УХВАЛА

25 червня 2025 року

м. Київ

справа № 127/40859/24

провадження № 61-7408ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 березня 2025 року, додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 березня 2025 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 14 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів та повернення переплати,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у грудні 2024 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів та повернення переплати, в якому просив : зменшити розмір аліментів на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначених судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 13 грудня 2023 року у справі № 127/38564/23 у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 грудня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, до 1/6 частини від його заробітку (доходу); зобов`язати стягувача повернути йому переплату по аліментам в сумі 31 000 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 березня 2025 року позов задоволено частково. Зменшено розмір аліментів та ухвалено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили, до досягнення дитиною повноліття. У іншій частині позовних вимог відмовлено. Судовий наказ № 127/38564/23 від 13 грудня 2023 року відкликано після набрання даним судовим рішенням законної сили.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 березня 2025 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 14 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 березня 2025 року та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 березня 2025 року залишено без змін. Відмовлено ОСОБА_5 у стягненні витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

11 червня 2025 року ОСОБА_5 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 березня 2025 року, додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 березня 2025 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 14 травня 2025 року, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

У пункті 3 частини шостої статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Отже, справа № 127/40859/24 є малозначною в силу вимог закону.

За таких обставин посилання ОСОБА_5 у касаційній скарзі на те, що суд першої інстанції помилково відніс справу до категорії малозначних, оскільки, на думку ОСОБА_5 норми ЦПК України у справі про зменшення розміру аліментів віднесено до справ, які не є малозначними та не можуть розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження, тобто, вказана справа підлягає касаційному оскарженню, не може належати до категорії малозначних справ, є необґрунтованим

.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржені рішення ухвалені у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 березня 2025 року, додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 березня 2025 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 14 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів та повернення переплати.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат