ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6546/25 Справа № 212/8744/24 Суддя у 1-й інстанції - Швець М. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Лідовська А.А.

сторони

позивач - ОСОБА_1

відповідачі: Виконавчий комітет Жовтоводської міської ради, Комунальне підприємство «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради, Жовтоводська міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційними скаргами відповідачів Виконавчого комітету Жовтоводської міської ради, Комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 квітня 2025 року та Комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради на додаткове рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 квітня 2025 року, ухвалені суддею Швець М.В. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 07 квітня 2025 року та 25 квітня 2025 року,

УСТАНОВИВ

Позивач звернувся до суду 04.09.2024 з позовом до Виконавчого комітету Жовтоводської міської ради та Комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа». 01.10.2024 уточнив позов в частині відповідачів: висунув вимоги також до Жовтоводської міської ради.

Відповідно до вимог уточненого позову від 30.09.2024 позивач просив суд: визнати протиправним та скасувати Розпорядження, оформлене на бланку виконавчого комітету Жовтоводської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області, підписане міським головою Дмитром Ханіс, від 13.08.2024 №229/07-07р-24 «Про дострокове розірвання дії контракту та звільнення директора комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради»; поновити його на посаді директора комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради з 14.08.2024; стягнути з комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14.08.2024 по день ухвалення рішення судом.

Просив також стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 129 388,00 грн. Після визнання в судовому засіданні 10.03.2025 представником позивача ОСОБА_2 обставини працевлаштування позивача на іншому підприємстві з 17.12.2024 дотепер він уточнив позовну вимогу щодо стягнення втраченого заробітку з 14.08.2024 до 16.12.2024 включно в загальному розмірі 499 695,36 грн.

Обґрунтував свій позов таким. Позивач ОСОБА_1 Розпорядженням міського голови від 24.03.2020 №68/07-07р-20 призначений на посаду директора комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» з 25.03.2020. 24.03.2020 між Жовтоводською міською радою в особі міського голови Абрамова В. В. та ОСОБА_1 укладено контракт про те, що ОСОБА_1 призначається на посаду директора комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» на термін з 25.03.2020 по 24.03.2025. Розпорядженням, оформленим на бланку виконавчого комітету Жовтоводської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області, підписаним міським головою Дмитром Ханіс, від 13.08.2024 №229/07-07р-24 розірвано дію контракту від 24.03.2020 №8 та звільнено ОСОБА_1 з посади директора комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради 13.08.2024.

Підставою для дострокового розірвання дії контракту вказано грубе порушення трудових обов`язків. Резолютивна частина Розпорядження містить посилання на п.4 ст.36, ст.41 КЗпП України, а саме формулювання підстави звільнення не відповідає формулюванню, що викладене в п.1 ст.41 КЗпП України та п.5.3. Контракту. Звільнення на підставі п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України за своєю природою є дисциплінарним, тому воно має здійснюватися з дотриманням порядку і строків, викладених у ст.148, 149 КЗпП України. Важливим елементом застосування п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України є звільнення керівника за порушення, яке має ознаку одноразовості. Рішення компетентного органу, власника підприємства, і наказ про звільнення мають містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою звільнення керівника. Водночас в мотивувальній частині Розпорядження описується ціла низка порушень (три порушення), отже, відповідач не довів грубого одноразового порушення трудових обов`язків позивачем, за яке він міг бути звільненим на підставі п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України. Також пропущений строк, визначений ст.148 КЗпП України, на притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 квітня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 про скасування розпорядження про дострокове розірвання дії контракту та звільнення, поновлення на роботі, оплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано Розпорядження, оформлене на бланку виконавчого комітету Жовтоводської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області, підписане міським головою Дмитром Ханіс, від 13.08.2024 №229/07-07р-24 «Про дострокове розірвання дії контракту та звільнення директора комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради з 14.08.2024.

Стягнуто з комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14.08.2024 до 16.12.2024 включно в розмірі 400 656,64 (чотириста тисяч шістсот п`ятдесят шість грн 64 коп) грн.

Вимогу ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу залишено без розгляду.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.430 ЦПК України допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді директора комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради.

Відповідно до ч.2 ст.430 ЦПК України допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше ніж за один місяць.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 квітня 2025 року заява ОСОБА_1 про розподіл судових витрат задоволена частково.

Стягнуто з Жовтоводської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 42 047,84 грн, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнуто з Виконавчого комітету Жовтоводської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 42 047,84 грн, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнуто з Комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 42 047,84 грн, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі Виконавчий комітет Жовтоводської міської ради, посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, ухваленого з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

При цьому скаржник зазначає, що менше ніж за рік, а саме за період з 01.05.2023 по 01.03.2024 податковий борг комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради збільшився на 7 437 669 грн., а саме з 48 444 400 грн. до 55 882 069,95 грн., що є прямим порушенням п.6.2.2 Статуту КП «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради. Збільшення податкового боргу є наслідком неналежного поточного оперативного керівництва комунальним підприємством з боку його директора ОСОБА_1 . Вказує, що окрім зростання боргу встановлено й факт зростання іншого боргу суми простроченої кредиторської заборгованості, яка станом на 31.12.2023 складала 514 021,90 грн. Зростання цих заборгованостей є грубим порушенням вимог контракту директором комунального підприємства ОСОБА_1 з Органом управління від 24.03.2020 №8 та вимог Статуту Підприємства. Окрім того з боку позивача встановлено факт неправомірних дій щодо комунального майна громади.

Окрім того, скаржник зазначає, що внаслідок неправомірних дій директора ОСОБА_1 та підлеглих йому осіб, працівників цього підприємства, будівля головного корпусу на території ТЕЦ КП «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради примусово продана уповноваженими працівниками ОДПІ у рахунок податкового боргу підприємства, та як наслідок частково розібрана покупцем, що призвело до майнових втрат громади. Таким чином директором ОСОБА_1 до звільнення з посади вчинено дії за межами наданих йому повноважень, що виразилися у намірі та здійснення заходів про зміну загальних розмірів будівлі, яка на праві власності належить міській територіальній громаді та розташована на територіх ТЕЦ підконтрольного йому на той час комунального підприємства. Вказані дії є грубим порушенням вимог Статуту КП «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради та укладеному з ним Контракту.

Також скаржник зазначає, що з боку директора Донченка С.О. систематично здійснювалося порушення умов Контракту №8 в частині трудового законодавства. Вказує, що ОСОБА_1 не погоджував свою щорічну відпустку з Органом управління майном, самовільно убувши у відпустку у травні 2024 року, чим порушив п.3.3 Контракту. На підставі встановлений фактів та обставин і було видано розпорядження про розірвання з ОСОБА_1 контракту.

Звертає увагу на те, що виконавчий комітет Жовтоводської міської ради є неналежним відповідачем по справі, тому суд мав відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача вважає, що ні позивачем на судом при розгляді справи не враховано положення норм чинного законодавства України, не враховано, передбачені чинним законодавством України, в тому числі КЗпП України, підстави для припинення трудових відносин, передбачені контрактом. Вказує, що суд не врахував наявність поданих документів, як підстав для припинення трудових відносин, передбачених у контракті.

На думку скаржника, судом не враховано, передбачені чинним законодавством особливості про наявність чи відсутність обов`язковості притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників у разі коли мова йде про припинення трудових відносин з керівником, директором комунального підприємства з підстав, які передбачені у контракті. Вказує, що суд дійшов помилкового висновку про те, що звільнення позивача було «дисциплінарним» і, відповідно вимагало дотримання процедури притягнення до дисциплінарної відповідальності, передбаченої нормами КЗпП України. Також вважає помилковим висновок суду про те, що звільнення позивача на підставі п.4 ст.36 КЗпП є неможливим. Судом не враховано характер вчинених позивачем, як директором комунального підприємства проступків. Судом першої інстанції під час судового розгляду справи допущено ряд грубих порушень норм процесуального права.

В апеляційній скарзі Комунальне підприємство «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради, посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, ухваленого з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

При цьому скаржник зазначає, що в Розпорядженні про розірвання контракту не йдеться мова про одноразове грубе порушення ОСОБА_1 трудових обов`язків та не вказано пункт 1 ст.41 КЗпП України, а вказано: «за грубе порушення трудових обов`язків достроково розірвати дію контракту та звільнити директора, згідно п.4 ст.36, ст..41 Кодексів про працю України». Вказує, що посилання Жовтоводською міськрадою на статтю 36 п.4 та статтю 41 КЗпП України означає тільки те, що звільнення відбулося за ініціативи власника або уповноваженого ним органу шляхом дострокового розірвання Контракту.

Вказує, що немає будь-яких підстав вважати, ОСОБА_1 звільнено за одноразове грубе порушення трудових обов`язків, відповідно до п.1 ст.41 КЗпП України. Зазначає, що в суді знайшли дві підстави, це виникнення у підприємства податкового боргу та зростання кредиторської заборгованості. Під керівництвом Донченка С.О. суттєво збільшилась кредиторська та податкова заборгованість підприємства. Ці підстави і були зазначені у Розпорядженні про розірвання Контракту і вони не вимагають доказування винності позивача, оскільки достатньо того, що ці умови зазначені у Контракті, як підстави дострокового розірвання Контракту. Скаржник вважає, що суд першої інстанції належним чином не перевірив та не дав оцінки наявності чи відсутності підстав для розірвання Контракту, які зазначені в оскаржуваному Розпорядженні від 13.08.2024.

В апеляційній скарзі Комунальне підприємство «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради, посилаючись на незаконність і необґрунтованість додаткового рішення, просить його скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу в повному обсязі.

Скаржник зазначає, що представник позивача до закінчення судових дебатів не робив заяви про подання доказів понесених судових витрат, однак такі докази були надані протягом 5-ти днів після ухвалення рішення і на підставі цих доказів суд ухвали додаткове рішення. Звертає увагу на те, що у представника позивача не було жодної перешкоди у своєчасному наданні цих доказів, із заявами про надання додаткового строку для надання доказів представник позивача не звертався. Вказує, що надані представником позивача докази про розподіл судових витрат не були предметом дослідження в судовому засіданні, у зв`язку з чим відповідачі були позбавлені права дослідити ці докази та подати клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу. Вважає, що можуть підягати стягненню тільки витрати позивача в розмірі 70 000 грн, згідно платіжного доручення від 20.08.2024, оскільки ці витрати документально підтверджені. Вважає, що суд першої інстанції задовольняючи вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу не прийняв до уваги, що розцінки цих витрат є завищеними та не відповідають ринковим. Звертає увагу на те, що суд задовольнив вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу в загальному розмірі 126 143,52 грн, розподілив їх між трьома відповідачами по 42 047,84 грн, тобто порявну, при цьому не врахував ступінь вини кожного з відповідачів у звільненні позивача, що не відповідає принципу справедливості. Вказує, що позивач був звільнений на підставі розпорядження Міського голови Д. Ханіса, при цьому КП «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради не був ініціатором звільнення позивача, а був поставлений перед фактом та виконував вказане розпорядження. Окрім того, Підприємство вже несе тягар по оплаті позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Також судом не враховано , що КП «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради це комунальне підприємства критичної інфраструктури, яке знаходиться в дуже важкому фінансовому стані через велику податкову та кредиторську заборгованість за отриманий газ за період з 2016-2024 роки, яка значно збільшилась в період керівництва позивача, тому що він не сплачував податків та не розраховувався з постачальниками газу.

У відзиві на апеляційну скаргу Виконавчого комітету Жовтоводської міської ради, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Суботін Г.Г., посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу Комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Суботін Г.Г., посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу Комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради на додаткове рішення, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Суботін Г.Г., посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції від 25 квітня 2025 року без змін.

07 липня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від Жовтоводської міської ради надійшло клопотання про проведення апеляційного розгляду справи за відсутності її представника, апеляційні скарги Виконавчого комітету Жовтоводської міської ради та Комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, скасувати рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 квітня 2025 року та додаткове рішення від 25 квітня 2025 року, ухвалити нове про відмову у позові в повному обсязі.

Заслухавши суддю доповідача, думку представника Виконавчого комітету Жовтоводської міської ради Ревенка С.О., який підтримав доводи і вимоги апеляційних скарг відповідачів з викладених у скаргах підстав, просив рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у позові в повному обсязі, представників Комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради Олицьку Л.М. та Кривоніс Е.В., які кожен окремо підтримали доводи і вимоги своєї апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції та додаткове рішення про стягнення судових витрат скасувати з викладених в апеляційних скаргах підстав, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі та підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги Виконавчого комітету Жовтоводської міської ради, представника позивача Суботіна Г.Г., який заперечував проти задоволення апеляційних скарг відповідачів з викладених у відзивах підстав та просив оскаржувані судові рішення залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, заявлених позовних вимог, відзивів на апеляційні скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги відповідачів на рішення від 07 квітня 2025 року не підлягають задоволенню, тоді як апеляційна скарга Комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради на додаткове рішення підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині зменшення стягнутих з цього відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, з огляду на таке.

Судом встановлено, 24 березня 2020 року між Жовтоводською міською радою як органом управління майном в особі міського голови Абрамова В. В. та ОСОБА_1 було укладено контракт, згідно з яким Донченко призначається на посаду директора комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» на термін з 25.03.2020 по 24.03.2025 (далі -«Контракт»; а. с. 101-103, т. 1).

Пунктом 5.3. Контракту передбачено, що керівник може бути звільнений з посади, а сам контракт розірваний з ініціативи Органу управління майном до закінчення терміну його дії, серед іншого, у таких випадках:

-у разі виникнення у підприємства податкового боргу (п.96.4 ст.96 ПКУ);

- у разі систематичного невиконання керівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього цим контрактом (якщо до керівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення);

- у разі одноразового грубого порушення керівником законодавства чи обов`язків, передбачених контрактом, в результаті чого для підприємства настали значні негативні наслідки (понесені збитки, виплачено штрафи і т. п.);

- у разі невиконання підприємством зобов`язань перед бюджетом та Пенсійним фондом щодо сплати податків, зборів та обов`язкових платежів, страхових внесків, а також невиконання підприємством зобов`язань щодо виплати заробітної плати працівникам чи недотримання погашення графіка заборгованості із заробітної плати;

-у разі допущення зростання обсягів простроченої кредиторської заборгованості;

-з інших підстав визначених законодавством.

Згідно з Розпорядженням міського голови Д. Ханіса, відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Кодексу законів про працю України, п.5.3. Контракту, 13.08.2024 Контракт достроково розірвано та ОСОБА_1 звільнено з посади директора КП «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради за грубе порушення трудових обов`язків згідно з п.4 ст.36, ст.41 Кодексу законів про працю України.

Згідно з Довідкою КП Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» від 04.02.2025 (а. с. 10, т. 2) позивач ОСОБА_1 з 17.12.2024 до 31.01.2025 працював на посаді в. о. генерального директора зазначеного підприємства.

В судовому засіданні 10.03.2025 представник позивача ОСОБА_2 визнав цю обставину та те, що позивач ОСОБА_1 продовжує працювати в КП Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід».

Згідно з Довідкою про доходи від 15.08.2024 (а. с. 100, т. 1) середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 на посаді директора КП «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради за червень-липень 2024 року складала 4 501,76 грн, середньомісячна 96 787,84 грн.

До трудової книжки ОСОБА_1 13.08.2024 було внесено запис про його звільнення з КП «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради у зв`язку з розпорядженням міського голови на підставі п.4 ст.36, ст.41 КЗпП України (а. с. 59 зворот, т. 2).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про повне задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , на підставі досліджених та оцінених доказів наданих стронами по справі, виходив з того, оскільки у Розпорядженні зазначено «грубе порушення трудових обов`язків», п.4 ст.36 та ст.41 КЗпП України (п.1 резолютивної частини Розпорядження, а. с. 108 зворот), що у трудовій книжці зазначено про звільнення на підставі п.4 ст.36 та ст.41 КЗпП України, дійшов висновку про те, що звільнення було «дисциплінарним» і, відповідно, вимагало дотримання процедури притягнення до дисциплінарної відповідальності, передбаченої нормами КЗпП України. У ситуації, що стала предметом розгляду у цій справі, процедура застосування дисциплінарного стягнення до позивача з боку відповідачів не була дотримана: зокрема, пояснення у ОСОБА_1 не відбиралися, тому суд дійшов висновку, що звільнення ОСОБА_1 незаконне і він має бути поновлений на роботі та є підстави для виплати йому втраченого заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 400 656,64 грн. (89 днів х 4 501,76 грн = 400 656,64 грн).

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи скаржників, викладені в апеляційних скаргах, дійшла висновку, що суд першої інстанції у повній мірі з`ясував всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і належним чином обґрунтованим, з огляду на таке.

Так, частиною 2 ст.141 Конституції України визначено, що територіальні громади обирають сільського, селищного, міського голову, який очолює виконавчий орган ради та головує на її засіданнях.

Згідно ч.2 ст.2 Закону України «Про органи місцевого самоврядування» місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Згідно ст.1 зазначеного Закону виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами. Міська рада, міський голова, виконавчі органи міської ради включені до системи місцевого самоврядування (ст.5 вказаного Закону).

Відповідно до п.10, 20 ч.4 ст.42 Закону України «Про органи місцевого самоврядування» міський голова, серед іншого, призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім випадків, передбачених частиною другою статті 21 Закону України "Про культуру".

Згідно п.16 ч.4 ст.42 зазначеного Закону міський голова також укладає від імені територіальної громади, ради та її виконавчого комітету договори відповідно до законодавства, а з питань, віднесених до виключної компетенції ради, подає їх на затвердження відповідної ради.

Відповідно до п. 2.10. Контракту орган управління майном звільняє керівника, серед іншого, достроково у випадку порушень законодавства та умов контракту (а. с. 101 зворот, т. 1).

Частиною 7 ст.78 Господарського кодексу України визначено, що органом управління комунального унітарного підприємства може бути керівник підприємства, який призначається (обирається) органом, до сфери управління якого належить підприємство, або наглядовою радою цього підприємства (у разі її утворення) і є підзвітним органу, який його призначив (обрав).

Як встановлено судом, Контракт з ОСОБА_1 підписано міським головою від імені Жовтоводської міської ради. В п. 1.2. Контракту зазначено, що трудові відносини виникають між керівником підприємства та органом управління майном цього підприємства, тобто Жовтоводською міською радою (а. с. 101, т. 1).

У п.1.3. статуту КП «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради визначено, що власником підприємства є Жовтоводська міська територіальна громада в особі Жовтоводської міської ради (далі Орган управління); уповноваженим органом управління є виконавчий комітет Жовтоводської міської ради (а. с. 238 зворот, т. 1).

Пунктом 7.2. статуту встановлено, що наймання керівника здійснюється органом управління майном шляхом укладення з ним контракту (а. с. 240, т. 1).

Суд першої інстанції, проаналізувавши усі зазначені нормативно-правові акти у своїй сукупності, статут КП «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради (далі «КП «Жовтоводськтепломережа» ЖМР»), положення Контракту та зробив правильний висновок, що Жовтоводська міська рада є власником КП «Жовтоводськтепломережа» ЖМР та органом управління майном; Виконавчий комітет Жовтоводської міської ради є виконавчим органом зазначеної ради і водночас уповноваженим органом управління КП «Жовтоводськтепломережа» ЖМР; міський голова очільник виконавчого органу ради.

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, підписуючи Контракт з керівником комунального підприємства та розпорядження про його звільнення, в обох цих випадках міський голова діє не самостійно від свого імені як окремого органу місцевого самоврядування (яким він не є), а від імені, передусім, органу управління майном Жовтоводської міської ради.

Як встановлено судом, між Жовтоводською міською радою як власником КП «Жовтоводськтепломережа» ЖМР та ОСОБА_1 як директором зазначеного підприємства склалися трудові відносини; з боку Жовтоводської міської ради відбувся найм керівника за контрактом; відносини регулюються, передусім, КЗпП України, і самим контрактом як особливою формою трудового договору.

Суд першої інстанції дійшов вірного й обгрунтованого, що Жовтоводська міська рада та її виконавчий комітет є належними відповідачами у цьому спорі, що стосуються вимог про визнання протиправним самого звільнення, поновлення на роботі.

Водночас, як правильно зазначив суд, саме комунальне підприємство «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради не є належним відповідачем в цій частині вимог, оскільки не наділене повноваженнями обирати/призначати свого керівника.

За змістом статуту КП «Жовтоводськтепломережа» ЖМР це підприємство є госпрозрахунковим (може мати власні кошти та здійснювати господарську діяльність самостійно; а. с. 238-241, т. 1).

Згідно зі ст.4 Закону України «Про оплату праці» джерелом коштів на оплату праці працівників госпрозрахункових підприємств є частина доходу та інші кошти, одержані внаслідок їх господарської діяльності. Водночас керівник такого підприємства є також працівником (з особливістю статусу, обумовленим посадою).

Пунктом 3.1. Контракту передбачено, що керівникові нараховується заробітна плата за рахунок частки доходу, одержаного підприємством внаслідок його господарської діяльності.

Отже, колегія суддів також погоджується з висноком місцевого суду, що в частині вимог про стягнення втраченого заробітку за час вимушеного прогулу Комунальне підприємство «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради є належним відповідачем, оскільки заробітна плата позивачу як очільнику підприємства нараховується та сплачується самим підприємством.

Таким чином доводи скаржників, що Виконавчий комітет Жовтоводської міської ради є неналежним відповідачем по справі, колегія суддів, з огляду на встановлені судом першої інстанції обставини справи вважає необґрунтованими та їх відхиляє.

Частиною 3 ст.21 Кодексу законів про працю України (далі «КЗпП України») визначено, що контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін; сфера застосування контракту визначається законами України.

Пунктом 4 ст.36 КЗпП України передбачено, що підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи роботодавця (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Отже, стаття є відсильною та відсилає до інших статей вказаного Закону. У цьому спорі Розпорядження міського голови про звільнення позивача та запис у його трудовій книжці містить посилання на статтю 41 КЗпП України, тому саме до цієї статті (п.1 резолютивної частини Розпорядження; а. с. 108 зворот, т. 1).

Статтею 41 КЗпП України передбачено додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця з окремими категоріями працівників за певних умов; і цих підстав усього 10.

Пунктом 5.6. Контракту передбачено, що, якщо розірвання контракту проводиться на підставах, встановлених у контракті, але не передбачених законодавством, про це зазначається у трудовій книжці керівника з посиланням на пункт 8 частини першої статті 36 КЗпП України.

Пункт 8 ст.36 КЗпП України передбачає як окрему самостійну підставу для припинення трудового договору: підстави, передбачені контрактом.

Як встановлено судом Розпорядження міського голови про звільнення позивача містить посилання саме на п.4 ст.36 КЗпП України, а не п.8 зазначеної статті. Запис у трудовій книжці позивача також містить посилання на п.4 ст.36 КЗпП України, а не на п.8 ст.36.

Таким чином, беручи до уваги, підстави звільнення відповідача, які вказані у Розпорядженні - «грубе порушення трудових обов`язків», п.4 ст.36 та ст.41 КЗпП України, зазначення у трудовій книжці про звільнення позивача на підставі п.4 ст.36 та ст.41 КЗпП України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що звільнення було «дисциплінарним» і, відповідно, вимагало дотримання процедури притягнення до дисциплінарної відповідальності, передбаченої нормами КЗпП України.

Твердження відповідачів про те, що звільнення відбулося за порушення ОСОБА_1 умов контракту, місцевий суд відхилив, з огляду на те, у такому випадку, розпорядження та запис у трудовій книжці мали містити запис на посилання на п.8 ст.36 КЗпП України, а не п.4 ст.36 та ст.41 КЗпП України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Трудові відносини є частиною цивільних відносин та регулюються Кодексом Законів про працю України (більш специфічно) та Цивільним кодексом України (більш загально). Серед загальних засад цивільного законодавства, визначених ст. 3 ЦК України, є справедливість, добросовісність та розумність.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі №390/34/17 зроблено висновок про те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Відсутність посилання у розпорядженні про звільнення позивача на конкретний пункт статті 41 КЗпП України суд тлумачить як порушення з боку відповідачів зазначеної засади. Ні сам позивач, ні суд не мають здогадуватися та тлумачити підставу звільнення ОСОБА_1 . Не зазначення точної підстави звільнення свідчить про незаконність такого звільнення.

Щодо суті та кваліфікації грубого порушення трудових обов`язків як підстави для звільнення; процедури такого звільнення.

Так, описова частина Розпорядження про звільнення ОСОБА_1 містить посилання на: зростання податкового боргу підприємства під головуванням позивача; збільшення суми простроченої кредиторської заборгованості підприємства; вихід ОСОБА_1 за межі своїх повноважень під час реєстрації майна територіальної громади; непогодження ОСОБА_1 з органом управління майном своєї відпустки у 2024 році, тобто цілу низку порушень, а не одне. Проте, норми п.1 ст.41 КЗпП України вказують на одноразове грубе порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності як на можливу підставу для звільнення.

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Постанова КЦС ВС від 16.02.2022 у справі №233/270/20 містить такий висновок щодо застосування п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України: «Важливим елементом застосування пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України є звільнення керівника за порушення, яке має ознаку одноразовості. Так, і рішення компетентного органу, власника підприємства, і наказ про звільнення мають містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою звільнення керівника. За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити цілу систему порушень, за які був звільнений позивач, а лише одноразове грубе порушення конкретних трудових обов`язків. Тривале порушення керівником трудових обов`язків (неналежне керівництво роботою ввіреного підрозділу, ослаблення контролю за роботою підлеглих працівників тощо) не є підставою для його звільнення за пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України».

Подібні висновки містять і Постанови КЦС ВС від 19.01.2021 р. у справі №466/6109/18, від 15.04.2019 у справі №461/605/18.

Таким чином, рішення і наказ про звільнення мають містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою звільнення керівника.

Звільнення на підставі п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України за своєю природою є дисциплінарним, тому воно має здійснюватися з дотриманням порядку і строків, визначених у ст.148, 149 КЗпП України.

За змістом ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Відповідно до положень ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення; за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення; при обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Як встановлено судом першої інстанції, процедура застосування дисциплінарного стягнення до позивача з боку відповідачів не була дотримана: зокрема, пояснення у ОСОБА_1 не відбиралися.

Посилання відповідачів на таку підставу для звільнення як збільшення податкового боргу комунального підприємства суд першої інстанції відхилив, з огляду на те, що п.5.3. Контракту визначено окрему підставу для розірвання Контракту: «у разі виникнення у підприємства податкового боргу».

Як встановлено судом сторони в судовому засіданні посилалися саме на обставину зростання податкової заборгованості, а не її виникнення. Зокрема, у письмових поясненнях від 14.03.2025 теперішній директор КП «Жовтоводськтепломережа» Е. Кривоніс зазначив про існування податкової заборгованості вже станом на 01.08.2016, тобто на час укладення Контракту з позивачем податкова заборгованість вже була (і навіть на час укладення з ним попереднього контракту 29.07.2016), що свідчить про те, що ця заборгованість не виникла в період дії Контракту, про який йде мова у цьому спорі. Окрім того, в резолютивній частині Розпорядження відсутнє посилання на таку підставу, а вказано про «грубе порушення трудових обов`язків».

Отже, колегія суддів, оцінивши наявні у справі докази та доводи сторін, погоджується з висновкому суду першої інстанції про незаконне звільнення позивача ОСОБА_1 , що є підставою для його поновлення на роботі та стягненні на його користь втраченого заробтк за час вимушеного прогулу.

Згідно з ч.1, 2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір; при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Згідно з п.1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 (далі - «Порядок № 100»), цей порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується, серед іншого, у випадках вимушеного прогулу.

Згідно з п.5 розділу IV зазначеного Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з п.8 розділу IV Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденний заробіток позивача за два місяці до звільнення (червень-липень 2024 року) склав 4 501,76 грн, що підтверджено Довідкою про доходи (а. с. 100, т. 1).

Кількість робочих днів у період з 14.08.2024 до 16.12.2024 включно склала 89 днів.

Отже, розмір втраченого заробітку позивача за вказаний період складає: 89 днів х 4 501,76 грн = 400 656,64 грн.

Колегія суддів, перевіривши проведений позивачем розрахунок заборгованості заробітної плати за час вимушеного прогулу, який за період з 14.08.2024 до 16.12.2024 включно склав 400 656,64 грн., повністю з нім погоджується та звертає увагу на те, що жодним з відповідачів ця сума не оскаржується.

Що стосується оскарження додаткового рішення, то 12.04.2025 представник позивача Суботін Г. Г. звернувся до суду першої інстанції із заявою про розподіл судових витрат.

Просив стягнути з кожного з трьох відповідачів на користь позивача по 55 096,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, а усього разом 165 288,00 грн.

До складу витрат включив таке:

-усна консультація щодо порядку та строку оскарження Розпорядження «Про дострокове розірвання дії контракту та звільнення директора КП «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради» - 1 500,00 грн;

-аналіз реєстру судових рішень 3 000,00 грн;

-збір доказів для належного захисту прав та інтересів «Клієнта» - 5 000,00 грн;

-зустріч з «Клієнтом» для узгодження правової позиції у випадку звернення до суду із позовною заявою 2 000,00 грн;

-складання та направлення позовної заяви з приводу забезпечення та поновлення прав та інтересів «Клієнта», порушених через звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України згідно Розпорядження виконкому Жовтоводської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області від 13.08.2024 № 229/07-07р-24 7 000,00 грн;

-складання відповіді на відзив 5 000,00 грн;

-складання заяви з процесуальних питань клопотання про витребування доказів, клопотання про залучення співвідповідача, клопотання щодо порушення порядку подання відзиву, клопотання щодо періоду стягнення заробітку (по 3 000,00 грн за заяву);

-участь уповноваженого члена «Адвокатського об`єднання» та/або залученого адвоката у судовому засіданні за позовом «Клієнта» з приводу забезпечення та поновлення порушених прав та інтересів «Клієнта», порушених через звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України згідно Розпорядження виконкому Жовтоводської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області від 13.08.2024 № 229/07-07р-24 у судовому порядку (судові засідання 11.10.2024, 25.10.2024, 14.11.2024, 25.12.2024, 15.01.2025, 03.02.2025, 17.02.2025, 25.02.2025, 10.03.2025, 14.03.2025, 01.04.2025) по 3 000 грн/засідання, по 1 000,00 грн у разі, якщо судове засідання не відбулося з причин, не пов`язаних з обставинами, на які посилається клієнт; усього 33 000,00 грн;

-гонорар успіху в розмірі 96 788,00 грн.

На підтвердження заявлених вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, стороною позивача суду надано було наступні докази Договір №19/08/24 про надання професійної правничої допомоги від 19 серпня 2024 року на строк до 31.12.2025 (а.с. 83), відповідно до якого АО «ЛІГА СОВА» зобов`язалося здійснювати представництва інтересів ОСОБА_1 як клієнта у справі щодо оскарження Розпорядження №229/07-07р-24 від 13.08.2024 «Про дострокове розірвання дії контракту та звільнення директора КП «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради, поновлення на роботі, оплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а клієнт зобов`язався своєчасно приймати та оплачувати правничі послуги (п. 2.1.). Після надання послуг АО і клієнт підписують Акт наданих послуг детальним їх описом (п. 4.3.); Додаткову угоду №1 від 19.08.2024 (а. с. 85), якою визначено вартість окремих послуг та гонорар в розмірі 96 788,00 грн; інформаційне повідомлення про зарахування коштів (а.с. 86).

Судом встановлено, що 20.08.2024 ОСОБА_1 сплатив на рахунок АО 70 000,00 грн за Договором 19/08/24 про надання професійної правничої допомоги.

08.04.2025 йому було виставлено адвокатським об`єднанням рахунок № 08-04/25 про сплату 95 288,00 грн за юридичні послуги згідно Договору № 19/08/24 від 19.08.2024 (а. с. 87).

Згідно з Актом виконаних робіт (наданих послуг) від 08.04.2025 №1 до Договору про надання професійної правничої допомоги від 19.08.2024 (а. с. 82) АО «ЛІГА СОВА» надало ОСОБА_1 як клієнту професійну правничу допомогу, пов`язану зі здійсненням представництва інтересів клієнта у Жовтневому районному суді міста Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі №212/8744/24 на загальну суму 165 288,00 грн, з яких:

-усна консультація щодо порядку та строку оскарження Розпорядження «Про дострокове розірвання дії контракту та звільнення директора КП «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради» - 1 500,00 грн;

-аналіз реєстру судових рішень 3 000,00 грн;

-збір доказів для належного захисту прав та інтересів «Клієнта» - 5 000,00 грн;

-зустріч з «Клієнтом» для узгодження правової позиції у випадку звернення до суду із позовною заявою - 2 000,00 грн;

-складання та направлення позовної заяви з приводу забезпечення та поновлення прав та інтересів «Клієнта», порушених через звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України згідно Розпорядження виконкому Жовтоводської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області від 13.08.2024 № 229/07-07р-24 7 000,00 грн;

-складання відповіді на відзив 5 000,00 грн;

-складання заяви з процесуальних питань клопотання про витребування доказів, клопотання про залучення співвідповідача, клопотання щодо порушення порядку подання відзиву, клопотання щодо періоду стягнення заробітку 12 000,00 грн;

-участь уповноваженого члена «Адвокатського об`єднання» та/або залученого адвоката у судовому засіданні за позовом «Клієнта» з приводу забезпечення та поновлення порушених прав та інтересів «Клієнта», порушених через звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України згідно Розпорядження виконкому Жовтоводської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області від 13.08.2024 № 229/07-07р-24 у судовому порядку (судові засідання 11.10.2024, 25.10.2024, 14.11.2024, 25.12.2024, 15.01.2025, 03.02.2025, 17.02.2025, 25.02.2025, 10.03.2025, 14.03.2025, 01.04.2025) 33 000,00 грн;

-гонорар успіху - 96 788,00 грн.

Суд першої інстанції, ухвалюючи додаткове рішення про часткове задоволення заявлених вимог, виходив з того, що усі заявлені позивачем вимоги на витрати на професійну правничу допомогу є співмірними, крім вимог про стягнення 5 000,00 грн за збір доказів для належного захисту прав та інтересів «Клієнта» та 3 000 грн за складення заяви з процесуальних питань клопотання про залучення співвідповідача, які задоволенню не підлягають. Оскільки позов задоволений частково, витрати на правничу допомогу належить стягнути з відповідачів пропорційно до задоволених вимог позивача - в загальному 126 113,52 грн, по 42 037,84 грн з кожного.

Додаткове судове рішення оскаржено лише одним з позивачів, а саме Комунальним підприємством «Жовтоводськтепломережа» ЖМР», іншими відповідача рішення не оскаржено, тому переглядається в частині стягнення витрат на правничу допомогу саме з відповідача КП «Жовтоводськтепломережа» ЖМР».

Згідно з п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до положень ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як встановлено судом після ухвалення рішення по справі, протягом 5 днів представник позивача Суботін Г.Г. через підсистему «Електронний суд» 12.04.2025 звернувся до суду першої інстанції із заявою про розподіл судових витрат та надав суду докази цих витрат, які перелічені вище.

Згідно ст.ст.15, 133 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись уразі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

З додатковового судового рішення встановлено, що відповідач КП «Жовтоводськтепломережа» ЖМР заперечило проти задоволення заяви, посилаючись на на те, що в рішенні суду від 07.04.2025 зазначено, що вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу судом залишено без розгляду через ненадання позивачем доказів на підтвердження заявлених витрат. Питання вже розглянуто судом і тому не може бути розглянуто повторно, шляхом винесення додаткового рішення. Крім того, первісні вимоги стосовно стягнення витрат на професійну правничу діяльність були заявлені на суму 129 288,00 грн, а в заяві від 12.04.2025 зазначені вимоги на суму 165 288,00 грн. Тобто це абсолютно нові вимоги, які раніше на заявлялись та не були предметом розгляду в суді. Додані до заяви докази також не були предметом судового розгляду та не можуть бути долучені до справи на цій стадії судового процесу.

Суд першої інстанції, відхилив аргумент відповідача щодо вирішення судом питання про стягнення витрат на правничу допомогу шляхом залишення їх без розгляду при винесенні судового рішення та відсутності підстав для розгляду поданої 12.04.2025 заяви про їх розподіл, пославшись на те, що витрати були заявлені позивачем під час звернення з позовом, зазначено орієнтовний їх розмір, оскільки визначити наперед точний розмір витрат не завжди можливо, і сторона не зобов`язана до цього нормами законодавства. Як зазначив суд, представник позивача в судовому засіданні 01.04.2025 заявив про надання доказів на підтвердження судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, як це передбачено ч.8 ст.141 ЦПК України, та надав такі докази в заявлений і передбачений законом строк (рішення ухвалене 07.04.2025, заяву про розподіл судових витрат подано 12.04.2025). Залишаючи відповідну позовну вимогу без розгляду під час прийняття рішення 07.04.2025, суд спирався на обставину ненадання доказів на їх підтвердження (яка була наявна на той час). Однак по суті питання розподілу (стягнення) судових витрат не було вирішено в рішенні суду, тому суд має право ухвалити додаткове рішення про це на підставі ст.270 ЦПК України.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для ухвалення додаткового рішення, у зв`язку з додержанням позивачем строку подачі відповідних доказів понесених судових витрат і у цій частині доводи скаржника відхиляє.

Проте, колегія суддів погодується з доводами скаржника щодо неспівмірності стягнутих судом витрат на правничу допомогу і вважає за доцільне апеляційну скаргу задовольнити частково та зменшити визначений судом до стягнення розмір правничої допомоги, стягнутої зі скаржника на користь позивача.

Колегія суддів, беручи до увагу доводи відповідача про те, що Підприємство вже несе тягар по оплаті позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, те, що КП «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради це комунальне підприємство критичної інфраструктури, яке знаходиться в дуже важкому фінансовому стані через велику податкову та кредиторську заборгованість, вважає за необхідне зменшити суму судових витрат з 42 047,84 грн. до 30 000 грн, яка на думку суду апеляційної інстанції є спів мірною до наданих адвокатом послуг.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційні скарги відповідачів Виконавчого комітету Жовтоводської міської ради, Комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 квітня 2025 року залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 квітня 2025 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу відповідача Комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради на додаткове рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 квітня 2025 задовольнити частково.

Додаткове рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 квітня 2025 року в частині стягнення з Комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради витрат на правничу допомогу змінити, зменшивши, стягнутий судом на користь ОСОБА_1 розмір витрат з 42 047,84 грн. до 30 000,00 грн.

В решті додаткове рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 липня 2025 року.

Головуючий:

Судді: