Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" липня 2025 р. Справа № 608/1221/25

Номер провадження2/608/692/2025

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Яковець Н. В.

з участю секретаря Олійник О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні в залі суду в місті Чорткові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. В позовній заяві вказала, що з відповідачем перебуває в шлюбі, який зареєстрований 03 жовтня 2020 року у Чортківському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 279. Від шлюбу подружжя має малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Належної сім`ї у них не склалося, спільного господарства не ведуть. Вважає, що їхнє спільне подальше проживання є неможливим, таким, що не відповідає їх інтересам, позивачка не бажає перебувати в такому шлюбі, який є формальний. Причиною розірвання шлюбу є вчинення фізичного насильства відповідачем щодо неї, свідком чого є їх малолітній син. ОСОБА_1 прийшла до висновку про необхідність розірвання шлюбу, заперечує щодо надання терміну для примирення, дитину просить залишити проживати з нею, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « ОСОБА_4 », стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, від її представника ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Іжука Б. В. надійшов відзив на позов, в якому він зазначив, що сторони не досягли згоди щодо питання визначення місця проживання неповнолітньої дитини з матір`ю, тому в цій частині позову просить відмовити, інші позовні вимоги визнає, розгляд справи просить проводити за його відсутності та його представника.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково з наступних підстав.

ОСОБА_2 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 03 жовтня 2020 року у Чортківському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 279, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

В шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Належної сім`ї у сторін не склалося, спільного господарства не ведуть. Причиною розірвання шлюбу є вчинення фізичного насильства відповідачем щодо дружини, свідком чого є їх малолітній син.

Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 вищезазначеного Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

За змістом частини третьої статті 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права.

Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому шлюб підлягає розірванню.

Щодо позовної вимоги про залишення дитини ОСОБА_3 проживати з матір`ю слід зазначити наступне.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року зі змінами, схваленими резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року № 50/155, ратифікованої постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-X11 (далі Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з вимогами ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Як вбачається із ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Отже, за даною нормою, батьки за спільною згодою визначають місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, і тільки за наявності спору звертаються щодо захисту прав до суду чи органу опіки та піклування. В даній справі це стосується дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який не досяг десяти років.

Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Суд звертає увагу, що згідно ч. ч. 2, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

При цьому, достатніх, належних доказів щодо доцільності проживання малолітньої дитини будь з ким з батьків суду не надано. Враховуючи такі основні принципи цивільного судочинства, як змагальність та диспозитивність сторін, суд позбавлений можливості зобов`язувати сторін подавати докази на обґрунтування своїх позовних вимог чи змінювати позовні вимоги шляхом їх збільшення чи зменшення.

Зважаючи на те, що сторони не позбавлені права звернутися із вимогою про визначення місця проживання дитини у разі наявності спору до суду або ж до органу опіки та піклування, що відповідатиме вимогам ст. 161 СК України, то позов в цій частині слід залишити без розгляду.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений нею при зверненні до суду судовий збір в розмірі 1211,20 гривень.

Керуючись ст. 19, ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56, ч. 2 ст. 112, ст. 150, 160, 161 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 13, 76, 81, 89, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцем с. Сосулівка Чортківського району Тернопільської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженкою с. Чабарівка Гусятинського району Тернопільської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрований 03 жовтня 2020 року у Чортківському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 279.

Після розірвання шлюбу залишити за позивачкою прізвище « ОСОБА_4 ».

Позовну вимогу про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , жительки с. Сосулівка Чортківського району Тернопільської області, судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги Тернопільському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: /підпис/

Згідно з оригіналом

Рішення набирає законної сили «____» __________________ 2025 року.

Оригінал рішення знаходиться в матеріалах справи № 608/1221/25, яка зберігається в Чортківському районному суді Тернопільської області.

Суддя: Н. В. Яковець

Копію рішення видано «____»_____________________202__ року.

Секретар: