Справа №760/6218/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року м. Київ

Суддя Солом`янського районного суду м. Києва Козленко Г.О., за участю секретаря - Вчерашнюк А.О., розглянувши за правилами загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділення в натурі у власність земельної ділянки та виділення окремого об`єкту нерухомості,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом, в якому просить:

- припинити право спільної часткової власності на домоволодіння, з якого отримано в дар 19/36 часток житлового будинку, яке в цілому складається з житлового будинку (літ.А) з відповідними будівлями та спорудами загальною площею 133,2 кв.м, житловою - 70,2 кв.м, та земельну ділянку площею 0, 0809 га, цільове призначення земельної ділянки: для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер :72:173:0007, частки якої належить ОСОБА_1 , що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;.

- виділити у власність ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) в натурі, як окреме індивідуально визначене нерухоме майно, земельну ділянку, площею 0,0404 га., що розташована на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер - :72:173:0007, яка позначена під номером 2 в «Висновку експерта №7 експертного будівельно-технічного дослідження житлового будинку з надвірними будівлями, спорудами та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 », який виконано 12 лютого 2018 року відповідно до плану поділу земельної ділянки, розробником якого є ТОВ «ЕЦ «ЗЕМСЕРВІСГРУП» 2017.

- виділити у власність ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) в натурі, як окреме індивідуально визначене нерухоме майно 19/36 частин житлового будинку, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , до складу якого входить частина житлового будинку літ. «А, над А, а, а2, а3, а4», що складається із наступних приміщень: коридору 2-1 площею 4,2 кв.м., кладової 2-2 площею 1,6 кв.м., санвузла 2-3 площею 3,8 кв.м., жилової 2-4 площею 4,6 кв.м., кухні 2-5 площею 5,0 кв.м., веранди 2-6 площею 11,3 кв.м., житлової 2-7 площею 15,5 кв.м. Загальною площею 68,1 кв.м., в тому числі житловою 35,3 кв.м. та господарські будівлі і споруди:

погріб літ. «під а2»; вбиральня літ. «Г»; сарай літ. «Л»; гаража літ. «М»; огорожа №1; огорожа «2; хвіртка, ворота №3, 4; огорожа № 5; замощення № 3.

- судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що відповідно до договору дарування частки житлового будинку, що був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 10.07.2013, ОСОБА_1 є власником 19/36 часток житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , вид власності - спільна часткова.

Відповідно до договору дарування частки земельної ділянки, що був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 10.07.2013, ОСОБА_1 є власником 1/2 частки земельної ділянки від площі 0,0809 га, цільове призначення земельної ділянки: для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер :72:173:0007, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , вид власності - спільна часткова.

В будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , в даний час проведено ряд реконструкцій, а саме: проведено окремі виходи електроенергії та встановлено окремі лічильники, встановлені окремі лічильники на газ, встановлені окремі лічильники на отоплення, встановлені окремі входи/виходи та окремі лічильники на воду, на другий поверх будинку (мансарду) проведено окремий вихід та драбина, зроблена частина огорожі меж земельної ділянки.

Однак, станом на момент звернення до суду між співвласниками домоволодіння виникають різного роду конфлікти щодо користування земельною ділянкою та будинком.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позивачем невірно визначено коло співвідповідачів, а саме не вказано ОСОБА_2 , яка отримала в спадок 1/36 частини житлового будинку, 1/6 частин земельної ділянки площею 0,809 га, а також отримала в подарунок 1/3 частину житлового будинку та 1/3 частини земельної ділянки площею 0,809 га; ОСОБА_3 отримала в спадок 1/18 частини житлового будинку; ОСОБА_4 отримала в спадок 1/18 частини житлового будинку.

Вказує, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва у справі 6-413/12 вже вирішувалось питання виділення часток співвласникам в натурі та з приводу визначення порядку користування земельною ділянкою до домоволодіння.

Від ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву, в якому серед іншого зазначено, що судом не надано належної уваги тій обставині, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не мали права власності на частину земельної ділянки та їм не було виділено її в користування. Крім того, будинок має лише 2 окремі виходи, що чинити перешкоди у вільному користуванні належними ОСОБА_3 та ОСОБА_4 частками житлового будинку, а та обставина, що нотаріусом при оформленні спадкового майна не було виділено у спадок частки земельної ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - чинить перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні належними їм частками житлового будинку, в тому числі унеможливлює проведення процедури встановлення лічильників та найголовніше - облаштування окремих виходів.

Окрім цього, вказано, що позивачем зазначено, що ним встановлено окремі лічильники та він має окремий вихід з будинку, натомість ним не зазначено, що в будинку досі замуровані дверні прийоми та це дає можливість пересування по будинку, а також позивачем не долучено жодного документу на підтвердження фактів, на які він посилається, в тому числі: державний акт на земельну ділянку, оцінку нерухомого майна, яка буде визначати розмір цивільного позову, документи на лічильники, будівельно-технічна та земельно-технічна експертизи.

Як зазначено у відзиві, експертний висновок, на який посилається позивач, стосується лише його частини будинку, частину домоволодіння відповідачів жоден експерт не оглядав. Для виділення в натурі із спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна позивач мав би зробити судову будівельну-технічну експертизу всього об`єкта нерухомого майна та з залученням всіх співвласників та наданням експерту всіх документів на даний об`єкт нерухомого майна.

Від ОСОБА_2 та ОСОБА_4 надійшов відзив на уточнену позовну заяву, в якому зазначено, що висновок експерта за результатами проведення будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №63 від 10.09.2021 року є неналежним доказом, що підтверджується консультативним висновком з рецензування висновку експерта №63 від 10.09.2021 за результатами проведення будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, який складений 22.09.2022.

Окрім цього вказано, що поділ житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 у відповідності до часток співвласників, а саме: 19/36, 1/18, 1/18 та (1/3+1/36) технічно не можливий, оскільки не можливо при поділі будинку на чотири окремі ізольовані квартири виконати вимоги ДБН В.2.2-15-2019 «Житлові будинки. Основні положення», зокрема пункту 5.19.

Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що обставини, викладені у відзиві відповідача спростовуються матеріалами справи. Окрім цього, звертає увагу, що предметом розгляду є лише частка позивача, яка фактично ним ізольована від часток відповідачів та використовується ним окремо від відповідачів. З урахуванням того, що частки відповідачів не є предметом спору, висновок експерта відносно часток відповідачів не має жодного відношення до розгляду даного спору. Позивач облаштував собі окремий вхід в свою частку будинку, має окремі комунікації, а тому виділ його частки в натурі жодним чином не порушує право приватної власності відповідачів. Експертом достовірно встановлено, що ділянка належить ОСОБА_1 з часткою 1/2 частина, що відповідає 404,5 кв.м та ОСОБА_2 з часткою 1/2, що відповідає 404,5 кв.м.

Від ОСОБА_4 надійшли пояснення на позовну заяву, в яких зазначає, що висновок експерта №63 не може бути належним, достовірним та достатнім доказом в суді. Крім того, позивач просить здійснити виділення в натурі у власність земельної ділянки, що є неможливим з правової точки зору, адже співвласників земельної ділянки всього двоє. У даному випадку можливий лише поділ земельної ділянки.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10.03.2020 позовну заяву ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі у власність земельної ділянки та виділення окремого об`єкта нерухомості - залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16.06.2020 відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі за позовом представника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про виділення в натурі у власність земельної ділянки та виділення окремого об`єкта нерухомості.

08.09.2020 протокольною ухвалою задоволено клопотання про залучення співвідповідачів.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27.01.2021 провадження в справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділення в натурі у власність земельної ділянки та виділення окремого об`єкта нерухомості - зупинено до набрання законної сили судовим рішенням, ухваленим за результатами розгляду Солом`янським районним судом м. Києва цивільної справи №760/19548/20 за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори, Центру надання адміністративних послуг Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа: Головне управління юстиції в м. Києві про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування реєстрації права власності та визнання права власності на спадкове майно за законом.

Постановою Київського апеляційного суду від 12.04.2021 ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 27.01.2021 скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11.10.2022 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділення в натурі у власність земельної ділянки та виділення окремого об`єкта нерухомості - залишено без розгляду.

Постановою Київського апеляційного суду від 17.07.2023 ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 11.10.2022 - скасовано, направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30.11.2023 закрито підготовче судове засідання у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділення в натурі у власність земельної ділянки та виділення окремого об`єкту нерухомості та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні о 11 год. 00 хв. 25.01.2024.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25.01.2024 у задоволенні заяви ОСОБА_4 про відвід головуючого судді Козленко Г.О. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділення в натурі у власність земельної ділянки та виділення окремого об`єкту нерухомості - відмовлено.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23.04.2024 у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про витребування доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділення в натурі у власність земельної ділянки та виділення окремого об`єкту нерухомості - відмовлено.

В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд без участі.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, допитавши свідків, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною другою статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом встановлено, що відповідно до п. 1 договору дарування частки земельної ділянки від 10.07.2013 ОСОБА_5 подарувала, передала у власність, а ОСОБА_1 прийняв в дар у власність безоплатно 1/2 (одну другу) частку земельної ділянки, від площі 0,0809 га, цільове призначення земельної ділянки: для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер :72:173:0007, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.07.2013 №5953536 земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_3 з кадастровим номером :72:173:0007 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на підстав договору дарування, серія та номер: 3259, виданий 10.07.2013, видавник: Громова О.П. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу на праві приватної спільної часткової власності з розміром частки 1/2 належить ОСОБА_1 .

Згідно з п. 1 договором дарування частки житлового будинку від 10.07.2013 ОСОБА_5 передала в дар ОСОБА_1 безоплатно у власність 19/36 (дев`ятнадцять тридцять шостих) часток житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд, що знаходяться ща адресою: АДРЕСА_2 . На земельній ділянці, кадастровий номер :72:173:0007, цільове призначення: для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташовані: 19/36 часток житлового будинку зазначеного літ. «А». 19/36 часток житлового будинку складаються з:

2-1 коридор, площею 4,2 кв.м;

2-2 комора, площею 1,6 кв.м;

2-3 санвузол, площею 3,6 кв.м;

2-4 житлова, площею 4,6 кв.м;

2-5 кухня, площею 5,0 кв.м;

2-6 веранда, площею 11,3 кв.м;

2-7 житлова, площею 15,5 кв.м;

3-2 комора, площею 6,9 кв.м;

3-3 житлова, площею 15,2 кв.м; разом 68,1 кв.м, що на 2,2 кв.м менше її ідеальної частки у житловому будинку, з урахуванням надвірних будівель та споруд: погріб, вбиральня «Г», 1/2 частина споруд. В цілому домоволодіння, з якого відчужуються 19/36 часток житлового будинку складається з житлового будинку літ. «А» з відповідними будівлями та спорудами загальною площею 133,2 кв.м, житловою - 70,2 кв.м.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.07.2013 №5962234 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 133,2 кв.м, житлова площа - 70,2 кв.м на праві приватної спільної часткової з розміром частки 19/36 належить ОСОБА_1 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.04.2009 за №4-605, спадкова справа №1157, ОСОБА_3 є спадкоємицею 1/3 частки зазначеного в заповіті майна гр. ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ,а саме: 1/6 частини житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2 , що належала померлому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Дев`ятою київською держнотконторою 19 березня 1987 року Р №1-1354, зареєстрованого в КМБТІ 21 квітня 1987 року за №7701. Житловий будинок, цегляний, житловою площею 70,20 кв.м., зазначений в плані під літ. А, сарай під літ. «б», сарай під літ. В, сарай під літ. Д, вбиральня під літ. Г, І, №1-4 спорудження.

На 1/6 частину житлового будинку видане свідоцтво про право власності пережившій дружині, ОСОБА_5 .

Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частку майна видане ОСОБА_4 .

Свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/6 частки майна видані ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав від 30.11.2010 №28189279 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 у розмірі частки 1/18 належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину №4-605 від 02.04.2009.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.04.2009 за №4-603, спадкова справа №1157, ОСОБА_4 є спадкоємицею 1/3 частки зазначеного в заповіті майна гр. ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ,а саме: 1/6 частини житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2 , що належала померлому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Дев`ятою київською держнотконторою 19 березня 1987 року Р №1-1354, зареєстрованого в КМБТІ 21 квітня 1987 року за №7701. Житловий будинок, цегляний, житловою площею 70,20 кв.м., зазначений в плані під літ. А, сарай під літ. «б», сарай під літ. В, сарай під літ. Д, вбиральня під літ. Г, І, №1-4 спорудження.

На 1/6 частину житлового будинку видане свідоцтво про право власності пережившій дружині, ОСОБА_5 .

Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частку майна видане ОСОБА_4 .

Свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/6 частки майна видані ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав від 08.11.2010 №27924369 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 у розмірі частки 1/18 належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину №4-603 від 02.04.2009.

З висновку №5703/10054/10055/11-15 від 26.01.2012 судової будівельно-технічної експертизи вбачається, що поділ приміщень житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованих по АДРЕСА_2 можливий при умові відступу від ідеальних часток співвласників, а земельної ділянки -в ідеальних частках по 404,5 кв. м, але із залишенням в тому числі в загальному користуванні ділянки площею 101, 90 кв. м (по 50,95 кв. м на кожного співвласника). У висновку відповідно приведено декілька варіантів можливого поділу житлового будинку та земельної ділянки.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21.03.2012 у справі №2-1409/12 суд вирішив:

«Поділити домоволодіння по АДРЕСА_2 згідно з варіантом №2 (додаток № 1) висновку №5703/10054/10055/11-15 судової будівельно-технічної експертизи від 26.01.2012 року:

виділити в натурі співвласнику ОСОБА_5 з часткою 19/36 приміщення житлового будинку "А"- 2-1 коридор, площею 4,2 кв. м; 2-2 комора, площею 1,6 кв. м; 2-3 санвузол, площею 3,8 кв. м; 2-4 житлова, площею 4,6 кв. м; 2-5 кухня, площею 5,0 кв. м; 2-6 веранда, площею 11,3 кв. м; 2-7 житлова, площею 15,5 кв. м; 3-2 комора, площею 6,9 кв. м; 3-3 житлова, площею 15,2 кв. м; разом 68,1 кв. м, що на 2,2 кв.м менше її ідеальної частки у житловому будинку; з урахуванням надвірних будівель та споруд: погріб, вбиральня "Г", 1/2 частина споруд;

виділити в натурі співвласникам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з часткою 17/36 приміщення житлового будинку "А"-1-1 коридор, площею 4,5 кв. м; 1-2 кухня, площею 10,6 кв. м; 1-3 житлова, площею 10,1 кв. м;1-4 житлова, площею 8,1 кв. м; 1-5 санвузол, площею 5,4 кв. м; 2-8 житлова, площею 16,7 кв. м; 3-1 кухня, площею 9,7 кв. м; разом 65,1 кв. м, що на 2,2 кв. м більше їх сумісної ідеальної частки у житловому будинку; з урахуванням надвірних будівель та споруд: сарай "Б", сарай "б", сарай "В", 1/2 частина споруд.

Визначити порядок користування земельною ділянкою до домоволодіння по АДРЕСА_2 .

Виділити в користування ОСОБА_5 земельну ділянку площею 404,5 кв. м, в тому числі частину земельної ділянки загального користування площею 50,95 кв. м, що пропорційно відповідає її ідеальній частці в земельної ділянки.

Виділити в користування ОСОБА_2 земельну ділянку площею - 404,5 кв. м, в тому числі частину земельної ділянки загального користування площею 50,95 кв. м, що пропорційно відповідає її ідеальній частці в земельної ділянки.

Встановити порядок користування земельними ділянками в описаних межах та розмірах згідно з варіантом № 2 (додаток № 3) висновку №5703/10054/10055/11-15 судової будівельно-технічної експертизи від 26.01.2012 року, згідно з яким:

земельна ділянка співвласника ОСОБА_5 площею 353,55 кв. м розташована в межах:

від т. А до т. Б - 14,40 (просп. Червонозоряний);

від т. Б до т. Г - 2,37 м;

від т. Г до т. Г1 - 4,72 м;

від т. Г1 до т. С1 -2,0 м;

від т. С1 до т. Н -межа, прокладена по контуру лівої стіни житлового будинку "А"та стіни погребу;

від т. Н до т. О - 1,0 м;

від т. О до т. З - 2,98 м;

від т. З до т. І - 14,67 м;

від т. I до т. К -11,93 м;

від т. К до т. А -31,97 м;

земельна ділянка співвласника ОСОБА_2 площею 353,55 кв. м розташована в межах:

від т. Б до т. Г - 2,37 м;

від т. Г до т. И - 2,7 м;

від т. И до т. С - 2,0м;

від т. С до т. Д -межа, прокладена по контуру правої стіни житлового будинку "А"та сходового маршу;

від т. Д до т. Е - 1,0 м;

від т. Е до т. З - 3,65 м;

від т. З до т. I- 14,67 м;

від т. I до т. Ж-13,29 м;

від т. Ж до т. В-31,28 м;

від т. В до т. Б - 11,62 м.

Земельна ділянка площею 101,90 м2 залишається у спільному користуванні співвласників».

25.08.2016 між Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» та ОСОБА_1 укладено договір №9158П/11-09 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі до приватного житлового будинку.

25.11.2015 між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» та ОСОБА_1 було укладено договір №3 про користування електричною енергією.

Відповідно до акту прийомки в експлуатацію об`єкта газопостачання за адресою: АДРЕСА_2 , пред`явлений до прийомки закінченого будівництвом об`єкта системи газопостачання: внутрішньо будинковий газопровід - встановлення лічильника газу G-2,5 «Самгаз» до діючого газового обладнання ВПГ-23 та ПГ-4 за адресою: АДРЕСА_2 вважати прийняти замовником ( ОСОБА_1 ) з доданою виконавчою документацією.

05.09.2016 комісією у складі ОСОБА_1 (голова комісії), Крежевських Д.С. (представника генерального підрядчика), Поліщук Л.В. (представника експлуатаційної організації) було підписано акт про прийомку завершеного будівництва об`єкту газопостачання (реконструкція системи газопостачання по АДРЕСА_5 ).

Згідно з висновком судового експерта Авдєєвої Ніни Миколаївни №7 від 12.02.2018 експертного будівельно-технічного дослідження житлового будинку літ. «А» з надвірними будівлями, спорудами та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 19/36 частини майна до складу якої входить частина житлового будинку літ. «А, над А, а, а2, а3, а4», з господарськими будівлями і спорудами, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 має окремий вхід, а частина житлового будинку літ. «А, над А, а, а2, а3, а4» має необхідну сукупність житлових та підсобних приміщень, окремі джерела та лічильники отримання електроенергії, газу та інших комунальних послуг.

19/36 частини майна за адресою: АДРЕСА_1 до складу якого входить частина житлового будинку літ. «А, над А, а, а2, а3, а4», що складається із наступних приміщень: коридору 2-1 площею 4,2 м2, кладової 2-2 площею 1,6 м2, санвузла 2-3 площею 3,8 м2, житлової 2-4 площею 4,6 м2, кухні 2-5 площею 5,2 м2, веранди 2-6 площею 11,3 м2, житлової 2-7 площею 15,5 м2. Загальною площею 46,0 м2, в т.ч. житловою 20,1 м2 та господарські будівлі і споруди:

- погріб літ. «під а2»;

- вбиральня літ. «Г»;

- сарай «літ. Л»;

- гаража літ. «М»;

- огорожа №1;

- огорожа №2;

- хвіртка, ворота №3, 4;

- огорожа №5;

- замощення №3

відповідає нормативно-технічним вимогам та складає окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні ст. 181 ПКУ та п. 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 р. №1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них в окремий об`єкт нерухомості. При цьому об`єкт не втрачає свого цільового призначення. Розмір земельної ділянки, що пропонується закріпити за новоствореним об`єктом згідно варіанту розподілу площею 0,0404 га (404 м2).

Відповідно до висновку експерта від 10.09.2021 №63 за результатами проведення будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи житлового будинку з надвірними будівлями, спорудами та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що у володінні ОСОБА_1 знаходиться земельна ділянка площею 0,0404 га (404 м2). Земельна ділянка описується наступними межами: з боку земель загального користування (проспект Лобановського Валерія ) довжина межової лінії складає: 14,40 м; з боку земельної ділянки ОСОБА_10 довжина межової лінії складає: 31,97 м; з боку земельної ділянки ОСОБА_11 довжина межової лінії складає: 11,93 м; з боку земельної ділянки співвласника домоволодіння ОСОБА_2 довжина межової лінії складає: 14,67 м; 5,43 м: 1,00 м; 4,72 м; 8,52 м. ОСОБА_1 володіє земельною ділянкою площею 0,0404 га (404 м2), що відповідає ідеальній частці.

19/36 частини майна, до складу якої входить частина житлового будинку літ. «А», над А, а, а2, а3, а4», з господарськими будівлями і спорудами, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 має окремий вхід, а частина житлового будинку літ. «А, над А.а.а2.а3, а4» має необхідну сукупність житлових та підсобних приміщень, окремі джерела та лічильники отримання електроенергії, газу та інших комунальних послуг.

19/36 частини майна за адресою: АДРЕСА_1 , до складу якого входить частина житлового будинку літ. «А, над А, а, а2, а3, а4», що складається із наступних приміщень: житловий будинок літ. «А, над А, а, а2, а3, а4», що складається із наступних приміщень: коридор 2-1 площею 4,2 м2, кладова 2-2 площею 1,6 м2, санвузол 2-3 площею 3,8 м2, житлова 2-7 площею 15,5 м2, кладова 3-2 площею 6,9 м2, житлова 3-3 площею 15,2 м2; загальною площею 68,1 м2, в т.ч. житловою 35,3 м2

та господарські будівлі і споруди:

- погріб літ. «під а2»;

- вбиральня літ. «Г»;

- сарай літ. «Л»;

- гаража літ. «М»;

- огорожа №1;

- огорожа №2;

- хвіртка, ворота №3, 4;

- огорожа №5;

- замощення ІІ

відповідає нормативно-технічним вимогам та складає окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні ст. 181 ПКУ. При цьому об`єкт не втрачає свого цільового призначення. Розмір земельної ділянки, що пропонується закріпити за новоствореним об`єктом згідно варіанту розподілу складає 0,0404 га (404 м2).

Відповідно до висновку експерта від 19.09.2022 №3-19/09 за результатами проведення будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи поділ житлового будинку, господарських будівель та споруд, за адресою: АДРЕСА_1 у відповідності до часток співвласників, а саме: 19/36, 1/18, 1/18 та (1/3+1/36) з дотриманням вимог нормативних документів, технічно неможливий.

Надати варіанти поділу земельної ділянки кадастровий номер :72:173:0007 площею 0,0809 га за адресою: АДРЕСА_1 у відповідності до часток співвласників, а саме: 1/2 частки ОСОБА_1 та 1/2 частки ОСОБА_2 технічно неможливо, оскільки на земельній ділянці кадастровий номер :72:173:0007 площею 0,0809 га за адресою: АДРЕСА_1 розташований житловий будинок загальною площею 133,2 м2 власниками якого є: ОСОБА_1 з часткою 19/36; ОСОБА_2 з часткою 13/36; ОСОБА_3 з часткою 1/18 та ОСОБА_4 з часткою 1/18.

Згідно з консультативним висновком Українського центру судових експертиз від 22.09.2022 з рецензування висновку експерта №63 від 10.09.2021 року за результатами проведення будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи в цілому висновок №63 від 10.09.2021 року за результатами проведення будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, складений судовим експертом Авдєєвою Н.М., є неповним, не обґрунтованим та не відповідає вимогам нормативно-правових актів, а саме: ст. 12 ч. 1 ЗУ «Про судову експертизу», ст. 72, ст. 102 Цивільного процесуального кодексу України; розділу ІІІ п. 3, п. 5 «Інструкції про особливості здійснення судово-експертної діяльності атестованими судовими експертами, що не працюють у державних спеціалізованих експертних установах»; п. 2.2, п. 4.12, п. 4.13, п. 4.14 «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень»; розділу 3, розділу 7 «Методичних рекомендацій щодо проведення досліджень з поділу, виділу та визначення порядку користування нерухомими майном»; розділу 3 «Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна»; розділу ІІ ч. 5 п. 5.1.1 та ч. 6 п.6.1.1 «Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень».

Як вбачається з технічного паспорту на домоволодіння на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленого на замовлення ОСОБА_1 станом на 21.06.2017, зазначене домоволодіння складається з наступного: поверх 1 - коридору загальною площею 4,2 кв.м, кладової загальною площею 1,6 кв.м, санвузла загальною площею 3,8 кв.м, житлової загальною площею 4,6 кв.м, кухні загальною площею 5,0 кв.м, веранди загальною площею 11,3 кв.м, житлової загальною площею 15,5 кв.м, що загалом склада 46,0 кв.м, з яких житлової - 20,1 кв.м; мансардного поверху - кладової загальною площею 6,9 кв.м, житлової загальною площею 15,2 кв.м, що складає 22,1 кв.м, з яких житлова - 15,2 кв.м.

Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За вимогами частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (стаття 190 цього Кодексу).

До речей як складової поняття майна, зокрема нерухомих, відповідно до положень статті 181 ЦК України належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Права та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (частина перша статті 182 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦПК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно з ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що знаходиться у спільній частковій власності.

Відповідно до ч. 3 ст.364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Системний аналіз правових норм статей 183, 358, 364 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Згідно з п. п. 2.1-2.3 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 № 55, зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 6 липня 2007 р. за № 774/14041 (далі Інструкція) об`єкти нерухомого майна, які підлягають технічній інвентаризації відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2001 № 127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 за №582/5773 (із змінами), а також єдині майнові комплекси, що належать на праві власності і розташовані на одній земельній ділянці, можуть бути поділені на самостійні об`єкти нерухомого майна.

Поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна провадиться відповідно до законодавства з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Згідно з п. 2.7. Інструкції спори щодо поділу об`єктів нерухомого майна вирішуються в судовому порядку.

У постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19) зроблено висновок, що відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо спільне володіння і користування майном є неможливим.

Нормами ч. 1, 2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Згідно з висновком експерта №7 від 12.02.2018 експертного будівельно-технічного дослідження житлового будинку літ. «А» з надвірними будівлями, спорудами та земельної ділянки та висновком експерта від 10.09.2021 №63 за результатами проведення будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи житлового будинку з надвірними будівлями, спорудами та земельної ділянки вбачається, що 19/36 частини майна, до складу якої входить частина житлового будинку літ. «А», над А, а, а2, а3, а4», з господарськими будівлями і спорудами, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 має окремий вхід, а частина житлового будинку літ. «А, над А.а.а2.а3, а4» має необхідну сукупність житлових та підсобних приміщень, окремі джерела та лічильники отримання електроенергії, газу та інших комунальних послуг.

Суд вважає прийнятним такий виділ в натурі 19/36 частки спірного житлового будинку, за яким позивачу виділяються приміщення по житловій будівлі без здійснення переобладнань та без стягнення з відповідача грошової компенсації вартості належної частки, оскільки такий виділ не порушує порядок фактичного користування житловим будинком, який склався між сторонами, не потребує здійснення переобладнань та стягнення грошової компенсації.

Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Відтак, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Відповідно до ст. 87 Земельного кодексу України право спільної часткової власності на земельну ділянку, виникає, зокрема, при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; при прийнятті спадщини або за рішенням суду.

Частиною першою статті 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що встановлені обставини по справі дають можливість виділити у власність ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) в натурі, як окреме індивідуально визначене нерухоме майно, земельну ділянку, площею 0,0404 га, що розташована на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :72:173:0007, та 19/36 частин житлового будинку, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 до складу якого входить частина житлового будинку літ. «А, над А, а, а2, а3, а4», що складається із наступних приміщень: коридору 2-1 площею, 4,2 кв. м, кладової 2-2 площею 1,6 кв. м, санвузла 2-3 площею 3,8 кв. м, житлової 2-4 площею 4,6 кв.м, кухні 2-5 площею 5,0 кв.м, веранди 2-6 площею 11,3 кв. м, житлової 2-7 площею 15,5 кв.м. загальною площею 68,1 кв.м, в тому числі житловою 35,3 кв.м та господарські будівлі і споруди: погріб літ. «під а2»; вбиральня літ. «Г»; сарай літ. «Л»; гаража літ. «М»; огорожа №1; огорожа №2; хвіртка, ворота №3,4; огорожа №5; замощення №3.

Відповідно до статей 21, 24, 41 Конституції України та статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

У свою чергу, відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦК України).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Також суд зазначає наступне.

Слід розмежовувати порядок проголошення судового рішення (скороченого або повного) у разі явки учасників справи у судове засідання та складання повного судового рішення, за відсутності учасників справи. Порядок ухвалення судового рішення та його проголошення залежить від того чи судове засідання, яким завершений розгляд справи, відбулось у присутності учасників справи, чи за їхньої відсутності; повне судове рішення було складено чи складання повного судового рішення було відкладено;

загальний порядок ухвалення рішення застосовується, якщо розгляд справи відбувся з викликом учасників і вони брали участь у судовому засіданні. Зокрема, суд виходить до нарадчої кімнати (частина перша статті 244 ЦПК України); у нарадчій кімнаті суд приймає, складає та підписує рішення (повне чи скорочене) (частина друга статті 259 ЦПК України); повернувшись із нарадчої кімнати, суд проголошує рішення (повне чи скорочене) (частина перша статті 268 ЦПК України); датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене) (перше речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України); копії повного судового рішення вручаються учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення (частина перша статті 272 ЦПК України); у разі проголошення тільки скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення, учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, за їхньою заявою негайно після його проголошення видаються копії скороченого судового рішення (частина друга статті 272 ЦПК України);

у разі проголошення у судовому засіданні тільки вступної та резолютивної частин рішення суд повідомляє, коли буде складено повне рішення (частина шоста статті 268 ЦПК України). Проголошення судового рішення передбачає надання публічності такому рішенню, дотримуючись принципу гласності судового процесу. Тобто проголошення судового рішення відбувається публічно або у закритому судовому засіданні лише під час перебування учасників справи у судовому засіданні у залі суду; у разі розгляду судом справи без виклику учасників справи або учасники справи в судове засідання не з`явились, ухвалення рішення відбувається у такому самому порядку, проте з урахуванням певних винятків: а) рішення не проголошується; б) датою ухвалення рішення є дата складання повного судового рішення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання таке судове засідання не проводиться. У цьому випадку судове рішення не проголошується (частина четверта статті 268 ЦПК України) і датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України);

у передбачених нормами ЦПК України випадках повне судове рішення може відображати дату судового засідання, яким завершено судовий розгляд (відповідна дата вказана у вступній частині судового рішення) та дату складення повного судового рішення (відповідна дата вказана у резолютивній частині або після резолютивної частини судового рішення). У випадках, коли відбувається проголошення судового рішення, датою такого судового рішення є дата судового засідання, яким завершено судовий розгляд. І навпаки, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи;

з урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін.

Так сторони були повідомлені про судове засідання, призначене на 11.06.2025, завчасно, належним чином в установленому законом порядку, проте у судове засідання не з`явились.

З урахуванням того, що розгляд справи, відбувався за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення у справі є дата складення повного судового рішення - 09.07.2025.

Схожі висновки Верховний Суд зробив у постановах від 25 травня 2020 року у справі 464/8801/16-ц (провадження № 61-35930св18), від 03 червня 2021 року у справі № 522/6826/19 (провадження № 61-3778св21), від 22 червня 2021 року у справі № 495/3904/18 (провадження № 61-1172св21), від 24 червня 2021 року у справі № 522/14984/19 (провадження № 61-9632св20), від 30 червня 2021 року у справі № 523/7115/18 (провадження № 61-6241св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 462/2906/20 (провадження № 61-9829св21).

На основі вищевикладеного, керуючись ст. ст4, 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділення в натурі у власність земельної ділянки та виділення окремого об`єкту нерухомості - задовольнити.

Припинити право спільної часткової власності на домоволодіння, з якого отримано в дар 19/36 часток житлового будинку, яке в цілому складається з житлового будинку (літ.А) з відповідними будівлями та спорудами загальною площею 133,2 кв.м, житловою - 70,2 кв.м, та земельну ділянку площею 0, 0809 га, цільове призначення земельної ділянки: для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер :72:173:0007, частки якої належить ОСОБА_1 , що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;.

Виділити у власність ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) в натурі, як окреме індивідуально визначене нерухоме майно, земельну ділянку, площею 0,0404 га., що розташована на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер - :72:173:0007, яка позначена під номером 2 в «Висновку експерта №7 експертного будівельно-технічного дослідження житлового будинку з надвірними будівлями, спорудами та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 », який виконано 12 лютого 2018 року відповідно до плану поділу земельної ділянки, розробником якого є ТОВ «ЕЦ «ЗЕМСЕРВІСГРУП» 2017.

Виділити у власність ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) в натурі, як окреме індивідуально визначене нерухоме майно 19/36 частин житлового будинку, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , до складу якого входить частина житлового будинку літ. «А, над А, а, а2, а3, а4», що складається із наступних приміщень: коридору 2-1 площею 4,2 кв.м., кладової 2-2 площею 1,6 кв.м., санвузла 2-3 площею 3,8 кв.м., жилової 2-4 площею 4,6 кв.м., кухні 2-5 площею 5,0 кв.м., веранди 2-6 площею 11,3 кв.м., житлової 2-7 площею 15,5 кв.м. Загальною площею 68,1 кв.м., в тому числі житловою 35,3 кв.м. та господарські будівлі і споруди:

погріб літ. «під а2»; вбиральня літ. «Г»; сарай літ. «Л»; гаража літ. «М»; огорожа №1; огорожа «2; хвіртка, ворота №3, 4; огорожа № 5; замощення № 3.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.О. Козленко