Справа №760/2079/25
Провадження №2/760/7240/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Тесленко І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (у письмовому провадженні) матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року позивачка ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Скріжалєвської Л.П., звернулася до Солом`янського районного суду міста Києва з цивільним позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд: розірвати шлюб, зареєстрований 07 березня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції в місті Києві, актовий запис № 155.

В обґрунтування позову зазначає, що Позивачка та Відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07 березня 2008 року, зареєстрованому у відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 155, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 07 березня 2008 року, серія НОМЕР_1 . Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва 21.05.2021 року, актовий запис № 923, серія НОМЕР_2 . Спільне життя сторін не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, ігноруванням налагодження сімейних відносин, що призвело до втрати почуття поваги та любові. На даний час шлюбні відносини фактично припинені, сторони тривалий час не підтримують сімейно-шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, не живуть однією сім`єю, проживають за різними адресами. Зазначає що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам обох сторін. Між сторонами досягнуто згоди стосовно визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу, участі у забезпеченні умов життя, участі у вихованні. З врахування вищезазначеного просила розірвати шлюб укладений між позивачкою та відповідачем зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 155, та стягнути з відповідача судові витрати: судовий збір - 1211 грн., правову допомогу - 3000 грн.

24 січня 2025 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали цивільної справи передані судді Тесленко І.О. Фактично справу передано судді згідно реєстру передачі справ 27 січня 2025 року.

Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлявся запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Відповідь на запит надійшла до суду 05 лютого 2025 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06 лютого 2025 року відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі, без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) за відсутності клопотання будь - якої зі сторін про інше.

27 лютого 2025 року від представника відповідача - адвоката Леляка Я.О. через «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначає що усвідомлення ймовірного розлучення відповідача непокоїть та завдає йому сильних душевних мук та хвилювань, до того ж негативно відображається на стані спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка частіше почала перебувати у пригніченому настрої у зв`язку з сумом щодо розлучення батьків та бажанням проживати разом однією дружньою сім`єю як було раніше. Розуміючи свою частину відповідальності за сім`ю та її стан, за неповнолітню дитину, відчуваючи глибокий емоційний дискомфорт від вимушеного розриву відносин з жінкою, прийняв рішення вжити заходів для збереження сім`ї, усунення непорозумінь які мали місце в минулому, з`ясування причин прийняття такого рішення, та наступного налагодження стосунків з жінкою, адже на час пред`явлення нею позову жодних активних дій на збереження сім`ї вчинено не було з жодної з сторін, а рішення цілком могло бути спонтанним та емоційним не підкріпленим справжнім бажанням позивачки. Таким чином, на час подання даного Відзиву, вживає заходів для збереження сім`ї, не бажає розірвання шлюбу та вважає за можливе відновити сімейні стосунки з ОСОБА_1 . Шлюбні відносини сторін даного спору тривають вже 17 років, сім`я обіймає в житті і системі цінностей ОСОБА_2 , провідне місце. Відповідач як батько та чоловік, відчуває відповідальність за членів своєї сім`ї - ОСОБА_1 , і неповнолітньої дитини, прагне сімейного благополуччя і затишку. Погіршення відносин між Позивачем та Відповідачем, на переконання ОСОБА_1 полягає в тому що сімейне життя сторін не склалося через непорозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, ігноруванням налагодження сімейних відносин, що призвело до втрати почуття поваги та любові, а на переконання ОСОБА_2 , не мають тягнути за собою припинення шлюбу, руйнування сім`ї, оскільки в умовах воєнного стану емоційне навантаження та напруженість всередині сім`ї дійсно зростало, оскільки сама собою повномасштабна війна не сприяє спокою і гармонії загострює почуття небезпеки, що змушує постійно думати про дитину та жінку, переживати і боятись, і в таких умовах втома і конфлікти стають неминучими. До виникнення непорозумінь протягом 17 років подружнє життя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , було сповнене любові, тепла та взаєморозуміння. Вони підтримували один одного, разом долали труднощі та раділи щасливим моментам. Вони жили душа в душу, знаходячи щастя у простих речах і щиро радіючи спільному життю. Станом на день подачі Відзиву, на переконання Відповідача, сторони не перебували в неприязних відносинах, які б зумовлювали розірвання шлюбу. ОСОБА_2 наголошує на тому, що розбіжності у поглядах на певні життєві ситуації які виникли у подружжя, є предметом внутрішньої дискусії подружжя, спільної роботи над їх вирішенням, що не є підставою для розірвання шлюбу і руйнування сім`ї. Розірвання сім`ї суперечить інтересам ОСОБА_2 та дитини, він не втратив почуття кохання до жінки. З врахуванням чого просив врахувати при розгляді справи його позицію щодо необхідності збереження шлюбу, сім`ї і неможливості задоволення позову.

27 лютого 2025 року від представника відповідача - адвоката Леляка Я.О. через «Електронний суд» надійшла заява про надання строку на примирення в якій зазначає що відповідач з позивачкою знайомий більше 29 років, з яких сумісно проживали з 2001 року, тобто більше 24 років. Протягом вказаних років вони створили міцну сім`ю, одружившись в 2008 році, народили та виховують спільну дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києві 21.05.2021 року, актовий запис №923, серія НОМЕР_2 . Із позовом про розірвання шлюбу ОСОБА_2 не згоден, вважає що цей позов було подано ОСОБА_1 під впливом емоцій, які не відображають її реальних почуттів, так само як не відображають і почуттів ОСОБА_2 . З врахуванням чого просив надати строк на примирення тривалістю 6 місяців та зупинити провадження у даній справі.

10 березня 2025 року від представника позивача - адвоката Скріжалєвської Л.П. на адресу суду надійшла відповідь на відзив в якій зазначено що відзив на позовну заяву є надуманим та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи. Фактично, головна причина розлучення - моральне насилля Відповідача над Позивачем та їх дитиною (є аудіо записи декількох розмов). Рішення про розлучення було прийнято Позивачем 13 травня 2024 року остаточно. З цього ж дня сторони живуть окремо. Між сторонами було декілька розмов, які містили погрози з боку Відповідача, звинувачення і образливі висловлювання з боку Відповідача про Позивача, як погану дружину і матір. Таке відношення не може вважатися намаганням зберегти сім`ю. Майже за рік інших розмов і кроків не було. Намір відтермінувати розгляд справи про розірвання шлюбу з метою збереження сім`ї, Позивач вважає черговою спробою повернути вплив на неї, як на жертву аб`юзу. Випадки, коли сторони не жили разом з тих самих причин численні і факт цього можуть підтвердити свідки. Відсутність матеріального забезпечення дитини протягом усього часу окремого проживання з травня місяця 2024 року, коли Відповідач так «страждав» без сім`ї, що дитині надав за десять місяців аж 5-6 тисяч гривень, є просто знущанням, а не турботою та спробою зберегти сім`ю. Донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 через місяць їй виповниться 17 років, а через рік - це повнолітня людина. А тому жодних страждань щодо розірвання шлюбу Відповідач не відчуває. Сторони вже давно живуть кожен своїм життям і шлюбні відносини фактично припинені, сторони тривалий час не підтримують сімейно-шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, не живуть однією сім`єю, проживають за різними адресами. Вжиття жодних заходів щодо примирення подружжя відповідно до ст. 111 Сімейного Кодексу України не виправить стан шлюбних відносин сторін, оскільки вказані вище обставини продовжуються протягом тривалого часу, шлюб між сторонами носить формальний характер, а спроби примирення не принесуть жодних результатів. За таких обставин, подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам обох сторін, а особливо Позивачу з дочкою. Таким чином, на підставі вищевикладеного, Позивач звертається до суду та просить поставитися з розумінням та не відкладати розгляд справи, оскільки ніякі терміни вже не врятують те, чого вже давно немає, ніяких почуттів, страждань, нормальних відносин, навіть поваги один до одного.

Ухвалою від 14 березня 2025 року суд постановив клопотання представника відповідача - адвоката Леляка Ярослава Олександровича про перехід до розгляду цивільної справи із спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, - залишити без задоволення.

Ухвалою від 14 березня 2025 року заяву представника відповідача про надання строку для примирення задоволено частково, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу зупинено до 14 червня 2025 року, надано строк для примирення терміном три місяці.

16.06.2025 року від представника відповідача - адвоката Леляк Я.О. надійшли додаткові пояснення у справі у яких повідомляє що за результатами наданого строку для примирення, сторони не змогли вирішити свої суперечності та прийти до порозуміння в частині необхідності збереження шлюбу. З урахуванням викладеного Відповідач не заперечує проти задоволення позову про розірвання шлюбу укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . В той же час, Відповідач, прийшов до висновку, що єдиною причиною розірвання шлюбу укладеного між Позивачем та Відповідачем, за результатами 17 років спільного проживання, стало погіршення стану здоров`я останнього, про що Відповідач хотів би наголосити в рамках вказаної судової справи. Вказана обставина підтверджується результатами магнітно-резонансної томографії складеної 28.03.2024 року в рамках якої у Відповідача було виявлено МР-ознаки порушення статики, у вигляді лівобічної сколіотичної деформації поперекового відділу хребта. Ознаки дегенративно-дистрофічних змін попереково-крижвого відділу хребта, ускладнених екструзіями міжхребцевих дисків L2-L3, L3-L4, L4-L5, L5-S1, Гемангіоми L3, Остреохондозу. Однак, з урахуванням того, що Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу між сторонами, Відповідач просить розділити судовий збір сплачений у вказаній судовій справі між Позивачем та Відповідачем у рівних частинах. В той же час, в рамках стягнення коштів за надання правової допомоги, Відповідач просить відмовити у задоволенні вказаної Вимоги з наступних підстав. Так, як зазначено в позовній заяві до судових витрат Позивач відносить, витрати на професійну правничу допомогу розмір яких склав 3 000,00 грн. З матеріалів позовної заяви вбачається що між Позивачем та АО "Печерська колегія адвокатів м. Києва" наявна угода про надання правничої допомоги № 77 від 27.11.2024 року. Однак, до матеріалів справи не долучено ні попередній орієнтовний розрахунок наданих правових послуг, ні квитанції про сплату зазначеної у позовній заяві суми за надану правову допомогу. В той же час у відповідності до Угоди про надання правничої допомоги № 77 від 27.11.2024 року вбачається, що орієнтовний розмір гонорару наданих правничих послуг є в розмірі "згідно домовленості". Таким чином, визначена у позовній заяві сума гонорару за правничу допомогу є непідтвердженою, а відповідно не може бути стягнута у якості судових витрат.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, особи, які беруть участь у справі не викликались.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

07 березня 2008 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції в місті Києві, серії НОМЕР_3 , актовий запис № 155 (а.с. 6).

Від спільного подружнього життя у сторін народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції в місті Києві, серії НОМЕР_4 , актовий запис № 923 (а.с. 10).

Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що шлюбні відносини між ними фактично припинені, шлюб між ними є формальним, сторони мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, а подальше їх спільне проживання у шлюбі та його збереження стало дійсно неможливим і суперечить їхнім інтересам.

Наданий судом строк до примирення подружжя не призвів.

Сам факт звернення одного з подружжя з позовом про розірвання шлюбу є достатнім свідченням того, що позивач не надає згоди на подальше перебування у шлюбі й виявляє волевиявлення на припинення шлюбних відносин, а подання позову є правовою підставою для його розірвання судом при встановленні фактичного припинення сімейного життя.

Таким чином, сторони створили умови за яких їх шлюб фактично припинився.

Згідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Суд роз`яснює, що відповідно до п. п. 1, 2, 3 р. 3 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5 (який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.10.2000 за № 719/4940), державна реєстрація розірвання шлюбу проводиться органами державної реєстрації актів цивільного стану у встановлених законом випадках. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відділ державної реєстрації актів цивільного стану, який отримав рішення суду про розірвання шлюбу, повинен у день його надходження зробити відмітку про розірвання шлюбу на лицьовому боці актового запису про шлюб, зазначивши дату і номер рішення суду, повне найменування суду, яким ухвалено рішення, а також внести відповідні відомості до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Після цього не пізніше наступного робочого дня відділ державної реєстрації актів цивільного стану надсилає повідомлення (додаток 9) до архіву органу державної реєстрації актів цивільного стану, у якому зберігається другий примірник актового запису про шлюб, який у строк, що не перевищує семи робочих днів з дня отримання повідомлення, проставляє у ньому відповідну відмітку.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.

Як вбачається із ч. 1 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до платіжної інструкції № від 23 січня 2025 року та виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 1 211,20 грн.

З огляду на визнання позову до початку розгляду справи по суті та задоволення позовних вимог у повному обсязі, наявні підстави для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що становить 605,60 грн., та стягнення з відповідача на користь позивача іншої частини сплаченого судового збору, що становить 605,60 грн.

Також, позивач просить відшкодувати понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 3 000 грн. 00 коп.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч. 1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так, згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Положеннями ч. 3 ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно з п. п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI, до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Так, позивачем на підтвердження понесених витрат, надано виключно угоду № 77 про надання правничої допомоги та ордер про надання правничої допомоги (а.с. 11 - 12).

Однак у вказаних документи відсутні дані щодо детального опису робіт, витраченого адвокатом часу, вартості робіт, тощо.

Інші докази на підтвердження понесення витрат на правову допомогу надано позивачем до матеріалів справи не було.

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17).

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що позивачем не доведено понесення ним витрат на професійну правничу допомогу при розгляді цієї справи, у зв`язку з чим, дані витрати стягненню з відповідача не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 142, 206, 259, 263 - 265, 354 - 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу, - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований 07 березня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції в місті Києві, актовий запис № 155, - розірвати.

Повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) з Державного бюджету 50 відсотків судового збору у розмірі 605,60 грн. сплаченого за подання позову відповідно до платіжної інструкції № від 23 січня 2025 року.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) 605 грн. 60 коп. судового збору сплаченого за подання позову.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Суддя І. О. Тесленко