ ФІНАНСОВОГО КРЕДИТУ №42159-02/2023 від 26.02.2023, відповідно до умов якого отримав кредит в розмірі 13200 гривень, строком на 25 днів, зі сплатою 2,5 % на добу. Банк свої зобов`язання по договору виконав повністю, разом з тим, відповідач у порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість за кредитним договором у сумі 51338,00 гривень, яка складається з заборгованості по тілу кредиту у сумі 13200,00 гривень; заборгованості за відсотками у сумі 38138,00 гривень.

03 липня 2023 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» укладено договір факторингу №3072023, відповідно до умов якого ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №42159-02/2023 від 26.02.2023.

29 листопада 2023 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «Свеа Фінанс» (попередня назва - ТОВ «Росвен Інвест Україна») укладено договір факторингу №01.02-79/23, відповідно до умов якого ТОВ «Свеа Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №42159-02/2023 від 26.02.2023.

З урахуванням наведеного, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором№42159-02/2023 від 26.02.2023, укладеним між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» та ОСОБА_1 в розмірі 51338,00 гривень, а також судові витрати.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 13.05.2025 справу передано на розгляд за підсудністю до Личаківського районного суду м. Львова.

Матеріали справи надійшли до Личаківського районного суду м. Львова 10.06.2025 та автоматизованою системою документообігу суду для розгляду такої було визначено головуючого суддю Жовніра Г.Б.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 10.06.2025 прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву.

Так, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору.

Суд звертає увагу на позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладену у постанові № 755/4829/23, провадження № 61-73 св 24 від 13.05.2024 року, згідно якої вказано, що: «суд зробив правильний висновок, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується відповідними поштовими відправленнями, які повернулися до суду з відмітками «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою», що є належним повідомленням учасника справи. Днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України)».

Окремо суд зазначає, що згідно ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно п. 5 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 265 від 07.02.2022 року, громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, які на законних підставах постійно або тимчасово проживають на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання та прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати/зареєструвати його.

За змістом п. 4 вказаного Порядку особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Судова кореспонденція є офіційною, тому повинна надсилатися саме за адресою зареєстрованого місця проживання або, як виняток, на адресу, зазначену самим учасником справи адресатом.

Суд направляв на зареєстровану адресу відповідача копію ухвали про відкриття провадження у справі. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд.

Відповідач кореспонденцію суду не отримав, а лист повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу.

Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього.

Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. У свою чергу особа, яка зареєструвала своє місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено п. 108, 109 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 року.

Отже для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 130 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.

Однак процесуальне законодавство не визначає наслідків невручення повістки-повідомлення з причин закінчення строку зберігання. У тому числі законами чи підзаконними актами не передбачено, скільки разів суд має перенаправляти кореспонденцію на єдину відому (офіційну) адресу, з якої вона повертається без вручення, для того щоб особа вважалась такою, що повідомлена.

Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Судовим розглядом встановлено, що 26.02.2023 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» та відповідачем було укладено договірПРО НАДАННЯ ФІНАНСОВОГО КРЕДИТУ №42159-02/2023 від 26.02.2023, відповідно до умов якого отримав кредит в розмірі 13200 гривень, строком на 25 днів, зі сплатою 2,5 % на добу.

Відповідно до п. 1.1 Договору кредиту, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 13200 грн на умовах строковсті, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту.

Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 1,00% процентів за кожен день користування Кредитом.

Строк договору відповідно до п.1.2 становить 25 днів, тобто з 26.02.2023 по 22.03.2023.

Як вбачається із матеріалів справи, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 13200,00 грн шляхом перерахування на банківську картку Позичальника.

03 липня 2023 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» укладено договір факторингу №3072023, відповідно до умов якого ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №42159-02/2023 від 26.02.2023.

29 листопада 2023 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «Свеа Фінанс» (попередня назва - ТОВ «Росвен Інвест Україна») укладено договір факторингу №01.02-79/23, відповідно до умов якого ТОВ «Свеа Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №42159-02/2023 від 26.02.2023.

Також дані обставини підтверджуються Реєстром боржників до договір факторингу №01.02-79/23.

Також вбачається, що до теперішнього часу відповідач свої зобов`язання за Кредитним договором №42159-02/2023 від 26.02.2023 належним чином не виконав, в результаті чого утворилася заборгованість за даним договором в розмірі 51338,00 грн.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті 610, 611 ЦК України).

Зважаючи на ті обставини, що відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у нього утворилась заборгованість за договором №42159-02/2023 від 26.02.2023, в розмірі 51338,00 гривень, яка складається з заборгованості по тілу кредиту у сумі 13200,00 гривень; заборгованості за відсотками у сумі 38138,00 гривень.

Тому суд приходить до висновку про те, що відповідач порушив умови укладеного ним кредитного договору. Відповідно зобов`язання, яке виникло між сторонами, є грошовим. Матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем умов кредитного договору. Інших підстав, що б свідчили про припинення між сторонами грошового зобов`язання, судом не встановлено.

Разом з тим, суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи № 444/9519/12 (постанова від 28.03.2018 року) вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У справі яка розглядається позовні вимоги до відповідача заявлено згідно №42159-02/2023 від 26.02.2023 укладено строком на 25 днів, відповідно датою погашення кредиту є 22.03.2023, відтак, в межах строку кредитування відповідач повинен був повернути кредит та сплатити відсотки і саме в межах цих строків (з 26.02.2023 по 22.03.2024) має відбуватись нарахування відсотків, тоді як позивач обраховує зазначені відсотки за кредитним договором на дату відступлення права вимоги, що не відповідає зазначеним вище висновкам Великої Палати Верховного Суду.

Отже, за цим кредитним договором відповідач зобов`язаний сплатити відсотки у розмірі 3300,00 грн, як передбачено в п.1.3 вище вказаного договору.

Тому з відповідача на користь позивача згідно даного договору стягненню підлягає заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в розмірі 13200 грн, та відсотки за користування кредитом в розмірі 3300,00 грн, що разом становить 16500,00 грн.. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

При цьому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 778,55 гривень судового збору.

Керуючись ст.ст. 81, 141, 265, 273, 274, 280, 282-284, 289 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за договором№42159-02/2023 від 26.02.2023 у розмірі 16500,00 грн (шістнадцять тисяч п`ятсот гривень), а також судові витрати в розмірі 778,55 грн (сімсот сімдесят вісім гривень п`ятдесят п`ять копійок) судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Дата складання рішення суду 14 липня 2025 року.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів, у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Повне найменування (ім`я) сторін справи та їх місце проживання (місцезнаходження)

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», місцезнаходження: м. Київ, бул.Вацлава Гавела, 6, ;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя Г.Б. Жовнір