РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 року

Рівненський міський суд Рівненської області в особі головуючої судді Панас О.В. при секретарі судового засідання Алексейчук Ю.М.

з участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Дупака В.Г.

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Яреми С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівному цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,-

в с т а н о в и в:

У провадженні Рівненського міського суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

Просила стягнути з Відповідачки, ОСОБА_3 (РНОКПІІ: НОМЕР_1 ), на її, ОСОБА_1 (РНОКПІІ: НОМЕР_2 ), користь борг за договором позики в сумі 10 000 (десять тисяч) доларів США, що на день подання позовної заяви становить 263 300 (двісті шістдесят три тисячі триста) грн. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 27 травня 2005 року, вона, ОСОБА_1 позичила 5 700 (п`ять тисяч сімсот) доларів США своєму братові ОСОБА_4 для утримання їхнього дядька ОСОБА_5 , борг мав бути повернутий частинами, коли позичальнику ( ОСОБА_4 ) буде призначена пенсія, що підтверджується розпискою. 01 квітня 2007 року вона позичила 4 300 (чотири тисячі триста) доларів США своєму братові ОСОБА_4 , для подальшого утримання їхнього дядька ОСОБА_5 , що також підтверджується розпискою. На оплату боргу в сумі 10 000 доларів США позичальник ( ОСОБА_4 ) обіцяв подарувати їй квартиру АДРЕСА_1 , яку він отримає за договором довічного утримання від 26.06.2006 року, (про що також зазначено у розписці від 01 квітня 2007 року). ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її брат ОСОБА_4 , часом відкриття спадщини відповідно до свідоцтва про право на спадщину є 11 грудня 2014 року.

08 квітня 2015 року, повернулася в Україну з рф, де перебувала на лікуванні, одночасно з цим, дізнавшись, що його дочка, ОСОБА_2 прийняла спадщину після батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , подала позовну заяву про визнання договору дарування дійсним та визнання права власності, а 27.05.2015 року подала заяву про прийняття спадщини після брата.

В жовтні 2015 році вона звернулася до ОСОБА_3 з позовом про усунення останньої від права на спадкування.

30 травня 2019 року, вона повторно звернулася до відповідачки та її представниці із заявою-вимогою про повернення боргу, в якій вимагала добровільно повернути борг та повідомити про прийняте рішення письмово протягом одного місяця.

24 липня 2019 року отримала відповідь від ОСОБА_6 - представниці відповідачки, в якій остання повідомила про відмову повертати борг. На сьогоднішній день відповідачка є единою спадкоємицею першої черги за законом та після смерті ОСОБА_4 до спадщини увійшла двокімнатна квартира (квартира АДРЕСА_1 ), яку він отримав у власність за договором довічного утримання від 26.06.2006 року, ціна якої значно перевищує борг спадкодавця. Крім того Відповідачка успадкувала легковий автомобіль DAEWOO NEXIA 1.5 GL, 2006 року випуску та грошові вклади, що підтверджується відповідними свідоцтвами про право на спадщину за законом.

Вартість квартири АДРЕСА_1 згідно висновку експерта № ЕЗ-12/20 від 16.06.2020 р. становить 552 000 (п`ятсот п`ятдесят дві тисячі) гривень.

Також зазначила, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 своєю заявою від 02.03.2020 року, завіреною нотаріусом, повідомили, що не претендують на майно, що залишилося після смерті ОСОБА_4 та вважають, що їхні частки мають бути передані їй, ОСОБА_1 , тому що вона надавала матеріальне забезпечення померлому братові, зокрема передала кошти в сумі 10 тисяч доларів США на їх утримання. Факт наявності неповернутого боргу у сумі 10 000 доларів США був предметом доказування у справі № 569/6385/15-ц, в котрій ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були допитані як свідки.

У судовому засіданні позивачка, представник позивачки адвокат Дупак В.Г., який діє згідно ордеру серія ВК № 1154274 від 10.02.2025 позовні вимоги підтримали у межах доводів позовної заяви, просили позов задовольнити повністю. Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася.

У судовому засіданні представник відповідачки адвокат Ярема С.В., яка діє згідно ордеру серія ВК №1031979 просила відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Підтримала поданий до суду письмовий відзив, який обґрунтувала наступним.

Даний позов - це же четвертий позов Позивача до суду з приводу оспорювання права Відповідача на спадщину.

24 лютого 2016 року Позивач ОСОБА_1 , не маючи права власності на квартиру, самовільно зламала замки у квартирі в АДРЕСА_2 , незаконно поселилася у ній та по даний час фактично там проживає. По даному факту відкривалося кримінальне провадження №0001604 від 14.03.2016 за ч.1 ст.162 КК України.

Як стверджує Позивач, вона у квітні 2015 року пред`явила до Відповідачки вимогу про повернення боргу. Проте таке твердження Позивача є голослівним і жодним доказом не підтверджено.

Позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та беззаперечних доказів того, що вона на виконання вимог ч.2 ст.1281 ЦК України, як кредитор спадкодавця, протягом шести місяців від дня, коли вона дізналася про відкриття спадщини - тобто з 01 грудня 2014 року до 01 червня 2015 року, пред`явила свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину.

Як стверджує позивач у позовній заяві, вона про смерть брата дізналася в грудні 2014 року , тобто з 01 грудня 2014 року вона знала про відкриття спадщини.

27 травня 2015 року Позивач подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після брата.

Проте, звертаючись 27.05.2015 до нотаріуса, Позивач не скористалася своїм правом повідомити про наявність у неї претензій, як кредитора спадкодавця.

Тільки через чотири роки -30 травня 2019 року Позивач звернулася до Відповідача із заявою-вимогою про повернення боргу, на яку 24 липня 2019 року отримала негативну відповідь від представника Відповідача - її матері ОСОБА_6 .

Тобто, позивач пропустила встановлені ст.1281 ЦК строки для пред`явлення вимоги до спадкоємців, які є обмежувальними (преклюзивними), тобто ці строки не призупиняються, не перериваються й не поновлюються. Таку правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 11.07.2018 у справі №495/1933/15-ц. Відтак, подання позивачем в період з квітня 2015 року по жовтень 20121 року різних позовів до Відповідача жодним чином не переривали ці строки.

Таким чином, вимоги Позивача незаконні, необгрунтовані та безпідставні, а тому не можуть бути задоволені.

З оглянутої відповіді на відзив, вбачається, що позивач не погоджується з доводами відповідача та просить задовольнити її позов. З оглянутих заперечень на відповідь на відзив вбачається, що відповідач не погоджується з доводами позивача.

Ухвалою суду від 01.11.2021 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду, відкрите спрощене провадження у справі, призначений судовий розгляд з викликом сторін.

Ухвалою суду від 01.11.2021 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

Ухвалою суду від 02.02.2022 за клопотанням позивачки ОСОБА_1 зупинено провадження у даній справі № 569/ 21199/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця до набрання законної сили судовим рішення у справі № 569/8029/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору довічного утримання недійсним та застосування наслідків недійсності правочину.

Ухвалою суду від 05.12.2023 провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 02.04.2024, за клопотанням позивачки ОСОБА_1 зупинено провадження у даній справі № 569/ 21199/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця до розгляду у касаційному цивільному суді Верховного Суду справи № 569/8029/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору довічного утримання недійсним та застосування наслідків недійсності правочину.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 16.07.2024, вказана ухвала від 02.04.2025 скасована та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 12.11.2024 за клопотанням представника відповідача адвоката Яреми С.В. постановлено витребувати з Рівненської державної нотаріальної контори Рівненської області (майдан Незалежності, 7, м. Рівне, 33028) наступне: належним чином завірену копію спадкової справи № 56889452 після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На виконання ухвали суду 12.11.2024 р. вх..№67194/24-вх. від 27.11.2024 р. з Рівненської державної нотаріальної контори Рівненської області до суду надійшла копія матеріалів спадкової справи № 478/2014 (номер в Спадковому реєстрі - 56889452), заведеної 11 грудня 2014 року до майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була оглянута в судовому засіданні.

Ухвалою суду на місці задоволено клопотання представника відповідача про виклик та допит свідків, та про приєднання до матеріалів справи письмових доказів.

Заслухавши пояснення позивачки, представника позивачки, представника відповідача, показання свідків, дослідивши письмові матеріали по справі та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 67 років, про що складено актовий запис № 1913 від 01.12.2014 року, зареєстрований відділом ДРАЦС РС Рівненського міського управління юстиції.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина.

Так, з оглянутої судом спадкової справи № 478/2014 встановлено наступне:

11.12.2014 р. о 15.06 год. ОСОБА_2 подала заяву № 1203 про прийняття спадщини після смерті батька.

27.05.2015 ОСОБА_1 подала заяву № 419 про прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_4 в порядку ст.. 1262 ЦК України. У зазначеній заяві ОСОБА_1 підтвердила, що їй було роз`яснено зміст ст.1223 ЦК України, що у спадкоємців за законом право на спадкування виникає у разі відсутності заповіту.

Разом з тим, у даній спадковій справі міститься заява ОСОБА_1 від 18.05.2015 р. у якій вона просила відтермінувати видачу ОСОБА_2 свідоцтва про спадщину на кв. АДРЕСА_1 з тих підстав, що нею поданий позову до Рівненського міського суду про визнання за нею права власності на дану квартиру.

Встановлено, що ОСОБА_2 отримала свідоцтво про спадщину за законом від 15.10.2015, видане Першою рівненською ДНК, після смерті батька ОСОБА_4 на грошові вклади , зареєстроване у реєстрі за № 2-445; та свідоцтво про право на спадщину за законом від 14.11.2018р., виданого Першою рівненською ДНК, після смерті батька ОСОБА_4 на земельну частку (пай) , зареєстроване у реєстрі за №2-343.

Отже, ОСОБА_2 , будучи єдиною спадкоємицею першої черги за законом та після смерті ОСОБА_4 фактично прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_4 , проте на даний час ОСОБА_2 лише не отримала свідоцтва про право на спадщину на квартиру, оскільки ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 07 травня 2018 року у справі № 569/8029/18 на неї накладено арешт.

Позивач ОСОБА_1 приходиться рідною сестрою померлому ОСОБА_4 та рідною тіткою для відповідачки ОСОБА_2 ..

Судом не встановлено належних та достовірних доказів того, що до 01.06.2015 року ОСОБА_1 було подано заяву щодо наявності боргу у ОСОБА_4 перед нею, який ОСОБА_2 повинна погасити їй як спадкоємиця , яка прийняла спадщину.

Разом з тим, судом встановлено, що 30.05.2019 року, ОСОБА_1 звернулася із заявою-вимогою до ОСОБА_2 про погашення боргу перед нею померлим ОСОБА_4 у сумі 10 000 доларів США, посвідченою приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Хомутовським В.С., зареєстрованої у реєстрі № 464.

На час пред`явлення ОСОБА_2 претензії щодо погашення боргу минув 6-місячний строк, встановлений ст.1281 ЦК України для пред`явлення вимоги до спадкоємців. Спадкова справа була заведена у Першій рівненській державній нотаріальній конторі, заява ОСОБА_1 від 30.05.2019 подана до нотаріуса, яким не велася спадкова справа після смерті ОСОБА_4 ..

Судом оглянуті, надані позивачкою як докази позики ОСОБА_4 у неї коштів ксерокопії розписок.

З ксерокопії розписки датованої 27.05.2005 вбачається, що ОСОБА_4 отримав від рідної сестри ОСОБА_1 5 700 (п`ять тисяч сімсот) доларів США для утримання рідного дядька ОСОБА_5 , борг обіцяв повернути частинами, коли оформить на себе пенсію.

З рішення Рівненського міського суду у справі № 569/14857/15-ц, яке набрало законної сили, і подано до суду як доказ, вбачається, що судом встановлено, що ОСОБА_4 перебував на обліку в управлінні ПФУ з червня 2007 року по грудень 2014 року. та отримував пенсію у розмірі 1103 грн. Даним рішенням суд прийшов до висновку, що покійний ОСОБА_4 мав достатнє матеріальне забезпечення для власного утримання.

Судом оглянута розписка від 01 .04.2007 року наступного змісту « Я, ОСОБА_4 1947 року народження, отримав від своєї сестри ОСОБА_1 , 1959 р.н., гроші в сумі 4300 доларів США для подальшого утримання ОСОБА_5 в рахунок цього та попереднього боргу, від 27 травня 2005 року, я зобов`язуюсь подарувати, ОСОБА_1 , квартиру АДРЕСА_1 , яку я отримаю після смерті мого хрещеного батька ОСОБА_5 , завдяки договору довічного утримання від 26.06.2006 року.»

Тексти розписок виготовлено на комп`ютері, надруковані на принтері, а не написано власноручно ОСОБА_4 . Як стверджувала позивачка у судовому засіданні, оригінали цих розписок вона передала ОСОБА_4 .

26.06.2006 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено Договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського нотаріального округу Ткачук М.Ю. ,зареєстрований у реєстрі за № 1369. Згідно п.6 даного договору ОСОБА_4 зобов`язався пожиттєво утримувати ОСОБА_5 , забезпечувати його харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою та зберегти у його по життєвому користуванні одну кімнату, та платити йому щомісячно грошову суму в розмірі 150 грн.

З оглянутого судом свідоцтва про смерть ОСОБА_5 вбачається, що він помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що 08.09.2008 року зроблено відповідний актовий запис за № 1520, зареєстрований відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції. Тобто, за твердженнями ОСОБА_1 . ОСОБА_4 зобов`язувався подарувати їй квартиру, яка станом на 01.04.2007 року йому не належала на праві приватної власності, оскільки за договором довічного утримання він не мав права нею розпоряджатися.

ОСОБА_4 в період з 27.12.2005 по 13.01.2015 був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 , фактично проживав з ОСОБА_5 , доглянув його до смерті та здійснив його поховання.

Судом оглянуто нотаріально посвідчену заяву 02.03.2020, приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Філюк В.М., зареєстрованої в реєстрі за № 581-583, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , у якій повідомили, що не претендують на майно, що залишилося після смерті ОСОБА_4 , до спадщини ОСОБА_5 , ОСОБА_4 не вступали, і не заперечують, щоб право власності на їх спадкове майно оформила ОСОБА_1 , 1959 р.н. яка є інвалідом 2-ї групи безстроково та вважають, що їхні частки мають бути передані для ОСОБА_1 , яка надавала матеріальне забезпечення для утримання рідних їй людей, а зокрема передала кошти в сумі 10 тисяч доларів США на їх утримання.

Допитаний у судовому засіданні 19.03.2025 свідок ОСОБА_7 , який приходиться братом померлого ОСОБА_4 суду показав, що пам`ятає, як зустрів ОСОБА_10 вдома у ОСОБА_11 і той повідомив, що якщо не віддасть ОСОБА_12 кошти, то віддасть замість них квартиру ОСОБА_5 .

Допитана у судовому засіданні 19.03.2025 свідок ОСОБА_8 , яка приходиться рідною сестрою позивачці та померлому ОСОБА_4 , суду показала, що після смерті дядька ОСОБА_5 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 прийшли до неї додому, де він повідомив, що у нього є договір довічного утримання ОСОБА_5 і якщо не віддасть борг ОСОБА_12 , то віддасть їй квартиру дядька.

Отже, будучи допитами як свідки у судовому засіданні ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 стверджували, що покійний ОСОБА_4 брав у борг кошти у ОСОБА_1 на утримання дядька ОСОБА_5 , про що давав розписки. Проте, у поданій до суду нотаріально посвідченій заяві та дослідженій судом в судовому засідання, вбачається, що ці ж особи вказували, що для ОСОБА_1 , яка надавала матеріальне забезпечення для утримання рідних їй людей, а зокрема передала кошти в сумі 10 тисяч доларів США на їх утримання потрібно віддати квартиру. Тобто у 2020 році вони підтверджували, що ОСОБА_1 просто матеріально допомагала ОСОБА_5 та ОСОБА_4 для їх утримання. Про будь-які позики не вказували. Відтак, показання свідків є суперечливими, в частині правової природи 10 000 доларів США, які як стверджує позивачка вона давала у борг ОСОБА_4 , а тому суд їх до уваги не приймає.

Допитана у судовому засіданні 22.04.2025 свідок ОСОБА_6 , яка приходиться першою дружиною померлого ОСОБА_4 та матір`ю відповідачки, суду показала, що підтримувала дружні відносини із ОСОБА_1 до моменту її звернення в суди стосовно спадщини. Її колишній чоловік був забезпеченою людиною, натомість позивачка на той час ніде не працювала, мала нерегулярні тимчасові підробітки, за рахунок яких допомагала дочці придбати житло в АДРЕСА_3 . Їй відомо, що за життя ОСОБА_4 дійсно доглядав свого дядька ОСОБА_15 . Про борг свого колишнього чоловіка нічого не знає.

Як встановлено судом з досліджених належних та допустимих доказів, а саме рішень судів, позивачка протягом 6-місяців - з 01.12.2014 по 01.06.2015 не зверталася до Відповідача, як спадкоємниці боржника, із заявою про повернення боргу, проте, з того часу зверталася до суду із позовними заявами до відповідача.

Судом оглянуті наступні судові рішення:

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 04.09.2015 у справі №569/6385/15-ц , яке ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 16.10.2015р, залишено без змін, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору дарування спадкової квартири в АДРЕСА_2 , та визнання права власності на дану квартиру.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02.04.2018 у справі №569/14857/15-ц , яке судами апеляційної та касаційної інстанцій залишено без змін, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права спадкування по закону за її померлим батьком. Зі змісту даної постанови вбачається, що судом встановлено, що за життя ОСОБА_4 був матеріально забезпеченим .

Постановою Рівненського апеляційного суду від 14.03.2018 у справі №569/12599/18 , яка судом касаційної інстанцій залишена в силі, відмовлено в позові ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Рівненської міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви для прийнятої спадщини, а саме квартири в АДРЕСА_2 .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27.06.2023 у справі №569/8029/18 , за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору довічного угримання недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, яке постановою Рівненського апеляційного суду від 19.10.2023 р. залишено без змін, відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позову. На даний час це рішення є предметом касаційного оскарження.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29.11.2023 у справі №569/11281/23, яке рішенням апеляційної інстанції залишено в силі, касаційним судом провадження не відкрито, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про отримання права на спадкування разом із спадкоємцем першої черги за законом відмовлено повністю.

Також встановлено, , що 24 лютого 2016 року позивач ОСОБА_1 , не маючи права власності на квартиру, самовільно зламала замки у квартирі в АДРЕСА_2 , та незаконно поселилася у ній і по даний час фактично там проживає. По даному факту відкривалося кримінальне провадження №0001604 від 14.03.2016 за ч.1 ст.162 КК України.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 20.07.2016 у справі №569/8968/16-к постанову слідчого Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області Міщук А.Ю. про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001604 від 14 березня 2016 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення скасовано. Матеріали кримінального провадження №0001604 повернуто у СВ Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області для доопрацювання .

Предметом оспорення ОСОБА_1 у справі № 569/8029/18 був укладений між ОСОБА_5 (Згідно копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 встановлено, що ОСОБА_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що 08.09.2008 р. складено відповідний актовий запис за № 1520, зареєстрований Відділом ДРАЦС РС Рівненського міського управління юстиції) та ОСОБА_4 Договір довічного утримання, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського нотаріального округу Ткачук М.Ю. , за реєстровного у реєстрі за № 1369.

Рішенням Рівненського міського суду від 27.06.2023, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 19.10.2023, ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову. На даний час зазначена справа по ухвалі ВС від 10.01.2024 витребувана у зв`язку з надходженням касаційної скарги на рішення та постанову.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Статтею 1281 ЦК України (в редакції на час відкриття спадщини) передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від дня настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Таким чином, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15- ц ( провадження № 14-53цс18).

Таким чином, стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса.

Такої позиції дотримується і Верховний Суд. Так, у постанові від 10 березня 2021 року у справі № 522/5924/17 (провадження №61-8793св20) Верховним Судом зроблено правовий висновок, що хоча стаття 1281 ЦК України не конкретизує способів пред`явлення вимоги кредитором до спадкоємців боржника, проте, по-перше, за формою наведене звернення банку має бути саме певною вимогою майнового характеру, а, по-друге, така вимога має бути висунута до конкретних перелічених суб`єктів - спадкоємців, які прийняли спадщину. Виходячи зі змісту статті 1281 ЦК України, допускається два способи пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців: 1) безпосередньо до спадкоємців; 2) опосередковано - через нотаріуса. Обрання певного способу є правом кредитора і здійснюється ним на власний розсуд.

Таку правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 11.07.2018 у справі №495/1933/15-ц.

У постанові Верховного суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц, зроблено наступний правовий висновок:

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Згідно позиції Великої Палати Верховного суду у постанові від 09.10.2024 у справі №638/1046/14-ц

Під час вирішення спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника (у тому числі, якщо смерть боржника настала під час розгляду справи у суді) суди для правильного вирішення справи першочергово повинні встановити, чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, тобто чи вчинив кредитор потрібні дії у матеріальних відносинах.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми), що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, зокрема, претензії кредиторів.

Вибір конкретного способу пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника є правом кредитора і здійснюється ним на власний розсуд.

Водночас кредитор, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною другою і третьою статті 1281 ЦК України, позбавляється права вимоги (частина четверта цієї статті).

Зі спливом строків, визначених статтею 1281 ЦК України, і непред`явленням кредитором вимог до спадкоємців боржника, такий кредитор позбавляється права вимоги, тобто відповідне цивільне право припиняється, а кредитор втрачає можливість вимагати в суді захисту відповідного права.

Відповідно до ст. 77 ЦПК Належність доказів 1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування 2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїм вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, сукупністю достовірно встановлених доказів підтверджується, що ОСОБА_1 про смерть брата ОСОБА_4 стало відомо відразу, тобто ІНФОРМАЦІЯ_3 , даний факт нею не заперечувався під час судового розгляду. 08.04.2015 року, коли позивачка приїхала із Росії в Україну, їй стало відомо, що дочка померлого брата - ОСОБА_2 прийняла після нього спадщину. 27.05.2015 року позивачка також подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після брата. Твердження ОСОБА_1 , що у квітні 2015 року вона пред`являла до Відповідачки вимогу про повернення боргу ОСОБА_4 перед нею, не знайшло свого підтвердження у суді.

Обізнаність відповідача про існування розписок для утримання із позовної заяви у справі №569/6315-ц аж ніяк не заміняє вимоги кредитора до спадкоємця боржника про повернення боргу, оскільки такі розписки рішенням суду від 04.09.2015 як докази не були надані та не оцінювалися судом.

Відповідь на те, чому Позивач не звернулася вчасно із такою вимогою, наведено нею особисто у відповіді на відзив від 03.12.2021, а саме: « Відповідно до ст. 606 ЦК України зобов`язання припиняються поєднанням боржника і кредитора в одній особі. Задоволення позову про усунення від права спадкування унеможлювало б стягнення суми боргу, оскільки ОСОБА_1 одночасно була б і кредитором і боржником, як спадкоємниця ОСОБА_4 ».

Таким чином, судом встановлено, що звертаючись 27.05.2015 до нотаріуса, ОСОБА_1 не скористалася своїм правом повідомити про наявність у неї претензій, як кредитора спадкодавця.

30 .05.2019 року, через чотири роки, позивачка звернулася до відповідачки із заявою-вимогою про повернення боргу, на яку 24.07.2019 року отримала негативну відповідь від матері відповідачки ОСОБА_6 . Подання позивачкою в період з квітня 2015 року по жовтень 2021 року різних позовів до відповідача не переривали ці строки.

Враховуючи вище викладене, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши належні та допустимі докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку з пропуском встановленого ст.1281 ЦК строку для пред`явлення вимоги до спадкоємців, оскільки ці строки не призупиняються, не перериваються й не поновлюються.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.12,81,141,263-268,273, 354,355 ЦПК України, суд ,-

в и р і ш и в:

ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживає: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повний текст рішення виготовлено - 09.07.2025

Суддя О.В.Панас