ПОСТАНОВА

Іменем України

16 червня 2025 року м. Кропивницький

справа № 402/157/22

провадження № 22-ц/4809/552/25

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Мурашка С. І.,

за участю секретаря судового засідання Бойко В. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Благовіщенська міська територіальна громада в особі Благовіщенської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голованіського районного суду Кіровоградської області (суддя Гут Ю. О.) від 09.12.2024,

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог

08.04.2022 ОСОБА_1 звернулась до Ульяновського районного суду Кіровоградської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Благовіщенська міська територіальна громада Голованівського району Кіровоградської області, про визнання за нею права власності на частки земельної ділянки № НОМЕР_1 , кадастровий номер :02:000:0129, загальною площею 3,2906 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Лозуватської сільської ради Ульяновського району Кіровоградської області, в порядку спадкування за законом після смерті матерії ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла баба позивача по матері ОСОБА_6 у зв`язку із чим відкрилась спадщина до складу якої увійшло право власності спадкодавця на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0129 загальною площею 3,2906 га для введення товарного сільськогосподарського виробництва на території Лозуватської сільської ради Ульяновського району Кіровоградської області, посвідчене державним актом про право приватної власності на землю серія Р1 №315280 від 04.04.2002, виданим на підставі розпорядження голови Ульяновської РДА від 29.03.2002 №175-р.

04.07.2013 за заявою ОСОБА_5 Ульяновська районна державна нотаріальна контора завела спадкову справу № 153/2013 після смерті спадкодавця ОСОБА_6 .

Єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 була ОСОБА_5 , яка вступила в спадкові права після смерті спадкодавця, але свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно не встигла отримати через важке захворювання.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, а по її смерті відкрилась спадщина др складу якої увійшло право власності на земельну ділянку, яку вона успадкувала від своєї матері ОСОБА_6 .

Спадкоємцями першої черги після смерті спадкодавця ОСОБА_5 є четверо осіб, що прийняли спадщину: позивач - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Позивач вважає, що у зв`язку із тим, що її мати ОСОБА_5 не встигла із об`єктивних причин важкої хвороби та передчасної смерті зареєструвати земельну ділянку на своє ім`я, то у спадкоємців відсутні правовстановлюючі документи про її право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0129, що перешкоджає позивачці та іншим спадкоємцям однієї з нею черги оформити право на спадщину в нотаріальному порядку, зокрема вона не може оформити своє право на частку даної земельної ділянки.

Позивач також вказав, що заочне рішення Голованського районного суду Кіровоградської області від 28.08.2017 у цивільній справі №386/589/16-ц за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , треті особи: Лозуватська сільська рада, відділ Держземагенства в Ульяновському районі про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом спадщини спадкодавця ОСОБА_5 та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 треті особи: Лозуватська сільська рада, відділ Держземагенства в Ульяновському районі про визнання права власності на частку земельної ділянки в порядку спадкування за законом спадщини після смерті ОСОБА_6 , яким суд задовольнив первісний позов ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , визнавши право власності кожного із них на частку земельної ділянки № НОМЕР_1 з кадастровим номером :02:000:0129 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , разом із цим суд відмовив ОСОБА_1 у задоволенні зустрічного позову про визнання її права власності на частку земельної ділянки № НОМЕР_1 з кадастровим номером :02:000:0129 в порядку спадкування за законом після смерті її баби ОСОБА_6 .

Позивач вказує на те, що відмовивши їй в задоволенні її зустрічного позову, суд в мотивувальній частині згаданого судового рішення дійшов висновку, що відмова в задоволенні позову не позбавляє ОСОБА_1 права на визнання за собою права власності на частку спадкового майна після смерті матері ОСОБА_5 .

Позивач вважає, що відповідачі порушили її право на отримання спадщини на частку земельної ділянки так, як не звернулись до нотаріуса для реєстрації частки позивача в нотаріальному порядку.

Крім того, позивач намагалась отримати свідоцтво про право на спадщину на частку спірної земельної ділянки у державного нотаріуса Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1, звернулася з цього питання з відповідною заявою, проте отримала неналежну відповідь нотаріуса, яку вона вважає відмовою у вчинені нотаріальної дії, що й стало підставою для звернення до суду за захистом порушеного права.

2.Короткий зміст рішення суду

Рішенням Голованіського районного суду Кіровоградської області від 09.12.2024 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Благовіщенська міська територіальна громада Голованівського району Кіровоградської області, про визнання права власності на частку земельної ділянки в порядку спадкування відмовлено повністю. Суд також скасував заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Голованівського районного суду Кіровоградської області від 17.08.2022 у формі накладення арешту на земельну ділянку із кадастровим номером :02:000:0129 шляхом заборони Державному реєстратору, Державному кадастровому реєстратору та усім іншим особам вчиняти всі реєстраційні дії щодо відчуження, розпорядження, поділу та об`єднання земельної ділянки, зміни користувача та вчиняти будь-які інші реєстраційні дії, що тягнуть за собою зміну її кадастрового номера, з набрання законної сили рішенням суду. У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали відмовлено.

Суд мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_1 довела своє право на спадщину, які відкрилася внаслідок смерті її матері ОСОБА_3 , зокрема на частку у праві власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0129, право на яку ОСОБА_3 набула в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 , але не отримала свідоцтва про право на спадщину.

Однак суд вказав, що право на спадщину підлягає оформленню в нотаріальному порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятком, що застосовується, якщо існують перешкоди для оформлення права у нотаріальному порядку, однак позивач не надав доказів неможливості отримання ним свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі.

Отже, суд дійшов висновку, що позивач не позбавлений можливості в нотаріальному порядку таке отримати свідоцтво на право на спадщину на спірне майно, що і стало підставою для відмови в позові.

3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Кропивницького апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Голованіського районного суду Кіровоградської області від 09.12.2024 в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позов, здійснити новий розподіл судових витрат, понесених позивачем у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції, стягнути з них на користь апелянта судові витрати, понесенні у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Крім того, вона просила постановити окрему ухвалу про притягнення до відповідальності довірену особу відповідачів адвоката Терновенка Р. М. за вчинення діянь, які мають ознаки порушення адвокатської етики та кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, постановити окрему ухвалу про притягнення до відповідальності довірену особу відповідачів ОСОБА_7 за вчинення діянь, які мають ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

В апеляційній скарзі вказано, що рішення суду оскаржується у зв`язку з його незаконністю та необґрунтованістю.

Зокрема, суд необґрунтовано відмовив у клопотанні про витребування спадкової справи щодо майна померлої ОСОБА_3 , не врахував заяву, яку подавала ОСОБА_1 нотаріусу про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, а також відповідь нотаріуса на її заяву, оформлену листом від 10.01.2022 № 7/01-16, відмовив у допиті нотаріуса Кропивницької МДНК № 1 як свідка у справі з метою з`ясування обставин справи та вирішення питання про притягнення його до відповідальності.

Суд не врахував наявність об`єктивних перешкод в отриманні нею свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0129, які викладені у постанові нотаріуса Бикова С. С. від 27.05.2015 № 609/02-31. Вказаною постановою нотаріуса відмовлено іншим спадкоємцям за законом у вчиненні аналогічних нотаріальних дій. Позивач вважає, що суд мав задовольнити позов, визнавши за ним право власності на спадкове майно, які це було з іншими спадкоємцями у справі № 386/589/16-ц.

Суд не взяв до уваги докази того, що ОСОБА_3 прийняла спадщину, яка відкрилася після смерті її матері ОСОБА_6 , але не встигла оформити свої спадкові права й сама померла.

Суд не врахував матеріали спорідненої цивільної справи № 386/589/16-ц.

У зв`язку із цим суд неповно встановив обставини, які мають значення для справи, дійшов необґрунтованого висновку про те, що позивач не позбавлений можливості отримати підтвердження належності права на спадщину в нотаріальному порядку.

Крім того, на думку позивача, суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про постановлення окремої ухвали стосовно представників відповідачів ОСОБА_8 та ОСОБА_7 про вчинення ними шахрайства, яке має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та полягає у неправомірному заволодіння коштів їх довірителів з використанням трьох договорів про надання правничої допомоги та інших документів.

4.Відзиви на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від інших учасників процесу не надійшли.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).

5.Короткий зміст пояснень учасників справи у судовому засіданні

Апелянт ОСОБА_1 та її представник адвокат Задорожнюк О. Б. підтримали апеляційну скаргу, надали усні та письмові пояснення, відповіді на поставлені судом питання.

Відповідачів у справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 особисто в судове засідання не з`явилися, а їх представник адвокат Терновенко Р. М. апеляційну скаргу не визнав, дав усні пояснення суду по суті обставин справи та доводів апелянта.

Третя особа, Благовіщенська міська рада, повідомлена належним чином про час, дату та місце розгляду справи (Т. 4, а. с. 237), але явку свого представника до суду не забезпечила.

6.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скаргиза наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам закону, а томувимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню.

7.Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини:

ОСОБА_6 була власником земельної ділянки за кадастровим номером :02:000:0129 загальною площею 3,2906 га для введення товарного сільськогосподарського виробництва на території Лозуватської сільської ради Ульяновського району Кіровоградської області, право власності на яку посвідчено державним актом про право приватної власності на землю серія Р1 №315280 від 04.04.2002, виданого на підставі розпорядження голови Ульяновської РДА від 29.03.2002 №175-р.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 08.01.2013, виданого міським відділом по державній реєстрації смертей реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на земельну ділянку № НОМЕР_1 надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лозуватської сільської ради Ульяновського району Кіровоградської області, загальною площею 3,2906 га, кадастровий номер :02:000:0129 .

Факт прийняття спадщини, яка відкрилася по смерті ОСОБА_6 , спадкоємцем за законом першої черги ОСОБА_5 встановлено заочним рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 28.08.2017 у п цивільної справи № 386/589/16-ц за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 до відповідача ОСОБА_1 , третя особа: Лозуватська сільська рада Ульяновського району, відділ Держземагенства в Ульяновському районі про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа: Лозуватська сільська рада Ульяновського району, відділ Держземагенства в Ульяновському районі про визнання права власності на частини спадкового майна в порядку спадкування за законом. Це заочне рішення набрало законної сили 24.01.2018.

Відповідно до витягу зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 40174225 від 17.04.2015, свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0129 не видавалися.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим повторно 07.11.2014 міським відділом по державній реєстрації смертей реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на земельну ділянку № НОМЕР_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лозуватської сільської ради Ульяновського району Кіровоградської області, загальною площею 3,2906 га., кадастровий номер :02:000:0129, яка за життя не отримала свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті своєї матері ОСОБА_9 .

Відповідно до витягів зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва на спадщину, а також заповіти/спадкові договори) ОСОБА_5 склала заповіт чи спадковий договір на випадок своєї смерті. Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0129 не видавалися.

Факт родинних відносин позивача з ОСОБА_5 підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 від 15.02.1977та копією свідоцтва про одруження позивача серії НОМЕР_5 від 10.10.1998.

Спадщину, яку відкрилася в наслідок смерті ОСОБА_5 , вступила її донька ОСОБА_1 , яка подала до Кіровоградської міської державної нотаріальної контори №1 заяву від 25.11.2014 про прийняття спадщини, а також ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , що було встановлено заочним рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 28.08.2017 у цивільній справі № 386/589/16-ц.

Згідно із заочним рішенням Голованського районного суду Кіровоградської області від 28.08.2017 у цивільній справі №386/589/16-ц визнано в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 :

право власності ОСОБА_3 на частину земельної ділянки № НОМЕР_1 з кадастровим номером :02:000:0129, в межах згідно з планом розташованої на території Лозуватської сільської ради Ульяновського району, Кіровоградської області, загальною площею 3,2906 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в порядку спадкування за законом;

право власності ОСОБА_2 на частину земельної ділянки № НОМЕР_1 кадастровий номер :02:000:0129, в межах згідно з планом розташованої на території Лозуватської сільської ради Ульяновського району, Кіровоградської області, загальною площею 3,2906 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в порядку спадкування за законом;

право власності ОСОБА_4 на частину земельної ділянки № НОМЕР_1 кадастровий номер :02:000:0129, в межах згідно з планом розташованої на території Лозуватської сільської ради Ульяновського району, Кіровоградської області, загальною площею 3,2906 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в порядку спадкування за законом.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа: Лозуватська сільська рада Ульяновського району, відділ Держземагенства в Ульяновському районі, про визнання права власності на частини спадкового майна (земельної ділянки № НОМЕР_1 кадастровий номер :02:000:0129, в межах згідно з планом розташованої на території Лозуватської сільської ради Ульяновського району, Кіровоградської області, загальною площею 3,2906 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 відмовлено.

За інформацією з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності не нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15.02.2022 № 299728341 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0129 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,2906 га, яка розташована за адресою: Кіровоградська область, Благовіщенський район, с. Лозувата, зареєстровано за ОСОБА_4 , розмір частки , від 25.03.2021, номер запису про право власності /довірчої власності: 41229609, ОСОБА_2 , розмір частки , від 25.03.2021, номер запису про право власності /довірчої власності: 41229546, ОСОБА_3 , розмір частки , від 13.04.2018, номер запису про право власності/довірчої власності: 25781238.

8.Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

8.1. Норми права та їх джерела

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності (ч. 1 ст. 386 ЦК України).

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України),

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України).

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1223 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ч. 1 ст. 1296 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

8.2.Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за якими раніше заочним рішенням Голованського районного суду Кіровоградської області від 28.08.2017 у цивільній справі № 386/589/16-ц визнано в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 право власності по частці на земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:0129, за кожним, й просила судвизнання за нею право власності на частку цієї ж земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_3 .

Вказаним заочним рішенням Голованського районного суду Кіровоградської області від 28.08.2017 у цивільній справі № 386/589/16-ц, яке набрало законної сили 24.02.2018, сторонами у якій були ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , тобто ті самі учасники, що й у справі № 402/157/22, яка переглядається в апеляційному порядку, встановлено факт відкриття спадщини по смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , на земельну ділянку загальною площею 3,2906 га з кадастровим номером :02:000:0129, яку прийняв єдиний спадкоємець за законом дочка померлої ОСОБА_5 , подавши у встановлений законом строк до Ульяновської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, а отже спадщина належала їй, хоча свідоцтво про право на спадщину вона не отримала до своєї смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Цим же заочним рішенням суду встановлено, що після смерті ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) спадщину прийняли її чоловік ОСОБА_2 , її дочка ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 , які були прописані та постійно проживали з ОСОБА_5 за однією адресою на час її смерті, а також дочка померлої ОСОБА_1 , яка 25.11.2014 звернулася до Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 1 із заявою про прийняття спадщини та на підставі якої була заведена спадкова справа № 489/2014 щодо майна померлої. Частки кожного з чотирьох спадкоємців у спадщині є рівними по кожного.

Також заочним рішенням було встановлено, що державний нотаріус Кіровоградської міської державної нотаріальної контори №1 Биковим С. Є. виніс постанову № 609/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , який діяв від свого імені та як опікун недієздатного ОСОБА_4 , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на земельну ділянку за кадастровим номером :02:000:0129 через відсутність оригіналу/дублікату правовстановлюючого документу на земельну ділянку.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2019 у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що «юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків».

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає іншу справу за наявності умов, передбачених ч. ч. 4 6 ст. 82 ЦПК України.

Отже, з огляду на те, що у справі № 386/589/16-ц та у справі № 402/157/22 беруть участь ті самі особи, предмет позову є аналогічним, то обставини, встановлені заочним рішенням Голованського районного суду Кіровоградської області від 28.08.2017 у цивільній справі № 386/589/16-ц, є преюдиційними.

Суд першої інстанції у справі, яка переглядається в апеляційному порядку, не ставив під сумнів обставини, встановлені № 386/589/16-ц, не встановив їх інакше, а навпаки, вказав про те, що вони були встановленні у тій справі й послався на них.

З огляду на цебезпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував матеріали «спорідненої» цивільної справи № 386/589/16-ц, не взяв до уваги докази того, що ОСОБА_3 прийняла спадщину, яка відкрилася після смерті її матері ОСОБА_6 , але не встигла оформити свої спадкові права до часу своєї смерті.

Крім того, відповідачі у справі визнають право ОСОБА_1 на спадщину, яка відкрилася у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 , на частку земельної ділянки, а інші якої успадкували вони в рівних частинах (по кожен).

Таким чином, у цій справі відсутній спір між сторонами про факт смертi спадкодавця, час i мiсце вiдкриття спадщини, наявнiсть пiдстав для закликання до спадкування за законом позивача, який подав заяву про прийняття спадщини, склад спадкового майна та розмір частки позивача.

Натомість спір виник щодо наявності підстав для звернення позивача до суду для підтвердження свого права на спадщину.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Таку ж позицію підтримує Верховний Суд.

Наприклад, у постанові Верховного Суду від 22.09.2021 у справі № 227/3750/19 зазначено: «Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку».

Отже, лише за умови доведеної неможливості одержання спадкоємцем у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, що підтверджено відмовою нотаріуса в оформленні права на спадщину, спадкоємець на підставі ст. 392 ЦК України може звернутися до суду за правилами позовного провадження з вимогою про визнання права на спадкове майно.

У протилежному випадку факт спадкування підлягає підтвердженню нотаріально, оскільки суд не може підміняти собою нотаріуса у вирішенні питань, які за законом безпосередньо належать до його компетенції.

У справі позивач ОСОБА_1 стверджувала про неможливість отримання нею свідоцтва про право на спадщину на земельної ділянки, яка відкрилася у зв`язку зі смертю її матері, посилаючись на лист завідувача Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 від 10.01.2022 № 7/01-16, який вона оцінює як відмову нотаріуса у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом (Т. 1, а. с. 19), а також на постанову державного нотаріуса Кіровоградської (нині - Кропивницької) міської державної нотаріальної контори № 1 від 27.05.2015 № 609/02-31 (Т. 2, а. с.116 117).

Суд першої інстанції дав правильну оцінку цим доказом, з якою погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Так місцевий суд звернув увагу на те, що у листі завідувача Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 від 10.01.2022 № 7/01-16 надана відповідь ОСОБА_1 на її заяви від 21.12.2021 та 27.12.2021 й відмовлено у наданні інформації про вчиненні нотаріальні дії, яка становить нотаріальну таємницю.

При цьому у листі не йдеться про відмову (обґрунтовану або необґрунтовану) заявнику у вчиненні такої нотаріальної дії, як видача свідоцтва про право на спадщину, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 34, ст. 66 Закону України «Про нотаріат».

Отже, лист завідувача Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 від 10.01.2022 № 7/01-16 не є належним доказом у справі так, як не містить інформації про відмову у вчиненні видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину, тобто інформації, яка містить предмет доказування.

Якщо позивач вважає, що супереч встановленому Законом України «Про нотаріат» обов`язку видати спадкоємцю на його вимогу свідоцтво про право на спадщину або обґрунтовану відмову у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус ухилився від виконання свого обов`язку, то таку бездіяльність нотаріуса може бути оскаржено шляхом пред`явлення вимоги до нотаріуса, оскільки це стосується лише спадкоємця, на чию заяву нотаріус не дав відповідь по суті, а не інших спадкоємців, які не оспорюють право спадкоємця на спадщину.

Стосовно постанови державного нотаріуса Кіровоградської (нині - Кропивницької) міської державної нотаріальної контори № 1 від 27.05.2015 № 609/02-31, то вона була доказом у іншій справі № 386/589/16-ц.

Цим доказом ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 доводили суду, що їм нотаріус відмовив у видачі свідоцтв про право на спадщину, яка відкрилася по смерті ОСОБА_5 .

Зі змісту вказаної постанови нотаріуса вбачається, що причиною відмови у вчиненні нотаріальної дії стало відсутність правовстановлюючого документу державного акту на право власності на земельну ділянку, а також документів, які підтверджують родинні родині відносини ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

Згідно з мотивувальною частиною заочного рішення Голованського районного суду Кіровоградської області від 28.08.2017 у цивільній справі № 386/589/16-ц підставою для задоволення позову ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 до ОСОБА_1 стала, зокрема, відсутність у них державного акту на право власності на землю серії Р1 № 315280 від 04.04.2002, виданого ОСОБА_6 .

Постанова державного нотаріуса Кіровоградської (нині - Кропивницької) міської державної нотаріальної контори № 1 від 27.05.2015 № 609/02-31 не стосується права ОСОБА_1 на отримання свідоцтва про право на спадщину.

Крім того, звертаючись до суду, ОСОБА_1 додала до своєї позовної заяви світлокопію державного акту на право власності на землю серії Р1 № 315280 від 04.04.2002, виданого ОСОБА_6 , на земельну ділянку 3,29 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: :02:000:0129 (Т. 1, а. с. 25), а в судовому засіданні 15.05.2025 на питання суду повідомила, що оригінал цього державного акту про право на землю знаходиться у неї.

Крім того, вона подала до суду докази того, що ОСОБА_5 була дочкою ОСОБА_6 , а саме: свідоцтво про народження ОСОБА_10 , матір`ю якої зареєстрована ОСОБА_6 , та свідоцтво про укладення шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_10 (Т. 1, а. с. 21).

Також вона надала до суду витяг з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки (Т. 1, а. с. 26).

Отже, ОСОБА_1 володіє тими документами, відсутність яких стала підставою для відмови нотаріусом у видачі свідоцт про право на спадщину за законом на частки земельної ділянки ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

З огляду на такі обставини, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач ОСОБА_1 не довела доказами неможливість завершення процесу оформлення нею спадщини в нотаріальному порядку через відмову нотаріуса у видачі їй відповідного свідоцтва, що є підставою для відмови в позові.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи через необґрунтовану відмову у витребуванні та дослідженні доказів, неправильне їх дослідження та оцінку не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Стосовно незгоди апелянта з рішенням суду в частині відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали стосовно представників відповідачів ОСОБА_8 та ОСОБА_7 про вчинення ними шахрайства ввдносно відповідачів.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 11 ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі, якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором.

Окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк. За відповідним клопотанням прокурора або органу досудового розслідування вказаний строк може бути продовжено.

У судовій практиці сформувався сталий підхід, відповідно до якого правова природа окремої ухвали виявляється у таких її ознаках: її постановлення є правом, а не обов`язком суду; вона є процесуальним засобом необхідного належного реагування (судового впливу) на порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли, які виявлені судом саме під час судового розгляду.

Отже, окрема ухвала має на меті усунення виявлених у процесі розгляду справи порушень закону та є підставою для розгляду питання щодо відповідальності винних осіб, вона може стосуватись будь-якого суб`єкта.

Таким чином, окрема ухвала - рішення, яким суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону, причини та умови, що сприяли вчиненню порушення.

Суд не зобов`язаний на вимогу учасника процесу постановляти окрему ухвалу, а лише у випадках, коди суд під час судового розгляду зобов`язаний реагувати на випадки очевидних, умисних або системних порушень закону. При цьому юридична кваліфікація правопорушення судом не здійснюється, але суд може в окремій ухвалі зазначити, елементи якого складу правопорушення він вбачає та які слід перевірити.

Схожі висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2018 у справі № 521/18287/15-ц, від 13.11.2019 у справі № 171/2124/18, від 01.02.2022 у справі № 750/3192/14.

У рішенні, яке оскаржується позивачем, суд відреагував на клопотання позивача про постановлення окремої ухвали, вказавши, що ним не було встановлено фактів недобросовісного користування чи зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків та порушення адвокатської етики представником адвокатом Терновенком Р. М.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Клопотання позивача ОСОБА_1 про окрему ухвалу фактично стосувалося судових витрат відповідачів на правничу допомогу. Однак, ні суд, ні інші особи не можуть втручатися у договірні відносини клієнта та адвоката.

Натомість в процесі вирішення питання розподілу таких витрат, інші учасники процесу можуть висувати свої заперечення, а суд зобов`язаний надати оцінку їх доводам та поданим доказам.

Таку оцінку суд першої інстанції надав у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, відмовивши фактично відповідачам у компенсації витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідачі рішення суду першої інстанції не оскаржили, зокрема в частині розподілу судових витрат.

Тож, ні під час розгляду в суді першої інстанції, ні під час розгляду справи в суді другої інстанції не було встановлено підстав для постановлення окремої ухвали.

За наведених обставин клопотання позивача про постановлення окремої ухвали не підлягало й не задоволенню.

Щодо інших аргументів, наведених в апеляційній скарзі, то колегія суддів вважає їх несуттєвими та враховує, що Європейський суд з прав людини вказав на його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України» п. 58).

Суд апеляційної інстанції також враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

9.Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аргументи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки. Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Голованіського районного суду Кіровоградської області від 09.12.2024 - без змін.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст цієї постанови складено 03.07.2025.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. М. Єгорова

С. І. Мурашко