Справа № 758/8861/20
Провадження № 2/758/1443/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2025 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Карпишиній К.С., Оболонській Ю.С.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Павленко Д.Ю.,

представника відповідача - адвоката Пустового Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м.Києві у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

1.Описова частина

В серпні 2020 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить стягнути матеріальну шкоду в розмірі 78 951,54 грн та моральну шкоду в розмірі 5 000,0 грн.

1.1. Стислий виклад позиції

Свої вимоги мотивував тим, що 05 серпня 2017 року о 03 год. 11 хв. ОСОБА_2 (відповідач), находячись в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «Сузукі», р.н. НОМЕР_1 , пров. Квітневому в м. Києві, не врахувала дорожньої обстановки, не вибрала безпечної швидкості руху, не впоралась з керуванням, внаслідок чого здійснила наїзд на бордюрний амінь, після чого, автомобіль відкинуло на припарковані автомобілі «Тойота», р.н. НОМЕР_2 , «Шевроле», р.н. НОМЕР_3 , та «Шкода», НОМЕР_4 , що призвело до пошкодження усіх транспортних засобів, унаслідок чого їм було заподіяно майнової шкоди. Транспортний засіб «Сузукі», р.н. НОМЕР_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (позивач). Внаслідок вказаного ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, зокрема, автомобіль позивача. Постановою Подільського районного суду міста Києва від 17.08.2017 у справі № 758/10797/17 ОСОБА_2 , було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, внаслідок яких відбулася вказана дорожньо-транспортна пригода, та притягнуто її до адміністративної відповідальності. Для визначення розміру матеріального збитку позивач звернувся до суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 . Відповідно до Звіту №278/07-20 від 22.07.2020р. транспортний засіб є фізично знищеним (тотально загиблим), оскільки ринкова вартість транспортного засобу на момент ДТП є нижчою, ніж вартість відновлювального ремонту транспортного засобу. Згідно з вказаним звітом, ринкова вартість ТЗ до моменту ДТП становить 133 693,50 грн; вартість відновлювального ремонту ТЗ становить 199 076,92 грн; вартість ТЗ в пошкодженому стані після ДТП становить 54 741,96 грн. Таким чином, розмір матеріального збитку, що завданий власнику транспортного засобу, складає: 133 693 грн. 50 коп. - 54 741 грн. 96 коп. = 78 951 грн. 54 коп. Окрім цього, позивач був вимушений понести витрати на проведення оцінки пошкодженого транспортного засобу у розмірі 2 500,00 грн., що підтверджується доданими до позовної заяви копіями договору на проведення експертної оцінки № 278/07-20 від 17.07.2020 року та акта № 278/07-20 від 22.07.2020 року. Отже, матеріальний збиток у розмірі 78 951,54 грн, та витрати на проведення експертної оцінки транспортного засобу у розмірі 2 500,00 грн. підлягають стягненню із відповідача на користь позивача. Належний позивачеві автомобіль «Suzuki Liana» р.н НОМЕР_1 , був його основним засобом пересування. Пошкодження автомобіля в ДТП завдало позивачеві душевних страждань та негативно вплинуло на його моральний стан. Таким чином, моральна шкода, завдана протиправними діями відповідача, внаслідок яких було пошкоджено транспортний засіб «Suzuki Liana» р.н НОМЕР_1 , за внутрішнім переконанням позивача, з урахуванням принципів розумності і справедливості, має бути відшкодована у розмірі 5 000,0 грн.

Провадження у справі відкрито ухвалою від 13.10.2020 р. з призначенням розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В серпні 2021 р. представником відповідача - адвокатом Пустовим Б.В. подано відзив, в якому сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, що, будучи під впливом алкоголю, сіла за кермо автомобіля «Suzuki Liana» р.н НОМЕР_1 , не впоралась з керуванням, здійснила наїзд на бордюрний камінь, після чого автомобіль відкинуло на припарковані автомобілі «Тойота» д.н.з НОМЕР_2 , «Шевроле» д.н.з НОМЕР_3 та «Шкода» НОМЕР_4 . Відповідачка відшкодувала завдані нею збитки власникам автомобіля. Посилається, що своїми умисними діями, що виразилися у передачі керуванням транспортним засобом «Suzuki Liana» р.н НОМЕР_1 , шляхом надання ключа від замка вказаного автомобіля відповідачці, знаючи те, що вона перебуває в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, позивач передбачав його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажав, але свідомо припускав їх настання, у вигляді пошкодженого автомобіля «Suzuki Liana» р.н НОМЕР_1 отриманих внаслідок його зіткнення з іншими об`єктами, тобто ДТП. Крім того, зазначає, що у зв`язку з розглядом справи відповідачка понесла витрати, пов`язані з правничою допомогою в розмірі 11 000,0 грн.

В серпні 2021 р. представником позивача - адвокатом Конюшком Д.Б. подано відповідь на відзив, в якій заперечив проти доводів відповідача, яка є аналогічними позовній заяві.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві обставинам. Після оголошення перерви в судовому засіданні, представник відповідача, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, в зв`язку з чим суд закінчив розгляд справи за відсутності сторони відповідача.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків.

2.Мотивувальна частина

2.1.Фактичні обставини, встановлені судом

Як встановлено судом, постановою Подільського районного суду м.Києва 17.08.2017 р. у справі № 758/10797/17 ОСОБА_2 визнати винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200,0 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Як вбачається з вищевказаної постанови суду, 05 серпня 2017 року о 03 год. 11 хв. ОСОБА_2 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем "Сузукі" д/н НОМЕР_1 в пров. Квітневому в м. Києві, не врахувала дорожньої обстановки, не вибрала безпечної швидкості руху, не впоралась з керуванням, внаслідок чого здійснила наїзд на бордюрний камінь, після чого, автомобіль відкинуло на припарковані автомобілі «Тойота» д.н. НОМЕР_2 , «Шевроле» д.н. НОМЕР_3 та «Шкода» НОМЕР_4 , що призвело до пошкодження транспортних засобів, завдавши матеріальні збитки. Чим порушила п. 2.9-а ПДР України, відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння; п. 12.1 ПДР України, відповідно до якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України постанова у справі по адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.

Згідно свідоцтва про реєстрацію № НОМЕР_5 власником транспортного засобу «Suzuki Liana» р.н. НОМЕР_1 є позивач у справі - ОСОБА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до МТСБУ щодо вищевказаної ДТП.

Листом МТСБУ від 20.09.2017 р. № 3.1-05/23039 позивача повідомлено, що відповідно до п. 32.2 ст. 32 Закону України «Про загальне обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну забезпеченому транспортному засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Отже, враховуючи, що саме водій автомобіля «Suzuki Liana» р.н. НОМЕР_1 , МТСБУ не вбачав правових підстав для виплати відшкодування із фонду захисту потерпілих за пошкодження даного автомобіля та відмовив у такому відкшодуванні.

Відповідно до Звіту №278/07-20 від 22.07.2020р. транспортний засіб є фізично знищеним (тотально загиблим), оскільки ринкова вартість транспортного засобу на момент ДТП є нижчою, ніж вартість відновлювального ремонту транспортного засобу. Згідно з вказаним звітом, ринкова вартість ТЗ до моменту ДТП становить 133 693,50 грн; вартість відновлювального ремонту ТЗ становить 199 076,92 грн; вартість ТЗ в пошкодженому стані після ДТП становить 54 741,96 грн.

Таким чином, розмір матеріального збитку, що завданий власнику транспортного засобу, складає: 133 693 грн. 50 коп. - 54 741 грн. 96 коп. = 78 951 грн. 54 коп.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 27.05.2020 р. ( справа № 758/3371/18) позов приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» суму страхового відшкодування в розмірі 15 416,0 грн., виплаченого за пошкоджений автомобіль «Шкода» НОМЕР_4 .

2.2. Мотиви, з яких виходить суд при ухвалені рішення та застосовані норми права

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже для відшкодування шкоди за правилами ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України необхідно довести такі факти: - неправомірність поведінки особи (Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії); - наявність шкоди (Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом даної статті завдана шкода відшкодовується в повному обсязі (мова йдеться про реальну шкоду та упущену вигоду)); - причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; - вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст.1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особливість механізму полягає в тому, що шкода завдається потерпілому не будь-якими діями, а саме діяльністю, яка підпадає під характеристику джерела підвищеної небезпеки. Відповідно під джерелом підвищеної небезпеки треба розуміти діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Отже для віднесення тої чи іншої діяльності до джерела підвищеної небезпеки треба, щоб така діяльність створювала підвищену небезпеку для самої особи, яка її проводить, а також для інших осіб.

Підвищена небезпека в розумінні даної статті є об`єктивною категорією, не пов`язаною з психологічним поняттям страху, та означає більшу вірогідність настання негативних, шкідливих наслідків, ніж при проведенні будь-якої іншої діяльності. Причиною підвищеної небезпеки є такі властивості об`єктів, з якими проводиться діяльність, які обумовлюють неможливість повного контролю за такою діяльністю з боку людини на даному етапі розвитку науки та технологій. Тому, незважаючи на дотримання правил техніки безпеки, існує підвищена вірогідність завдання шкоди внаслідок проведення такої діяльності.

Особливі правила цієї статті діють тільки тоді, коли шкода завдана тими шкідливими властивостями об`єкту, завдяки яким діяльність з ним визнається джерелом підвищеної небезпеки. Так шкода, завдана автомобілем, буде відшкодовуватися за правилами даної статті тільки тоді, коли автомобіль знаходився в русі, а не тоді, коли він стояв в гаражі або на стоянці. Суб`єктом відповідальності за статтею, що коментується, є володілець об`єкта, діяльність з яким створює підвищену небезпеку, під яким слід розуміти особу, що на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Для вирішення питання про притягнення тієї чи іншої особи до відповідальності за цією статтею треба визначити дві основні ознаки володільця: юридичну та матеріальну (фактичну). Юридична ознака означає, що володільцем визнається тільки та особа, яка володіє об`єктом, діяльність з яким створює підвищену небезпеку, на відповідній правовій підставі: право власності, інше речове право, договір оренди, доручення, підряду тощо. Матеріальна або фактична ознака володільця джерела підвищеної небезпеки означає, що особа повинна здійснювати фактичне володіння (експлуатацію, використання, зберігання, утримання) небезпечних об`єктів. Як правило, обидві ознаки володільця джерела підвищеної небезпеки повинні мати місце, крім випадків, передбачених в законі.

Суд не приймає до уваги заперечення сторони відповідача про те, що саме свідомі дії позивача, який передав відповідачу, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння, керування своїм транспортним засобом, оскільки саме через винні дії відповідача, які виразились у порушенні вимог ПДР, призвели до пошкодження всіх транспортних засобів, які брали участь у даній ДТП, зокрема і автомобіля, що належить позивачу.

Згідно із статтею 1192 Цивільного кодексу України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Стороною відповідача не спростований доказ на підтвердження розміру матеріальної шкоди, заподіяної позивачу.

Таким чином, дослідивши матеріали звіту про визначення вартості матеріального збитку, суд дійшов висновку про задоволення вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 78 951,54 грн., як зазначено у висновку про вартість матеріального збитку відповідно до Звіту №278/07-20 від 22.07.2020 р.

3.Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 5 000,0 грн.

Позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача моральну шкоду в сумі 5 000,0 грн.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок, а відповідач доводить відсутність протиправності та вини; завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

У постанові КЦС Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 263/16183/18 суд зазначив, що при визначенні розміру стягнення на відшкодування моральної шкоди судова колегія приймає до уваги розмір завданої моральної шкоди та її тривалість. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 жовтня 2020 року у справі № 372/2085/16-ц (провадження № 61-18385св19) зазначено, що: «під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню за наявності у діях особи, яка заподіяла таку шкоду складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, встановлення факту протиправної поведінки такої особи, наявності причинного зв`язку між ними та вини заподіювача шкоди».

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

Тому оцінюючи доводи, якими позивач обґрунтував стягнення моральної шкоди, суд враховуючи ступінь понесених моральних страждань та переживань, неможливості продовження активного життя, погіршення та позбавлення можливості реалізації своїх звичок та бажань, заявлений розмір моральної шкоди не підлягає задоволенню, тому в цій частині слід відмовити.

4. Судовий збір.

Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 840,0 грн.

На підставі викладеного, ст.ст.22, 23, 1166, 1167 ЦК України, керуючись ст.ст. 2, 12-13, 76-81,89,211,247,258,263-265,280-282,354 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 78 951,54 грн (сімдесят вісім тисяч дев`ятсот п`ятдесят одна гривня 54 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 840,0 грн (вісімсот сорок гривень 00 коп.).

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги без посередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_6 );

відповідач - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 );

Суддя Н. М. Ларіонова