ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року

м. Київ

справа № 638/12525/23

провадження № 61-13331св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа- Ізюмська державна нотаріальна контора Харківської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2024 року у складі судді Штих Т. В. та постанову Харківського апеляційного суду від 21 серпня 2024 року у складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Курила О. М., Тичкової О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Ізюмська державна нотаріальна контора Харківської області, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої увійшла квартира АДРЕСА_1 .

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20 січня 2022 року у справі № 623/3043/21, яке набрало законної сили 21 лютого 2022 року, їй було визначено додатковий строку два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Позивачка зазначала, що у зв`язку із оголошенням в Україні воєнного стану вона не змогла вчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, оскільки з 24 лютого 2022 року перебувала у м. Харкові, який до 15 вересня 2022 року знаходився в зоні бойових дій.

У подальшому вона разом з донькою виїхали за кордон до Федеративної Республіки Німеччина, де 06 листопада 2023 року отримали реєстрацію за постійним місцем проживання. Крім того, вона з 16 вересня до 18 жовтня 2023 року перебувала на стаціонарному лікуванні в клініці в Німеччині.

Посилалася на те, що у лютому 2023 року вона звернулася до Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської областііз заявою про прийняття спадщини, проте листом від 08 березня 2023 року № 155/02 їй було відмовлено у прийнятті заяви та рекомендовано звернутися до суду з позовною заявою про визначення нового додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд визначити їй додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка з початку війни перебувала у Федеративній Республіці Німеччина, проте вона не була позбавлена можливості звернутися із відповідною заявою про прийняття спадщини до консульської установи України в іноземній державі, яка виконує консульські функції або подати належно засвідчену заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини засобами поштового зв`язку.

Районний суд дійшов висновку, що саме по собі перебування за кордоном не є поважною причиною пропуску спадкоємцем строку для прийняття спадщини. При цьому листом від 08 березня 2023 року нотаріусом ОСОБА_1 було повідомлено про необхідність особисто з`явитися для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки надіслану нею поштою заяву неможливо належно зареєструвати як заяву про прийняття спадщини.

Короткий змістсудового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 21 серпня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2024 року змінено в частині мотивів відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 , виклавши мотивувальну частину рішення у редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20 січня 2022 року у справі № 623/3043/21, яким позивачці надано додатковий строк для прийняття спадщини після смерті батька, було скасовано постановою Полтавського апеляційного суду від 13 березня 2024 року та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

Суд апеляційної інстанції вважав, що саме з цих підстав належить відмовити у повторному визначенні ОСОБА_1 додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки нових доводів, підстав для визнання додаткового строку для прийняття спадщини позивачка не навела.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2024 року, постанову Харківського апеляційного суду від 21 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У жовтні 2024 року касаційна скарга надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 жовтня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків. Зазначено строк виконання ухвали та попереджно про наслідки її невиконання.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 листопада 2024 року заявнику поновлено строк на касаційне оскарження судового рішення, відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано цивільну справу із суду першої інстанції та роз`яснено учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу.

У листопаді 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 червня 2025 року справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що судові рішення судів попередніх інстанцій не відповідають положенням статей 263-265 ЦПК України та підлягають скасуванню. Вважає, що суди не дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків про відмову у задоволенні позову.

На думку заявника, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, дійшов помилкового висновку про перебування її за кордоном з початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, оскільки вона із донькою виїхали до Німеччини 22 квітня 2022 року, тобто після спливу встановленого рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20 січня 2022 року у справі № 623/3043/21 додаткового строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька.

Посилається на те, що ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у вказаній справі та постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, протевідповідно до пункту 2 частини четвертої статті 274 ЦПК України справи у спорах щодо спадкування не можуть розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження.

Вважає помилковим посилання суду апеляційної інстанції на постанову Полтавського апеляційного суду від 13 березня 2024 року у справі № 623/3043/21, оскількирішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20 січня 2022 року у справі № 623/3043/21 набрало законної сили 21 лютого 2022 року, при цьому ОСОБА_2 не було дотримано строків подання апеляційної скарги на вказане судове рішення. Отже, нею втрачено право на апеляційне оскарження рішення суду.

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень ОСОБА_1 вказує порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, посилаючись на пункт 2 частини третьої статті 411 ЦПК України, оскільки суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 06 травня 1974 року батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а. с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданим повторно Ізюмським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 08 травня 2021 року (а. с. 7).

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20 січня 2022 року у справі № 623/3043/21 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Ізюмська державна нотаріальна контора Харківської області, про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини задоволено.

Визначено ОСОБА_1 додатковий строку два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а. с. 18-19).

Згідно з листом Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області від 08 березня 2023 року № 155/02-14 на заяву ОСОБА_1 про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , надіслану засобами поштового зв`язку, нотаріусом роз`яснено, що рішення суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини набрало законної сили 21 лютого 2022 року, визначений у рішенні суду строк для подання заяви закінчився 21 квітня 2022 року. ОСОБА_1 було відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини, з огляду на відсутність нотаріального засвідчення справжності її підписуна заяві (а. с. 11).

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень постановою Полтавського апеляційного суду від 13 березня 2024 року у справі № 623/3043/21 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20 січня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Підставою відмови у задоволенні позовних вимог, апеляційним судом вказано те, що ОСОБА_1 не надала належних і допустимих доказів поважності причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька - ОСОБА_3 , а вказані нею обставини не є об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які б перешкоджали їй у встановлений законом строк звернутися із заявою про прийняття спадщини. Суд апеляційної інстанції вважав, що відсутність інформації про смерть батька не є поважною причиною, яка б давала підстави для поновлення пропущеного строку на подання заяви про прийняття спадщини.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Відповідно пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення суду першої інстанції, в незміненій після апеляційного перегляду частині, та апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (стаття 1268 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Законодавство не встановлює конкретний перелік поважних причин пропуску строку на подачу заяви про прийняття спадщини та такі причини оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи. Головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.

Звертаючись до суду із заявою про визначення повторного додаткового строку для подання заяви на прийняття спадщини, позивачка як на підставу поважності причин пропуску строку посилалася на те, що у встановлений рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20 січня 2022 року у справі № 623/3043/21 двомісячний строк вона не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки цей строк співпав із уведенням на території України воєнного стану, перебуванням її у м. Харкові, який знаходився у зоні бойових дій та виїздом за кордон 22 квітня 2022 року.

Змінюючи мотиви відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 , апеляційний суд, зокрема, правильно виходив із того, що на час ухвалення Дзержинським районним судом м. Харкова заочного рішення від 23 квітня 2024 року, рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20 січня 2022 року у справі № 623/3043/21, яким позивачці надано додатковий строк для прийняття спадщини, було скасовано постановою Полтавського апеляційного суду від 13 березня 2024 року у справі № 623/3043/21 та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Інших підстав позивачка не навела.

Верховний Суд погоджується з висновками суду першої інстанції, в незміненій після апеляційного перегляду частині, та апеляційного суду про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , з огляду на таке.

За обставинами цієї справи рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20 січня 2022 року у справі № 623/3043/21 ОСОБА_1 визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини тривалістю два місяці з дня набрання рішенням законної сили.

Статтею 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Частиною першою статті 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до частин першої, другої статті 255 ЦК України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції. Письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв`язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно.

Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 виїхала з України 22 квітня 2022 року, тобто вже після спливу встановленого рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20 січня 2022 року у справі № 623/3043/21 строку на прийняття спадщини.

Разом з тим, постановою Полтавського апеляційного суду від 13 березня 2024 року у справі № 623/3043/21 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20 січня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Оскільки рішення суду у справі № 623/3043/21, яким ОСОБА_1 надано додатковий строк для прийняття спадщини, було скасовано в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про зміну мотивів відмови у повторному визначенні позивачці додаткового строку для прийняття спадщини.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про незабезпечення повного та всебічного розгляду справи судами та неврахування наявних у матеріалах справи доказів, оскільки вважає, що суд забезпечив повний та всебічний розгляд цієї справи, дослідив її обставини у достатньому обсязі для ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення.

Доводи касаційної скарги про порушення судом першої інстанції положень пункту 2 частини четвертої статті 274 ЦПК України та розгляд районним судом справи в порядку спрощеного позовного провадження, тоді як ця справа повинна розглядатися в порядку загального позовного провадження (пункт 2 частини третьої статті 411 ЦПК України), заслуговують на увагу, але вказане не є саме собою підставою для скасування судового рішення в касаційному порядку відповідно до частини другої статті 412 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення (частина друга статті 412 ЦПК України).

Колегія суддів зазначає, що судом установлено всі обставини справи, надана належна правова оцінка доказам.

Верховний Суд ураховує, що ОСОБА_1 не заперечувала проти розгляду справи судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання та апеляційна скарга на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2024 року не була обґрунтована вказаним порушенням районним судом норм процесуального права, що відповідно до пункту 7 частини третьої статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції апеляційним судом та ухвалення нового судового рішення. Проте вказане не стосується повноважень суду касаційної інстанції.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що не всі процесуальні порушення самі по собі є підставою для скасування законного судового рішення (пункт 139 постанови № 14-31цс22, пункт 69 постанови № 14-36цс21), якщо ухвалено законне й обґрунтоване судове рішення.

Доводи касаційної скарги про незаконність постанови апеляційного суду Полтавської області від 13 березня 2024 року з тих підстав, що ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20 січня 2022 року з пропуском строку до уваги не беруться, оскільки зазначена постанова апеляційного суду не є предметом касаційного перегляду у цій справі. З огляду на презумпцію правомірності нескасованого судового рішення надавати йому іншу правову оцінку неможливо.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, зводяться виключно до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див.: постанову Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).

Ураховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки судами попередніх інстанцій належно досліджено всі зібрані у справі докази та надано їм правильну правову оцінку, отже, спір вирішено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції, в незміненій після апеляційного перегляду частині, та постанову апеляційного суду - без змін.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає без задоволення касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом цієї справи в суді касаційної інстанції, покладаються на заявника.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2024 року, в незміненій після апеляційного перегляду частині, та постанову Харківського апеляційного суду від 21 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. Ю. Гулейков Б. І. Гулько Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець