Справа № 127/8658/25
Провадження № 2/127/1573/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2025 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Воробйова В.В.,

за участю: секретаря Врублевської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи позовні вимоги тим, що 09.10.2010 року між ними було зареєстровано шлюб та наразі у суді розглядається справа про розірвання шлюбу. За час спільного проживання ними було набуто нерухоме майно, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності, а саме:

- квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 49,7 кв.м., житлова площа 20,6 кв.м.;

- комору, приміщення 53Н в корпусі 4 в будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 3,8 кв.м.

Це нерухоме майно набуте у спільну власність подружжя та зареєстроване за відповідачем на підставі договору про сплату пайових внесків у ОК ЖБК «Кварталбуд-19» №4/39 від 27.01.2017 року і №4/23/К від 14.02.2018 року та Актів прийому-передачі до цих договорів. Враховуючи вимоги ч.ч. 1, 2, 4 ст. 71 СК України та ст. 365 ЦК України позивач звернулася до суду з цим позовом.

В судове засідання позивач не з`явилася, проте її представник подав до суду заяву, в якій зазначив, що просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та докази витрат на правову допомогу будуть надані протягом п`яти днів.

Відповідач в судове засідання не з`явився, проте подав до суду письмові пояснення, згідно з якими він проти позовних вимог ОСОБА_1 заперечує, оскільки вона відмовляється визнавати боргові зобов`язання перед ОСОБА_3 (його батьком). Хоча вона писала розписку на половину боргу з метою мати право власності на квартиру. Крім того, коли він закінчив ремонт позивач повідомила, що вони розводяться і у неї роман та прямо повідомила, що чекала, щоб було що забрати. З приводу комори, він погоджується з вимогами, оскільки її він купував за власні кошти. Позивач за весь час жодних коштів ні на квартиру, ні на ремонт не надавала. Якщо позивач погодиться повернути свою частину боргу ОСОБА_3 в розмірі 14000,00 дол. США, то він буде згоден з її вимогами щодо квартири. Просив проводити розгляд справи у його відсутність за наявними матеріалами у справі.

Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Матеріалами справи встановлено, що 09.10.2010 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено відповідний актовий запис №1465 (а.с. 9). Після укладення шлюбу позивач змінила своє дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ».

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованого 27.03.2019 вбачається, що:

-25.03.2019 року зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 49,7 кв.м., житлова площа 20,6 кв.м., на підставі договору про сплату внесків у ОК ЖБК «Кварталбуд-19» №4/39 від 27.01.2017 року, Акту прийому-передачі від 18.10.2018 року до договору про сплату пайових внесків у ОК ЖБК «Кварталбуд-19» №4/39 від 27.01.2017 року (а.с. 10-12);

-25.03.2019 року зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 право власності на комору, приміщення АДРЕСА_3 , загальною площею 3,8 кв.м., на підставі додаткової угоди до договору про сплату пайових внесків у ОК ЖБК «Кварталбуд-19» №4/39/К від 14.02.2018 року, договору про сплату внесків у ОК ЖБК «Кварталбуд-19» №4/23/К від 14.02.2018 року, акту прийому-передачі до договору про сплату пайових внесків у ОК ЖБК «Кварталбуд-19» №4/23/К від 14.02.2018 року (а.с. 13).

Таким чином, матеріалами справи, підтверджуються обставини про те, що спірна квартира та комора була набута відповідачем в період шлюбу з позивачем.

За змістом статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спiльною сумiсною власнiстю, якщо iнше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, і кожен з подружжя має рівні права на володіння, користування і розпорядження цим майном.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України).

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві власності на майно, можливе лише за його згодою.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленума Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14), ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Такий же правовий висновок викладений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Спірне нерухоме майно було придбано сторонами під час шлюбу, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідач належних та допустимих доказів, які б спростували вказане не надав та матеріали справи їх не містять.

З приводу твердження відповідача про те, що дружина за весь час подружнього життя жодних грошових коштів ні на картиру, ні на ремонт не надавала, то ОСОБА_2 не було надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження викладених обставин. Також відповідачем не доведено наявність боргових зобов`язань подружжя, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

За встановлених обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що спірна квартира та комора є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки сторін у праві власності є рівними, за недоведеністю зворотнього. Тому, право позивача підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частку спірного нерухомого майна.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати на оплату судового збору в розмірі 2500,00 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 60, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 319, 368, 372 ЦК України, п. 23 Постанови Пленума Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 211, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Поділити спільне сумісне майно подружжя та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 49,7 кв.м., житловою площею 20,6 кв.м. та на 1/2 частину комори, приміщення 53Н в корпусі АДРЕСА_4 , загальною площею 3,8 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 2500,00 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень 00 коп.).

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОККП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_6 .

Повний текст судового рішення складений 11.07.2025 року.

Суддя: