Провадження № 2/201/1383/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року місто Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Терновою А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про захист прав споживачів та застосування наслідків нікчемності правочину, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції сторін за первісним позовом

До Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська 19 грудня 2024 року надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 143 918,75 грн., а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 2 422,40 грн.

В обґрунтування своїх вимог, представник позивача у позовній заяві посилався на те, що між Акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_1 укладено кредитні договори:

1. 08 вересня 2017 кредитний договір №01, за яким Позичальнику видано кредит у сумі 45 602,28 грн.;

2. 18 лютого 2019 кредитний договір №601, за яким Позичальнику кредит у сумі 50 000 грн.;

Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк.

Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 06 жовтня 2024 склала:

1) По кредитному договору від 08 вересня 2017 № 01 76 486,40 грн., з яких: 45 602,28 грн. заборгованість за кредитом; 30 884,12 грн. заборгованість процентами; 0 грн. заборгованість за комісією;

2) По кредитному договору від 18 лютого 2019 № 601 - 67 432,35 грн., з яких: 35 307, 50 грн. заборгованість за кредитом; 17,83 грн. заборгованість процентами; 32 107,02 грн. заборгованість за комісією.

Тобто загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 06 жовтня 2024 склала 143 918,75 гривень.

Відповідач не погодившись з позовними вимогами 31 січня 2025 року подав відзив, в якому зазначив, що відповідно до заяви на приєднання до ДКБОФО №601 від 18 лютого 2019 року, відповідачу було видано кредит у розмірі 50000,00 грн. строком на 24 місяці. Відсоткова ставка за кредитом складає 0,01% річних. Пунктом 4 даної Заяви визначено, що відповідач повинен був щомісячно, крім погашення кредиту та відсотків, сплачувати комісію в розмірі 3,99 % за місяць від суми отриманого кредиту (1995,00 грн. щомісяця). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом, в період з 18 березня 2019 року по 18 вересня 2019 року відповідач надав банку в погашення комісій кошти в загальному розмірі 13 965,00 грн. (7 платежів по 1995,00 грн.).

За період з 19 вересня 2019 року по 21 січня 2021 року позивач нараховує також заборгованість зі сплати комісії в розмірі 32 107,02 грн. та просить суд стягнути на користь банку з відповідача цю суму. Відповідач вважає нарахування комісії банком безпідставним з огляду на наступне. Відповідно до Заяви №601 від 18 лютого 2019 року, кредит надається на загальні споживчі цілі.

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

З огляду на зазначене, можна зробити висновок про те, що положення спірного кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за надання кредиту, управління кредитом та дострокове проведення розрахунків по кредиту є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність", частиною четвертою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року N 168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже, такі умови договору порушують публічний порядок. Таким чином, позовні вимоги банку у частині стягнення заборгованості за комісією є необґрунтованими з вищевказаних підстав і до задоволення не підлягають.

Крім того, відповідач вважає, що сплачені ним кошти, що були розподілені Позивачем на погашення нікчемної комісії, повинні бути зараховані банком на сплату відсотків та тіла кредиту.

Щодо паспорта кредиту.

Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Щодо публічної частини Договору комплексного банківського обслуговування та погодження відсотків за кредитом (договір №01 від 08.09.2017 року).

З матеріалів справи вбачається, що 08 вересня 2017 року відповідач звернувся до АТ "ПУМБ" із Заявою №01 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, в якій вказував, що підписанням цієї Заяви беззастережно підтверджує, що приймає Публічну пропозицію АТ "ПУМБ" на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в повному обсязі та просить відкрити йому поточний рахунок, надати кредитну картку та встановити на його поточний рахунок кредитний ліміт у сумі 20000 гривень. Проте відповідач не може погодитись з тим, що розміщені на веб-сайті банку публічні пропозиції на укладення договору у відповідних на той час редакціях є складовими кредитних договорів, а підписанням паспорта споживчого кредиту підтверджується факт узгодження між сторонами зазначених в ньому умов кредитування.

На підставі наведеного, відповідач вважає позовні вимоги Акціонерного товариства «ПУМБ» про стягнення заборгованості за кредитними договорами безпідставними та необґрунтованими, тобто такими що не можуть бути задоволені судом.

05 березня 2025 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якому зазначено, що банк належним чином виконав свої зобов`язання надав відповідачу кредитні кошти. Відповідач погодився із запропонованими умовами кредитування та фактично отримав кредитні кошти на умовах заяв.

У Заяві-1 передбачено:- Клієнт (відповідач), підписанням цієї Заяви беззастережно підтверджує, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування (надалі за текстом ДКБО), яка розміщена на сайті: pumb.ua в повному обсязі з урахуванням умов надання всіх послуг як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО так і послуг, що можуть бути надані в процес обслуговування;- відповідач ознайомлений із ДКБО та цілком згодна з ним;- всі умови ДКБО відповідачу зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення (розділ Заяви «Підтвердження та запевнення»).

Закон України «Про споживче кредитування» на відміну від Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає можливість включення у договір комісійної винагороди кредитодавця . Пунктом 4 частини 1 статті 1 «Визначення термінів» Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що до загальних витрат за споживчим кредитом відносяться : витрати споживача, включаючи комісії проценти за користування кредитом, та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом.

До загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця , пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином:- умова про комісію була узгоджена між Банком і відповідачем, що підтверджується згодою відповідача;- підписавши кредитний договір (Заяву-2), Паспорт споживчого кредиту, відповідач погодився на умови кредитування;- Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право кредитодавця на встановлення комісії.

Відповідач не був позбавлений можливості відмовитися від договору протягом 14 календарних днів від дати його укладення шляхом повідомлення Банку у письмовій формі з одночасним поверненням грошових кошів, одержаних згідно умов договору та сплати процентів за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором, як це передбачено ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування». Жодних заперечень щодо змісту договору, порядку взаємодії відповідач Банку не висловив, що свідчить про його згоду з умовами договору.

10 березня 2025 року представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив.

Стислий виклад позиції сторін за зустрічним позовом

Позивач за зустрічним позовом зазначив власну позицію, відповідно до якої, ОСОБА_1 вважає пункт 4 кредитного договору №601 від 18 лютого 2019 року, укладеним між Акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_1 , яким встановлено щомісячну комісію 3,99% за місяць від суми отриманого кредиту нікчемною, зважаючи на наступне: Відповідно до Заяви №601 від 18 лютого 2019 року, кредит надається на загальні споживчі цілі.

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

З огляду на обставини справи позивач за зустрічним позовом вважає за необхідне у порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину зобов`язати АТ «ПУМБ» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №601 від 18.02.2019 року з огляду на нікчемність пункту 4 цього договору, що забезпечує захист інтересу позичальника у правовій визначеності, а саме: зарахувати сплачені ОСОБА_1 кошти у розмірі 17.83 грн., що були зараховані банком як погашення комісії, на погашення відсотків за кредитним договором №601 від 18 лютого 2019 року; зарахувати сплачені ОСОБА_1 кошти у розмірі 13 947,17 грн., що були зараховані банком як погашення комісії, на погашення тіла кредиту за кредитним договором №401 від 04 вересня 2020 року.

Відповідач за зустрічним позовом не скористався правом на подачу відзиву.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 19 грудня 2024 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.116).

Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача. (а.с.117-118).

До суду 20 грудня 2024 року надійшла інформація щодо зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача. (а.с.117-118).

Ухвалою судді від 24 грудня 2024 року відкрито спрощене провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. (а.с.119-120).

31 січня 2025 року від представника відповідача до суду надійшла зустрічна позовна заява. (а.с.129-130).

19 лютого 2025 року від представника відповідача надійшла заява про стягнення судових витрат. (а.с.160-166).

Ухвалою суду від 17 березня 2025 року, прийнято зустрічний позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про захист прав споживачів та застосування наслідків нікчемності правочину, до спільного розгляду з первісним позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та здійснено перехід з розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. (а.с.218-219).

Ухвалою суду від 08 травня 2025 року, закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. (а.с.226-227).

Сторони просили здійснювати розгляд справи без їх участі. (а.с.7,140)

Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини встановленні судом

Між Акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_1 укладено кредитні договори:

1. 08 вересня 2017 кредитний договір №01, за яким Позичальнику видано кредит у сумі 20 000 грн. (в подальшому збільшився до 45 602,28 грн., відповідно до довідки про збільшення кредитного ліміту (а.с.65), строк кредитування 12 місяців, процентна ставка річних 49 %; (а.с.19-21). Факт отримання грошових коштів підтверджується випискою по рахунку. (а.с.81-98).

2. 18 лютого 2019 кредитний договір №601, за яким Позичальнику кредит у сумі 50 000 грн., розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 3,99%, строк кредитування 24 місяці, розмір процентної ставки 0,01 %, мета кредиту споживчі цілі; (а.с.11-12) Факт отримання грошових коштів підтверджується платіжною інструкцією від 18 лютого 2019 року та випискою по рахунку. (а.с.66, 76-80).

Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 06 жовтня 2024 склала:

1) По кредитному договору від 08 вересня 2017 № 01 76 486,40 грн., з яких: 45 602,28 грн. заборгованість за кредитом; 30 884,12 грн. заборгованість процентами; 0 грн. заборгованість за комісією; (а.с.71-75).

2) По кредитному договору від 18 лютого 2019 № 601 - 67 432,35 грн., з яких: 35 307, 50 грн. заборгованість за кредитом; 17,83 грн. заборгованість процентами; 32 107,02 грн. заборгованість за комісією. (а.с.67-70). Розрахунком заборгованості по комісії підтверджується факт внесення відповідачем грошових коштів в загальному розмірі 13 965 грн., які були зараховані на погашення комісії по кредиту (а.с.69).

Тобто загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 06 жовтня 2024 склала 143 918,75 гривень.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача за первісним та за зустрічним позовом (відповідача), щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Мотивована оцінка по первісному позову.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною першою статті 612 ЦК України визначено: боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За правилами ч.1 ст. 638 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається в письмовій формі.

Згідно з вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти за кредитним договорами від 08 вересня 2017 № 01, від 18 лютого 2019 № 601, в добровільному порядку Акціонерному товариству «Перший український міжнародний банк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати від боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, у даному випадку непогашеної заборгованості за тілом кредиту та відсотками.

Оскільки, встановлено, що позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі й надав позивачу можливість користуватись кредитними коштами на умовах, визначених договором.

З наданої позивачем виписки встановлено, що відповідач активно користувався коштами Банку, розраховувався кредитними коштами за товари й послуги та частково погашав заборгованість, що свідчить при визнання відповідачем правовідносин між ним та Банком, а отже суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що підписанням паспорта споживчого кредиту не підтверджується факт узгодження між сторонами зазначених в ньому умов кредитування.

Щодо позовних вимог стосовно стягнення комісії та мотивована оцінка по зустрічному позову.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

Згідно з абзацами другим та третім частини четвертої статті 11 Закону України Про захист прав споживачів (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України Про банки і банківську діяльність відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України Про захист прав споживачів у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України Про захист прав споживачів з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

В кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, також АТ «ПУМБ» не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Необхідність внесення плати за обслуговування кредиту передбачена й п п. 5.7.3 Розділу II Публічної пропозиції AT «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, якою передбачено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості за Споживчим кредитом встановлюється за послуги Банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення Споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування щодо Споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо Споживчого кредиту.

При цьому, з аналізу змісту зазначеного пункту вбачається, що сплату відповідної комісії банк покладає на позичальника попри те, що дії, за які вона справляється, вчиняються на користь банку, зокрема, послуги щодо списання та зарахування коштів з метою повернення кредиту, розрахунково-касове обслуговування кредиту.

Таким чином, враховуючи викладене, відсутні підстави стягнення з відповідача на користь позивача комісії за користування кредитом у розмірі 32 107, 02 грн. за кредитним договором від 18 лютого 2019 року № 601.

Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.

Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі №496/3134/19, зроблені наступні висновки: якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду наголошує, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Заявляючи зустрічну позовну вимогу про застосування наслідків нікчемності правочину, відповідач просить зарахувати сплачені ОСОБА_1 кошти у розмірі 17.83 грн., що були зараховані банком як погашення комісії, на погашення відсотків за кредитним договором №601 від 18 лютого 2019 року; зарахувати сплачені ОСОБА_1 кошти у розмірі 13 947,17 грн., що були зараховані банком як погашення комісії, на погашення тіла кредиту за кредитним договором №401 від 18 лютого 2019 року.

Водночас, враховуючи, що АТ «ПУМБ» звернулось до суду із вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі (стягнення боргу за кредитним договором), то з метою додержання принципу процесуальної економії та забезпечення відсутності необхідності повторного звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту, застосовуючи наслідки недійсності правочину, судом самостійно здійснюється перерахунок заборгованості за кредитним договором.

Згідно з Розрахунком суми заборгованості відповідача по сумі кредиту за Кредитним договором №601 від 18 лютого 2019 року, сума кредиту 50 000,00 гривень. Всього за графіком в період з 18 березня 2019 року по 18 лютого 2021 року погашено 14 692,50 гривень. Залишок не погашеної суми кредиту за період з 18 березня 2019 року по 18 лютого 2021 року складає 35 307,50 гривень.

За Розрахунком суми заборгованості по процентам за Кредитним договором №601 від 18 лютого 2019 року, сума нарахованих процентів 17,83 гривень.

Відповідно до Розрахунку суми заборгованості по комісії за Кредитним договором №601 від 18 лютого 2019 року, сума нарахованої комісії складає 46 072,02 гривень. Всього погашено комісії в період з 18 березня 2019 року по 21 січня 2021 року 13 965 гривень, залишок не погашеної суми комісії складає 32 107,02 гривень.

Сума сплаченої відповідачем комісії, що нарахована банком на підставі нікчемних положень п. 4 Заяви №601 від 18 лютого 2019 року, склала 13 965 гривень, яка, з урахуванням наслідків недійсності правочину, підлягає зарахуванню в рахунок погашення заборгованості по кредиту.

Отже, проаналізувавши надані сторонами докази, суд доходить висновку, що розмір заборгованості, що залишився несплаченим відповідачем за кредитним договором №601 від 18 лютого 2019 року, та який підлягає стягненню з останнього на користь АТ «ПУМБ» складає 21 360,33 гривень (35 307,50 гривень (заборгованість за сумою кредиту) + 17,83 гривень (заборгованість по відсоткам) 13 965 гривень (сплачена відповідачем комісія за п. 4 Заяви, який є нікчемним).

З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення комісії за кредитними договорами та задовольнити зустрічний позов у даній частині позовних вимог.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2011 року, остаточне 10.05.2011).

З урахуванням викладеного, судом не надається детальна відповідь на інші аргументи сторін, оскільки вони самі по собі, або в сукупності з іншими аргументами та доказами по справі, не пливають на вищезазначені висновки суду.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог АТ «ПУМБ» про стягнення заборгованості та зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності правочину.

Всього до стягнення 111 811, 73 грн. (45 602, 28 грн. тіло кредиту за кредитним договором від 08 вересня 2017 року №01 + 30 884, 12 грн. відсотки за кредитним договором від 08 вересня 2017 року №01 + 35 307, 50 грн. заборгованість за тілом кредиту №601 від 18 лютого 2019 року + 17,83 гривень заборгованість по відсоткам кредиту №601 від 18 лютого 2019 року)

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, відповідно до положень ст. 133, 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1897,52 грн. (111 811,73 грн. х 2442,40 грн. : 143 918,75 грн. = 1897,52 грн.).

Крім того, позивач за зустрічним просив стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 7 000 грн., яку підтверджують договором про надання правничої допомоги №056 від 27 січня 2025 року (а.с.162), специфікацією № 1 (а.с.162 на звороті), актом № 6 прийому-передачі (а.с.163), квитанцією до прибуткового касового ордера (а.с.163 на звороті).

Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

За змістом норм ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

При цьому згідно статті 30 згаданого Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат(встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір -обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ усправі «East/WestAllianceLimited»проти України»).

Сума заявлених позивачем до відшкодування відповідачем судових витрат на правничу допомогу адвоката не співмірна із складністю справи, оскільки адвокат не з`являвся в судові засідання та подав заяву про розгляд справи без його участі, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, тому визначені представником позивача витрати на правничу допомогу в сумі 7 000 грн є неспівмірними зі складністю справи та фактично вчиненими послугами адвоката.

Виходячи з принципу розумності, суд приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 3 500 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 76-78, 81, 141, 263-265, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про захист прав споживачів та застосування наслідків нікчемності правочину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» () заборгованість у сумі 111 811,73 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (код ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 1897,52 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 3500 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» () м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4.

Відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 04 липня 2025 року

Суддя С.О. Демидова