КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова В.А.,

секретар Цалко Д.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі, - ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , на рішення Сквирського районного суду Київської області від 24 травня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Дулицької сільської ради Сквирського району Київської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Дулицької сільської ради Сквирського району Київської області, згідно з яким просила: визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 68,00 кв.м., житловою площею 48,80 кв.м., що належав її сину - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що син позивачки ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та після його смерті відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 , з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 68,00 кв.м., житловою площею 48,80 кв.м.

При цьому, позивачка вказувала, що вона є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті свого сина та згідно із ст. 1261 ЦК України прийняла спадщину у встановлений законом строк та порядок.

Разом з тим, при зверненні до нотаріуса позивачці було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно у формі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

За вказаних обставин, а також посилаючись на неможливість отримати дублікат вищезазначеного свідоцтва, позивачка звернулася до суду з даним позовом, який просила задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 24.05.2019 позов задоволено. Визнано за ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 68,00 кв.м., житловою площею 48,80 кв.м., що належав її сину - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В апеляційній скарзі, ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що окрім позивачки, спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 є також його неповнолітня донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому, позивачці було достовірно відомо про наявність у спадкодавця неповнолітньої доньки на день відкриття спадщини, однак у позові вона виклала недостовірну інформацію, а суд першої інстанції, у свою чергу, не перевірив цю інформацію та не встановив фактичних обставин справи.

За вказаних обставин, вважає, що реальний спір існує між спадкоємцями першої черги відносно спадщини після смерті ОСОБА_5 , а не позивачкою та Дулицькою сільською радою Сквирського району Київської області (правонаступник - Сквирська міська рада Київської області).

Представник позивачки у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на її безпідставність та необгрунтованість.

Інші учасники справи у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю. Апелянт в своїй апеляційній скарзі просив розгляд справи проводити за його відсутністю.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер син позивачки - ОСОБА_5 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 , виданого Білоцерківським міськрайонним відділом ДРАЦС Головного ТУЮ у Київській області від 30 жовтня 2018 року, за актовим записом № 1833.

Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 68,00 кв.м., житловою площею 48,80 кв.м.

Я вбачається зі змісту позовної заяви, при зверненні до нотаріуса позивачці було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину на вищенаведене рухоме майно, у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно у формі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, отримати дублікат якого позивачка не має можливості, оскільки це суперечить ч. 4 ст. 25 та ч. 11ст. 346 ЦК України, згідно з яким право власності припиняється у разі смерті власника.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, встановивши, що позивачка є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 та прийняла спадщину шляхом звернення до нотаріальної контори протягом шестимісячного строку, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

При цьому, ухвалюючи вказане судове рішення, суд першої інстанції вважав, що спір щодо визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом виник саме між позивачкою та Дулицькою сільською радою Сквирського району Київської області, яку в якості відповідача по справі було визначено позивачкою при зверненні до суду з даною позовною заявою.

Однак, як вбачається з матеріалів апеляційної скарги, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є донькою померлого ОСОБА_5 і станом на день його смерті вона було малолітньою особою, що підтверджується копією Свідоцтва про народження (повторного) серії НОМЕР_2 від 09.02.2016.

У свою чергу, відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 ЦК України (фізична особа, цивільна дієздатність якої обмежена, може відмовитися від прийняття спадщини за згодою піклувальника і органу опіки та піклування; неповнолітня особа віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років може відмовитися від прийняття спадщини за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника і органу опіки та піклування; батьки (усиновлювачі), опікун можуть відмовитися від прийняття спадщини, належної малолітній, недієздатній особі, лише з дозволу органу опіки та піклування).

Отже, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини була малолітньою, а тому вважається такою, що прийняла спадщину.

Даних про те, що ОСОБА_3 відмовилася від спадщини матеріали справи не містять.

За вказаних обставин, суд першої інстанції фактично вирішив питання щодо майна, право на яке має особа, яка не була залучена до участі у справі, - ОСОБА_3 .

Як вже зазначалося вище, звертаючись із даним позовом до суду позивачка відповідачем визначила Дулицьку сільську раду Сквирського району Київської області.

Клопотань про залучення співвідповідача чи заміну первісного відповідача позивачкою до суду першої інстанції подано не було.

Таким чином, неправильне визначення позивачкою коло відповідачів у даній справі призвело до того, що до участі у розгляді вказаної справи не був залучений належний відповідач - ОСОБА_3 , з якою у позивачки фактично виник спір щодо права власності в порядку спадкування за законом.

Разом з тим, як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 19.01.2022 у справі № 280/4/18, у справах про визнання права власності у порядку спадкування належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину, і лише у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування, оскільки у нього може виникнути право на це майно як відумерлу спадщину.

Частинами 1, 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За змістом ст.ст. 4, 48 ЦПК України відповідачем є особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку, позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

При цьому, у відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого засідання, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Тобто, виходячи з системного аналізу вищенаведених положень цивільного процесуального законодавства, можна дійти висновку, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, в той час як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Аналогічний висновок викладено й в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

Крім того, як наголошено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 552/6381/17, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позову, оскільки він був пред`явлений до неналежного відповідача.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Таким чином, у зв`язку неправильним застосуванням норм матеріального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ухвалене судом першої інстанції рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Також, в порядку ст.ст. 141, 382 ЦПК України з позивачки на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 800 грн. 00 коп.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі, - ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , - задовольнити.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 24 травня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Дулицької сільської ради Сквирського району Київської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування- скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до Дулицької сільської ради Сквирського району Київської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 800 (вісімсот) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 04 липня 2025 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова