УХВАЛА

02 липня 2025 року

м. Київ

справа № 727/1748/25

провадження № 61-7518ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 та його представника - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 19 березня 2025 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 20 травня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз Тепло» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненніта

ВСТАНОВИВ:

19 червня 2025 року ОСОБА_1 та його представник - ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку звернулися до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 19 березня 2025 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 20 травня 2025 року, в якій просять їх змінити, збільшивши розмір стягнутого середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 1 254 513,00 грн.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду, з огляду на таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з пунктами 2, 11 частини третьої статті 2 ЦПК України повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства.

За пунктом 1 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

За змістом частини другої цієї статті перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.

Згідно з частиною третьою статті 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 березня 2019 року в справі

№ 199/6713/14-ц (провадження № 14-92цс19) висновувала, що нецензурна лексика, образливі та лайливі слова чи символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям) не можуть використовуватися ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників. Використання одними учасниками судового процесу та їх представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом (суддями), з іншими учасниками процесу та їхніми представниками, а також вчинення аналогічних дій є виявом очевидної неповаги до честі, гідності зазначених осіб з боку тих, хто такі дії вчиняє. Ці дії суперечать основним засадам (принципам) цивільного судочинства (пунктам 2 і 11 частини третьої статті 2 ЦПК України), а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга вказаної статті). З огляду на це вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та застосувати, зокрема, наслідки, передбачені частиною третьою статті 44 ЦПК України. Аналогічно Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, ЄСПЛ констатує зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживає образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див., ухвали щодо прийнятності в справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року (Rehak v. the Czech Republic, заява № 67208/01), «Дюрінже та Грандж проти Франції»

від 04 лютого 2003 року (Duringer and Grunge v. France, заяви № 61164/00 і

№ 18589/02)).

Подібні висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду

від 07 квітня 2021 року в справі № 9901/23/21 (провадження № 11-64заі21), в постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 274/4944/20 (провадження № 61-393св22).

У касаційній скарзі заявники вживають зневажливі висловлювання, які непритаманні для написання ділових документів, що відображають зневажливе ставлення заявників до судової гілки влади, інших учасників справи, надають зневажливу, іронічну оцінку процесуальних дій та рішень у справі, а також особисту характеристику суддям, оцінку їхній професійній діяльності, що неприпустимо під час оформлення процесуального документа.

Зокрема, заявники зазначають:

«… вимоги ч. 1 ст. 117 КЗпП України з невідомих причин перестали влаштовувати більшість суддів Великої Палати, а тому вони, діючи за принципом: «закон як дишло, куди повернув - туди й вийшло», продовж 10 місяців вдалися до різного роду суджень та розмірковувань навколо правомірності та доцільності вимог цієї норми, а в кінцевому дійшли до явно протиправного, абсурдного та безглуздого висновку…», «Навіть близько не піддається здоровому глузду те, що відбувається у Верховному Суді після прийняття ВП ВС постанови від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц», … більшість суддів … відкрито демонструють відсутність елементарних знань в галузях трудового й цивільного законодавства, надзухвалу вседозволеність, зверхність й необізнаність у вирішенні питання щодо застосування статті 117 КЗпП України…», ««блиснули знаннями» судді Верховного Суду, котрі приймали вказані постанови іменем України…», «…на особливу увагу заслуговують постанови Верховного Суду, прийняті колегіями суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, котрі є лідерами серед інших суддів Верховного Суду щодо прийняття незаконних рішень!!!» (мову оригіналу збережено).

Частиною третьою статті 44 ЦПК України передбачено, що якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Верховний Суд визнає подання ОСОБА_1 та його представником

ОСОБА_2 касаційної скарги в такій редакції виявом неповаги до суду та зловживанням процесуальними правами, у зв`язку з чим їх касаційну скаргу необхідно залишити без розгляду.

Керуючись статтями 43, 44, 260, 263, 392ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та його представника - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців

від 19 березня 2025 року та постанову Чернівецького апеляційного суду

від 20 травня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз Тепло» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненнізалишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік

В. М. Ігнатенко

І. М. Фаловська