Справа № 158/3441/24 Головуючий у 1 інстанції: Костюкевич О. К.
Провадження № 22-ц/802/769/25 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Орган опіки та піклування Ківерцівської міської ради, про позбавлення батьківських прав за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 16 квітня 2025 року

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що з відповідачем ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 грудня 2019 року між ними розірваний. У шлюбі народилося двоє дітей: син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу вона 19 січня 2021 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 у якому народилася дитина син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вона з чоловіком та трьома дітьми проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 20 квітня 2021 року у цивільній справі № 158/446/21 з ОСОБА_4 на її користь стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей та 21 травня 2021 року Ківерцівським районним судом Волинської області на виконання рішення суду виданий виконавчий лист.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 вересня 2021 року визначено місце проживання малолітніх дітей із матір`ю ОСОБА_1 за місцем її реєстрації: АДРЕСА_2 .

Позивач зазначала, що у 2019 році відповідач ОСОБА_4 залишив сім`ю і переїхав жити до своїх батьків за адресою: АДРЕСА_3 . Відповідач не надавав жодної матеріальної допомоги на утримання дітей, не цікавився їх здоров`ям і рівнем життя, що є необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей, не приходив провідати дітей. Така поведінка відповідача свідчить про ухилення від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню синів, адже він не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не цікавиться їх життям.

Згідно з розрахунком зі сплати аліментів Відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - ВДВС у м. Луцьку ЗМУ МЮ) від 30 жовтня 2024 року відповідач ОСОБА_4 з жовтня 2021 року та по даний час жодного разу не платив аліментів, сукупний розмір заборгованості з моменту відкриття виконавчого провадження становить 101 000 грн. 02 жовтня 2024 року на відповідача накладено штраф на користь стягувача у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 52 000 грн.

Позивач вважає, що оскільки відповідач як батько дітей не займається їх вихованням, не забезпечує харчування, медичний догляд, лікування синів, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не спілкується з ними, тому є всі підстави для позбавлення його батьківських прав щодо дітей.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав щодо неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 16 квітня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Позбавлено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав щодо неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові ОСОБА_1 .

На переконання скаржника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову у цій справі. Суд не звернув уваги на те, що встановлені в ході розгляду цієї справи обставини не підтверджували достатніх підстав для задоволення позовних вимог з врахуванням якнайкращих інтересів дітей. Висновки суду про те, що під час розгляду справи знайшли підтвердження беззаперечними доказами винна поведінка ОСОБА_4 та свідоме нехтування ним батьківськими обов`язками, які б свідчили про ухилення від утримання та виховання дітей, і як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу як позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України (далі СК України), не узгоджується з наявними у справі доказами, зокрема, висновком органу опіки та піклування, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Ківерцівської міської ради №243 від 12 грудня 2024 року про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Суд залишив поза увагою ту обставину, що відповідач ОСОБА_4 у 2019 році виїхав до Республіки Польща щоб заробити кошти для утримання дітей. Від часу виїзду за кордон він не усувався від виконання батьківських обов`язків, оскільки цікавиться духовним та фізичним здоров`ям синів, намагається забезпечувати їх матеріально. При цьому надані ОСОБА_1 до суду докази не свідчать про злісне ухилення відповідача від виховання дітей, свідоме нехтування ним батьківськими обов`язками, його винну поведінку щодо синів. Натомість, відповідач ОСОБА_4 надав суду докази, які свідчать про його бажання як батька зберегти зв`язок із дітьми, що його поведінка пов`язана із сплатою заборгованості по аліментах змінюється у кращу сторону.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Ківерцівської міської ради, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Про причини неявки апеляційний суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв.

Колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності представника третьої особи згідно з вимогами ст. 372 ЦПК України, оскільки його неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення позивача, її представника, а також представника відповідача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції належить скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові, виходячи з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 грудня 2019 року між ними розірваний (а.с.26, том 1).

У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей серії НОМЕР_1 від 20 березня 2012 року, та серії НОМЕР_2 від 16 травня 2014 року, батьками записані: мати ОСОБА_9 , батько ОСОБА_4 (а.с.14, 16, том 1).

19 січня 2021 року позивач ОСОБА_1 ( ОСОБА_10 ) та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб (а.с.20, том 1). У шлюбі у них народилася дитина: син ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.18, том 1).

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 20 квітня 2021 року у цивільній справі № 158/446/21 з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей та 21 травня 2021 року Ківерцівським районним судом Волинської області на виконання рішення суду виданий виконавчий лист(а.с.23-25, том 1).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 вересня 2021 року визначено місце проживання малолітніх дітей із матір`ю ОСОБА_1 за місцем її реєстрації: АДРЕСА_2 (а.с.27, 28, том 1).

Позивач ОСОБА_1 , її чоловік ОСОБА_7 , та троє неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою № 517 від 29 жовтня 2024 року Сокиричівського старостинського округу Ківерцівської міської ради і актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 11 жовтня 2024 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 , її чоловік ОСОБА_7 проживають спільно, ведуть спільне господарство та разом виховують троє дітей, які перебувають на утриманні ОСОБА_7 (а.с.22, 34, том 1).

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів ВДВС у м. Луцьку ЗМУ МЮ від 30 жовтня 2024 року відповідач ОСОБА_4 має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 101 000 грн. 02 жовтня 2024 року на відповідача ОСОБА_4 накладений штраф на користь стягувача ОСОБА_1 у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 52 000 грн (а.с.37-39, том 1).

Як вбачається з інформаційної довідки з гімназії с. Муравище Луцького району Волинської області № 02-18/69 від 30 жовтня 2024 року, батько ОСОБА_4 за весь час навчання дітей в гімназії не бере участі у шкільному житті дітей, не цікавиться ними, не цікавиться їхніми успіхами в навчанні, а також жодного разу не відвідував батьківські збори чи інші шкільні заходи (а.с.35, том 1). Наведене також підтверджується характеристиками дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.29, 30, том 1).

Згідно з консультаційними висновками спеціаліста, лікаря-педіатра ОСОБА_11 , діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є соматично здоровими, та проходять щеплення вчасно. Матір бере активну участь у вихованні дітей та регулярно з`являється на профілактичні прийоми (а.с.32, 33, том 1).

Судом із досліджених в судовому засіданні фото та відео файлів встановлено що у період часу з 2018 по 2021 роки ОСОБА_4 бачився із дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , проводили разом час, та спілкувалися по телефону (а.с.57-76, том 1).

У висновку Органу опіки і піклування Ківерцівської міської ради № 73 від 06 травня 2021 року про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей з матір`ю зазначено, що доцільно визначити місце проживання малолітніх дітей з матір`ю. При цьому, у висновку зауважено, що при спілкуванні з дітьми з`ясовано, що вони комфортно себе почувають разом з матір`ю, з повагою ставляться до ОСОБА_7 , мають друзів, з татом бачилися востаннє два роки тому, вказали, що він зрідка телефонує до них (а.с.121, 122, том 1).

Із характеристики ОСОБА_7 від 14 жовтня 2024 року слідує, що за місцем свого проживання в с. Муравище Луцького району Волинської області він зарекомендував себе з позитивної сторони (а.с.123-125, том 1).

Згідно з нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_4 , він перебуваючи на території Республіки Польща, надав дозвіл на виїзд за кордон своїх малолітніх дітей разом із матір`ю, що також підтверджується відмітками про виїзд та в`їзд у паспортах дітей (а.с.146-149, том 1).

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ВДВС у м.Луцьку ЗМУ МЮ від 16 грудня 2024 року у відповідача ОСОБА_4 існує заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 107 000 грн (а.с.150, 151, том 1).

Судом з дослідженого в судовому засіданні аудіо-відеозапису встановлено, що відповідач ОСОБА_4 здійснює підприємницьку діяльність на території Республіки Польща з 2021 року по даний час (а.с.152).

У консультаційному висновку психолога ОСОБА_12 зазначено: недбале ставлення батька ОСОБА_4 до своїх обов`язків. Відсутність емоційних зв`язків, спілкування про інтереси і потреби дітей. Разом з тим, діти проживають в родині, мають сім`ю, з 2021 року заслужено називають ОСОБА_7 татом, оскільки останній здійснює усі дії для забезпечення їх виховання, освіти, розвитку, захисту їх прав та інтересів. Рекомендовано: надати консультативну підтримку родичам щодо взаємодії з малолітніми; робота з психологом (психотерапевтом) з метою опрацювання психотравмуючого досвіду; обмежити можливості спілкування з батьком ОСОБА_4 (а.с.158, 159, том 1).

Як встановлено судом, ОСОБА_4 частково сплатив заборгованість по аліментах у загальному розмірі 50 780 грн, що підтверджується платіжними дорученнями (а.с.56, 102, 136, том 1).

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів ВДВС у м. Луцьку ЗМУ МЮ від 20 січня 2025 року у відповідача ОСОБА_4 наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 72 500 грн (а.с.112, том 1).

Як вбачається з висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 щодо дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , затвердженого рішенням Виконавчого комітету Ківерцівської міської ради № 243 від 12 грудня 2024 року, позбавлення батьківських прав є недоцільним та не відповідає інтересам дітей (а.с.96-98, том 1).

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 свої вимоги мотивувала тим, що відповідач у 2019 році залишив сім`ю і переїхав жити до своїх батьків за адресою: АДРЕСА_3 . Відповідач не надавав жодної матеріальної допомоги на утримання дітей, не цікавився їх здоров`ям і рівнем життя, що є необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей, не приходив провідати дітей. Така поведінка відповідача свідчить про те, що він ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню синів, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не цікавиться їх життям. Вказані обставини, а також наявна заборгованість зі сплати аліментів, на переконання позивача, є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх дітей.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи містяться докази винної поведінки ОСОБА_4 та свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, які свідчать про ухилення від обов`язків по утриманню та вихованню дітей і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 СК України.

Апеляційний суд не погоджується із такими висновками суду, враховуючи наступне.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених положень ст. 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках за доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Під час вирішення такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Такий правовий висновок неодноразово викладений Верховним Судом у постановах, зокрема від 24 жовтня 2024 року у справі № 199/3287/23, від 20 березня 2024 року у справі № 204/2097/22, від 07 лютого 2024 року у справі №455/307/22 та інших.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23, від 28 лютого 2024 року у справі № 303/4697/22, від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22 та інші).

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Під час визначення основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року в справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року в справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини під час розгляду справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та Верховним Судом у постановах від 21 лютого 2024 року у справі №404/9387/21, від 19 лютого 2024 року у справі № 159/2012/23, від 22 листопада 2023 року у справі № 320/4384/18 та ін.

Верховний Суд наголошує, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки в рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанови Верховного Суду від 01 серпня 2024 року у справі № 366/52/21, від 07 березня 2024 року у справі № 947/7448/22, від 22 листопада 2023 року у справі №320/4384/18, від 06 жовтня 2021 року у справі № 320/5094/19).

Необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23).

У частині 5 ст. 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23, від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21, від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 26 липня 2021 року у справі № 638/15336/18).

За положенням ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (ст. 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Так, у вищезазначеному висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 , затвердженого рішенням Виконавчого комітету Ківерцівської міської ради № 243 від 12 грудня 2024 року, орган опіки та піклування виснував, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 є передчасним, оскільки у діях батька прослідковується заінтересованість у збереженні родинних відносин із дітьми. При цьому, також зазначено, що відповідач тривалий час працює та проживає за межами України, його думку з`ясовано в телефонному режимі. ОСОБА_4 пояснив, що зустрічатися із дітьми не має змоги, але просить сприяння щодо можливості спілкування з ними. Водночас на даний час сини підтримують позицію матері щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 .

Суд першої інстанції не погодився із згаданим висновком органу опіки та піклування, зазначивши, що він має рекомендаційний характер та не містить обґрунтованих підстав щодо недоцільності позбавлення батьківських прав відповідача відносно його синів, від виховання та утримання яких він фактично самоусунувся. Тому, з огляду на встановлені у цій справі обставини, суд не погодився з висновком органу опіки та піклування, вважаючи його необґрунтованим та таким, що суперечить інтересам дітей.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У справі, яка переглядається, апеляційним судом встановлено, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів винної поведінки відповідача ОСОБА_4 та свідомого нехтування ним батьківськими обов`язками , які б свідчили про ухилення від утримання та виховання дітей і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 СК України. Позивач також не надала суду доказів того, що відповідач жорстоко поводився з дітьми, перебуває на обліку щодо захворювання на алкоголізм чи наркоманію, або своєю поведінкою негативно впливає на виховання дітей. Матеріали справи не містять достатніх відомостей для застосування такої виключної міри як позбавлення відповідача ОСОБА_4 батьківських прав. Навпаки, у даному випадку факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав, намагання приймати участь у житті дітей та налагодити з ними контакт, а також часткова оплата заборгованості по аліментах, свідчить про зацікавленість у збереженні родинних відносин зі своїми синами. Разом з тим, проживання дітей протягом тривалого часу в новій сім`ї, створеній матір`ю, відсутність побачень дітей з батьком, не є підставою для позбавлення останнього батьківських прав, оскільки це є крайнім заходом впливу, необхідність якого необхідно довести. Однак, позивачем не доведено належними та допустимими доказами винної поведінки відповідача як батька та свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками.

До апеляційної скарги представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_3 додала докази про погашення відповідачем заборгованості по аліментах як до ухвалення оскаржуваного у цій справі рішення, так і після, а саме: платіжне доручення від 08 березня 2025 року на суму 10 000 грн; квитанцію від 19 травня 2025 року на суму 50 000 грн; квитанцію від 22 травня 2025 року на суму 15 000 грн. Вказані обставини свідчать про виконання відповідачем свого батьківського обов`язку по утриманню дітей.

Крім того, суд першої інстанції у своїх висновках належним чином не навів мотивів необґрунтованості висновку органу опіки та піклування та чому він суперечить інтересам дітей.

У розглядуваному випадку, на переконання колегії суддів, сукупність належних, допустимих та достатніх доказів, у тому числі згаданий висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно неповнолітніх дітей, не підтверджують ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків та необхідність застосування до нього крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав.

Апеляційним судом під час розгляду цієї справи не встановлено сукупності факторів, які б свідчили про свідоме та умисне нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Проживання дітей з матір`ю у новій сім`ї, а також виїзд відповідача до Республіки Польща, де він здійснює підприємницьку діяльність, бажання та зацікавленість останнього спілкуватися з дітьми і зберегти родинні відносини з ними, не свідчить про безпідставне залишення дітей та безвідповідальне ставлення до них, і не свідчить про умисне самоусунення його від виконання батьківських обов`язків.

Отже, висновки суду про те, що наявні у справі докази беззаперечно підтверджують факт свідомого нехтування відповідачем батьківськими обов`язками є неправильними, оскільки не відповідають встановленим у цій справі обставинам, тому колегія суддів дійшла висновку, що підстави для застосування такої виключної міри як позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх синів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у даному випадку відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване у цій справі рішення суду з порушенням норм процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, тому з підстав, передбачених ч. 1 ст. 376 ЦПК України, його належить скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 16 квітня 2025 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Орган опіки та піклування Ківерцівської міської ради, про позбавлення батьківських прав, відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: