Житомирський апеляційний суд
Справа №274/2250/24 Головуючий у 1-й інст. Большакова Т. Б.
Категорія 55 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Борисюка Р.М., Шевчук А.М.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Житомирі цивільну справу №274/2250/24 за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФЗ Солюшіонс» (ТОВ БМЗ «Прогрес»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 про стягнення заробітної плати, яка належала спадкодавцю, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФЗ Солюшіонс» на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 лютого 2025 року, ухвалене під головуванням судді Большакової Т.Б. в м. Бердичів Житомирської області,

в с т а н о в и в :

У березні 2024 року ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, у якому з урахуванням нової редакції просила зобов`язати ТОВ «ФЗ Солюшіонс» (ТОВ БМЗ «Прогрес») виплатити неповнолітнім дітям ОСОБА_5 , якими є ОСОБА_1 , 2008 р.н. та ОСОБА_3 , 2015 р.н. зароблених, але не виплачених на час смерті ОСОБА_5 коштів, як неповнолітнім дітям членам сім`ї померлого, що мають право на отримання зазначених виплат.

В обґрунтування позову зазначала, що вона як законний представник неповнолітніх дітей, звернулася до відповідача із заявою про виплату нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, коштів за невикористану відпустку, лікарняних, що належали її колишньому чоловіку, який помер та який за життя працював на ТОВ БМЗ «Прогрес», оскільки його діти не отримали належні померлому батьку виплати. Враховуючи вищевикладене просила задовольнити позов в повному обсязі.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 лютого 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ТОВ «ФЗ Солюшіонс» (ТОВ БМЗ «Прогрес») на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє законний представник ОСОБА_1 16 186,19 грн (без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів). Стягнуто з ТОВ «ФЗ Солюшіонс» (ТОВ БМЗ «Прогрес») на користь держави судовий збір у розмірі 1211,40 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ТОВ «ФЗ Солюшіонс» подало апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що ТОВ БМЗ «Прогрес» було видано наказ №43-к/тр від 14.04.2021 про припинення трудового договору із померлим. В подальшому, 19 квітня 2021 року до ТОВ БМЗ «Прогрес» надійшла заява про виплату зароблених, але не отриманих на час смерті ОСОБА_5 коштів від батька ОСОБА_4 , який одноособово поніс витрати на поховання сина. Оскільки жодних інших заяв до підприємства не надходило, ТОВ БМЗ «Прогрес» було видано наказ №49-к/тр від 19.04.2021, згідно якого прийнято рішення виплатити ОСОБА_4 , батьку померлого ОСОБА_5 неотримані за життя кошти, що належать до виплати ОСОБА_5 , допомогу по тимчасовій непрацездатності (листок непрацездатності серія AЛB №362950 від 19.03.2021) та грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку. Тобто, ТОВ «ФЗ Солюшіонс» (ТОВ БМЗ «Прогрес») в повному обсязі виконало свій обов`язок щодо виплати членам сім`ї померлого ОСОБА_5 неотриманих за життя коштів, що мали бути виплачені. Зазначає, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, зокрема прийнято позовну заяву ОСОБА_1 без усунення недоліків та відкрито провадження у справі з порушенням усіх термінів щодо усунення недоліків. Вказує, що справа мала б слухатися за місцезнаходженням відповідача у Печерському суді м. Києва, що не враховано судом першої інстанції.

Звертає увагу на те, що відповідачем неодноразово зазначалося про відсутність заборгованості по нарахованій та невиплаченій заробітній платі, оскільки вона була виплачена в повному обсязі іншому члену сім`ї померлого (його батькові), який не був залучений до розгляду справи. Зазначає, що оскільки виплата коштів вже відбулася на користь іншого члена сім`ї, то зазначені кошти не увійшли до складу спадщини померлого, в силу приписів ст. 1227 ЦК України та 83 КЗпП України, а тому зазначений спір не міг розглядатися на підставі матеріального права, що унормовує право на спадкування. Вказує, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки доказам відсутності у відповідача будь-якої заборгованості перед працівниками з приводу виплат заробітної плати. Судом першої інстанції не було надано належної оцінки: доказам виконання відповідачем обов`язку щодо виплати невиплаченої за життя працівника заробітної плати, а також грошової компенсації за невикористані ним дні відпусток та інше - іншому члену сім`ї такого працівника, до того як ці кошти могли увійти до складу спадщини. Більш того, не маючі жодних доказів у матеріалах справи суд першої інстанції самостійно встановив коло спадкоємців по справі та визначив, що вони прийняли спадщину. Враховуючи вищевикладене просить скасувати рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 лютого 2025 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 07.06.2018 та серії НОМЕР_2 від 07.06.2018.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 14.04.2021.

Згідно копії трудової книжки НОМЕР_4 , померлий ОСОБА_5 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Бердичівський машинобудівельний завод «Прогрес» до 08.04.2021.

Наказом ТОВ «Бердичівський машинобудівельний завод «Прогрес» №43-к/тр від 14.04.2021 припинено трудовий договір з ОСОБА_5 , заступником начальника лабораторії фільтрування, 08.04.2021 у зв`язку зі смертю. Наказано нарахувати грошову компенсацію за невикористану ОСОБА_5 щорічну відпустку тривалістю 31 календарний день.

19.04.2021 до ТОВ «Бердичівський машинобудівельний завод «Прогрес» із заявою про виплату неотриманих за життя коштів ОСОБА_5 звернувся ОСОБА_4 (батько ОСОБА_5 ).

Відповідно до наказу ТОВ «Бердичівський машинобудівельний завод «Прогрес» від 19.04.2021 за №49-к/тр, бухгалтерії було надано розпорядження виплатити ОСОБА_4 , батьку померлого ОСОБА_5 , заступника начальника лабораторії фільтрування, неотримані за життя кошти, що належить до виплати ОСОБА_5 , допомоги по тимчасовій непрацездатності (листок непрацездатності серія АЛВ №362950 від 19.03.2021) та грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку.

Згідно витягу з розрахункової відомості станом на квітень 2021 року у померлого ОСОБА_5 рахувалася заборгованість по нарахованій та невиплаченій заробітній платі у розмірі 16 186,19 грн.

Згідно меморіального ордеру №2011 від 20.04.2021 ОСОБА_4 здійснено виплату у сумі 10 118,54 грн. Призначення платежу вказано: зарплата за квітень 2021 року, розрахункові.

Відповідно до копії платіжного доручення №55008 від 22.06.2021 підтверджено перерахування ОСОБА_4 6067,65 грн. Призначення платежу вказано: лікарняні квітень 2021 року.

22.06.2023 ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «ФЗ Солюшіонс» із заявою, у якій просила надати довідку про те, кому і в якій сумі була виплачена заробітна плата не отримана на момент смерті колишнього чоловіка, батька малолітніх дітей ОСОБА_5 . Вказано, що довідка потрібна для пред`явлення в суд для вирішення майнових питань спадкоємців.

Листом від 11.07.2023 за №23К-421 ОСОБА_1 було повідомлено про те, що у зв`язку зі смертю ОСОБА_5 , згідно наказу від 14.04.2021 №43-к/тр було проведено розрахунок виплат в загальній сумі 21 300,23 грн., в т.ч. нараховано: лікарняні 8090,20 грн., компенсація за невикористану відпустку 13 210,03 грн. З цих нарахувань утримано: податки в сумі 4153,54 грн та аліменти в сумі 960,50 грн. Суму в розмірі 16 186,19 грн було виплачено батьку ОСОБА_4 , який надав заяву на виплату коштів та свідоцтво про смерть ОСОБА_5 .

07.08.2023 ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «ФЗ Солюшіонс» із заявою, у якій просила виплатити неповнолітнім дітям померлого ОСОБА_5 , перерахувавши на особовий пенсійний рахунок, відкритий для отримання пенсії по втраті годувальника неотриманні за життя кошти.

Також, 07.08.2023 ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «ФЗ Солюшіонс» з листом, у якому просила терміново виплатити зароблені за життя ОСОБА_5 коштів, посилаючись на те, що на час смерті працівника TOB БМЗ «Прогрес» ОСОБА_5 , який являвся її колишнім чоловіком та батьком двох малолітніх дітей ОСОБА_2 2008 р.н. і ОСОБА_3 2015 р.н. не було виплачено в повному обсязі заробітну плату, кошти за невикористану відпустку, лікарняні. Одразу після смерті ОСОБА_5 вона звернулася до відділу кадрів ТОВ БМЗ «Прогрес» 14.04.2021 та надала копію свідоцтва про смерть працівника ОСОБА_5 серії НОМЕР_3 , на підставі якого було видано наказ №43-к/тр від 14.04.2021 та внесено запис в трудову книжку за №29 від 08.04.2021 про припинення роботи у зв`язку із смертю. Керівником відділу кадрів за її запитом було надано копії трудової книжки працівника для оформлення пенсії по втраті годувальника на двох його малолітніх дітей, і на її питання щодо зароблених, але не виплачених коштів на час смерті їй надали відповідь, що на даний час бухгалтерія має підрахувати все і вони її повідомлять. Але до цього часу їй ніхто не повідомив і заборгованість дітям не виплачена. В особовій справі ОСОБА_5 наявна інформація про членів його сім`ї, а саме, двох малолітніх дітей, що знаходились на його утриманні і згідно чинного законодавства повинні були отримати належні їхньому батькові виплати після його смерті першочергово, як малолітні діти члени сім`ї померлого.

Листом від 31.08.2023 за №23К-526 ОСОБА_1 було повідомлено, що після надання батьком померлого оригіналу листка тимчасової непрацездатності ОСОБА_5 , а також заяви на отримання належних коштів з пакетом відповідних документів, було проведено нарахування та виплату батьку неотриманих за життя коштів, що належить до виплати ОСОБА_5 . Одночасно вказаним листом повідомлено позивача, що дійсно в особовій справі ОСОБА_5 наявна інформація про членів його сім`ї, а саме двох малолітніх дітей, а також в особовому листі зазначено інформацію, що ОСОБА_5 - розлучений. В квітні 2021 року за її запитом була надана допомога в оформленні документів для отримання виплат пенсійного фонду на малолітніх дітей, що залишились без батька (копія трудової книжки ОСОБА_5 ). Письмової заяви на отримання коштів померлого нею не надавалось.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що згідно витягу з розрахункової відомості станом на квітень 2021 року у померлого ОСОБА_5 рахується заборгованість по нарахованій та невиплаченій заробітній платі у розмірі 16 186,19 грн. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є членами сім`ї померлого, а тому мають право на суми заробітної плати, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя. Доказів того, що батько належав до членів сім`ї померлого, якому виплачені кошти, відповідач суду не надав. Отже, встановивши наявність заборгованості по нарахованій та невиплаченій заробітній платі, яка рахується за ОСОБА_5 , а також встановивши наявність членів сім`ї померлого, спадкоємців - його дітей, які в силу вимог ст. ст. 1227, 1261 ЦК України, прийняли спадщину у вигляді нарахованої та невиплаченої заробітної плати, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

У ст. 2 ЦПК України визначені завдання та основні засади цивільного судочинства, серед яких змагальність та диспозитивність.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У ч. 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

У частині першій та пунктах 4, 5 частини першої статті 177 ЦПК України в чинній редакції передбачено, що в позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні, та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Позовна заява обов`язково повинна містити предмет позову та підстави позову. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яке опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Водночас правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Звертаючись до суду з позов ОСОБА_1 просила зобов`язати ТОВ «ФЗ Солюшіонс» (ТОВ БМЗ «Прогрес») виплатити неповнолітнім дітям ОСОБА_5 , якими є ОСОБА_1 , 2008 р.н. та ОСОБА_3 , 2015 р.н. зароблених, але не виплачених на час смерті ОСОБА_5 коштів, як неповнолітнім дітям членам сім`ї померлого, що мають право на отримання зазначених виплат.

Як на підставу позову посилалася на те, що вона як законний представник неповнолітніх дітей, звернулася до відповідача із заявою про виплату нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, коштів за невикористану відпустку, лікарняних, що належали її колишньому чоловіку, який помер та який за життя працював на ТОВ БМЗ «Прогрес», оскільки його діти не отримали належні померлому батьку виплати.

Для приватного права апріорі властивою є така засада як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі №554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі №520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20).

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України).

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За практикою Європейського суду з прав людини (справа «Будченко проти України», заява №38677/06) концепція «майна» не обмежується існуючим майном, може охоплювати активи, включаючи вимоги, стосовно яких можна було би довести, що заявник принаймні мав «законні сподівання» щодо отримання можливості ефективного володіння правом на власність.

Тобто невиплачена заробітна плата є майном та однозначно підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому зарплати без обмеження будь-яким строком.

При цьому, відповідно до ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи (здатність мати цивільні права та обов`язки) виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті.

Відповідно до ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Відповідно до частин першої та третьої статі 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).

Верховний Суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі».

Відповідно до абз. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці» роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Типові форми первинної облікової документації підприємств, установ та організацій затверджено наказом Державного комітету статистики України №489 від 05.12.2008, зокрема, затверджено форму розрахунково-платіжної відомості працівника (форма П-6).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (чинного на момент виникнення правовідносин) розрахунковий документ - документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунка платника на рахунок отримувача.

Таким чином, доказами перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача можуть бути розрахунково-платіжна відомість працівника (форма П-6), платіжне доручення, розрахунковий чек, виписка з банківського рахунку, тощо.

Згідно з пунктом 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а згідно з пунктом 8.1 статті 8 цього Закону банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Отже, моментом фактичного виконання зобов`язання є саме момент надходження коштів з рахунку боржника на відповідний рахунок кредитора.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 16 грудня 2020 року, у справі №910/9619/19.

У даній справі встановлено, що ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер.

Згідно копії трудової книжки НОМЕР_4 , померлий ОСОБА_5 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Бердичівський машинобудівельний завод «Прогрес» до 08.04.2021.

Наказом ТОВ «Бердичівський машинобудівельний завод «Прогрес» №43-к/тр від 14.04.2021 припинено трудовий договір з ОСОБА_5 , заступником начальника лабораторії фільтрування, 08.04.2021 у зв`язку зі смертю. Наказано нарахувати грошову компенсацію за невикористану ОСОБА_5 щорічну відпустку тривалістю 31 календарний день.

19.04.2021 до ТОВ «Бердичівський машинобудівельний завод «Прогрес» із заявою про виплату неотриманих за життя коштів ОСОБА_5 звернувся ОСОБА_4 (батько ОСОБА_5 ).

Відповідно до наказу ТОВ «Бердичівський машинобудівельний завод «Прогрес» від 19.04.2021 за №49-к/тр, бухгалтерії було надано розпорядження виплатити ОСОБА_4 , батьку померлого ОСОБА_5 , заступника начальника лабораторії фільтрування, неотримані за життя кошти, що належить до виплати ОСОБА_5 , допомоги по тимчасовій непрацездатності (листок непрацездатності серія АЛВ №362950 від 19.03.2021) та грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку.

Згідно витягу з розрахункової відомості станом на квітень 2021 року у померлого ОСОБА_5 рахувалася заборгованість по нарахованій та невиплаченій заробітній платі у розмірі 16 186,19 грн.

Згідно меморіального ордеру №2011 від 20.04.2021 ОСОБА_4 (батьку ОСОБА_5 ) здійснено виплату у сумі 10 118,54 грн. Призначення платежу вказано: зарплата за квітень 2021 року, розрахункові.

Також, відповідно до копії платіжного доручення №55008 від 22.06.2021 підтверджено перерахування ОСОБА_4 (батьку ОСОБА_5 ) 6067,65 грн. Призначення платежу вказано: лікарняні квітень 2021 року.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено виконання ТОВ «Бердичівський машинобудівельний завод «Прогрес» зобов`язання по виплаті заборгованості по нарахованій та невиплаченій заробітній платі, що належала ОСОБА_5 члену його сім`ї батьку ОСОБА_4 .

Відтак, доводи позивача про те, що за ТОВ «ФЗ Солюшіонс» (ТОВ БМЗ «Прогрес») рахується заборгованість по нарахованій та невиплаченій заробітній платі перед померлим ОСОБА_5 спростовується матеріалами справи.

Зокрема, відповідачем підтверджено належними та допустимими доказами факт виплати ОСОБА_4 (батьку ОСОБА_5 ) грошових коштів, що належали його сину.

У свою чергу, позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами факт звернення до ТОВ «Бердичівський машинобудівельний завод «Прогрес» із заявою про виплату на користь дітей невиплаченої за життя ОСОБА_5 заробітної плати, як і доказів того, що відповідачем не виконано обов`язку із виплати коштів належних померлому ОСОБА_5 .

Стаття 61 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, і підлягає обов`язковому застосуванню як норма прямої дії.

Цією конституційною нормою встановлено заборону саме «подвійного», а не «повторного» притягнення до відповідальності. Застосування зазначеного конституційного положення не залежить від того, за яким рішенням особу було притягнуто до відповідальності раніше.

Гарантована статтею 61 Конституції України заборона подвійного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення (лат. - non bis in idem - «двічі за одне і те саме не карають») має на меті уникнути несправедливого покарання за одне й те саме правопорушення двічі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 01 червня 2021 року у справі №910/12876/19, провадження №12-94гс20).

Також, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Частина 1 ст. 48 ЦПК України визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Частиною 2 ст. 51 ЦПК України передбачено, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

За змістом норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, саме на позивача покладено обов`язок визначати коло відповідачів у справі, предмет та підстави позову.

При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц.

У справі, що переглядається встановлено, що ОСОБА_1 звертаючись до суду з даним позовом пред`явила вимоги до ТОВ «ФЗ Солюшіонс» (ТОВ БМЗ «Прогрес»).

Натомість встановлено, що 22.06.2023 ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «ФЗ Солюшіонс» із заявою, у якій просила надати довідку про те, кому і в якій сумі була виплачена заробітна плата не отримана на момент смерті колишнього чоловіка, батька малолітніх дітей ОСОБА_5 . Вказано, що довідка потрібна для пред`явлення в суд для вирішення майнових питань спадкоємців.

Листом від 11.07.2023 за №23К-421 ОСОБА_1 було повідомлено про те, що у зв`язку зі смертю ОСОБА_5 , згідно наказу від 14.04.2021 №43-к/тр було проведено розрахунок виплат в загальній сумі 21 300,23 грн., в т.ч. нараховано: лікарняні 8090,20 грн., компенсація за невикористану відпустку 13 210,03 грн. З цих нарахувань утримано: податки в сумі 4153,54 грн та аліменти в сумі 960,50 грн. Суму в розмірі 16 186,19 грн було виплачено батьку ОСОБА_4 , який надав заяву на виплату коштів та свідоцтво про смерть ОСОБА_5 .

В подальшому, 07.08.2023 ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «ФЗ Солюшіонс» із заявою, у якій просила виплатити неповнолітнім дітям померлого ОСОБА_5 , перерахувавши на особовий пенсійний рахунок, відкритий для отримання пенсії по втраті годувальника неотриманні за життя кошти.

Також, 07.08.2023 ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «ФЗ Солюшіонс» з листом, у якому просила терміново виплатити зароблені за життя ОСОБА_5 коштів, посилаючись на те, що на час смерті працівника TOB БМЗ «Прогрес» ОСОБА_5 , який являвся її колишнім чоловіком та батьком двох малолітніх дітей ОСОБА_2 2008 р.н. і ОСОБА_3 2015 р.н. не було виплачено в повному обсязі заробітну плату, кошти за невикористану відпустку, лікарняні.

Листом від 31.08.2023 за №23К-526 ОСОБА_1 було повідомлено, що після надання батьком померлого оригіналу листка тимчасової непрацездатності ОСОБА_5 , а також заяви на отримання належних коштів з пакетом відповідних документів, було проведено нарахування та виплату батьку неотриманих за життя коштів, що належить до виплати ОСОБА_5 . Одночасно вказаним листом повідомлено позивача, що дійсно в особовій справі ОСОБА_5 наявна інформація про членів його сім`ї, а саме двох малолітніх дітей, а також в особовому листі зазначено інформацію, що ОСОБА_5 - розлучений. В квітні 2021 року за її запитом була надана допомога в оформленні документів для отримання виплат пенсійного фонду на малолітніх дітей, що залишились без батька (копія трудової книжки ОСОБА_5 ). Письмової заяви на отримання коштів померлого нею не надавалось.

Отже, на момент звернення до суду з позовом (12.03.2024) ОСОБА_1 достеменно була обізнана про те, що грошові кошти, які належали за життя ОСОБА_5 були виплачені ТОВ «Бердичівський машинобудівельний завод «Прогрес» його батьку ОСОБА_4 .

Таким чином встановивши, що за ТОВ «ФЗ Солюшіонс» (ТОВ БМЗ «Прогрес») не рахується заборгованість по нарахованій та невиплаченій заробітній платі перед померлим ОСОБА_5 та виконання ТОВ «Бердичівський машинобудівельний завод «Прогрес» із виплати заробітної плати, що належала ОСОБА_5 його батьку, а також факт обізнаності ОСОБА_1 про отримання ОСОБА_4 грошових коштів, що належали померлому ОСОБА_5 , колегія суддів приходить до висновку про те, що позов у даній справі пред`явлений до неналежного відповідача, оскільки належним відповідачем у даній справі мав би бути ОСОБА_4 .

Позивач у ході розгляду справи у суді першої інстанції не зверталася до суду з клопотанням про заміну первісного відповідача належним відповідачем ОСОБА_4 або про залучення до участі його у справі як співвідповідача.

Отже, коло осіб - учасників справи позивач визначив з порушенням норм процесуального права.

При цьому, суд позбавлений права самостійно замінити неналежного відповідача на належного або залучити його в якості співвідповідача.

А тому, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

На наведене вище суд першої інстанції уваги не звернув.

Оскільки, суб`єктний склад учасників справи визначає суд першої інстанції, а в даній справі не залучено всіх осіб, які є учасниками спірних матеріальних правовідносин в якості відповідача, рішення суду підлягає скасуванню, оскільки в такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права особи, не залученої до участі у справі як відповідача, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Отже, зазначене свідчить про істотне порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке потягло за собою ухвалення незаконного рішення.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вказане не призведе до порушення прав позивача, оскільки вона може звернутися з даним позовом до належного відповідача.

Згідно з ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частинами 1, 6, 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За наведених вище обставин судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору в сумі 1453,00 грн слід компенсувати ТОВ «ФЗ Солюшіонс» (ТОВ БМЗ «Прогрес») за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФЗ Солюшіонс» задовольнити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «ФЗ Солюшіонс» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України витрати по сплаті судового збору в сумі 1453,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 15 липня 2025 року.

Головуючий

Судді