УХВАЛА

09 липня 2025 року

м. Київ

справа № 569/9209/15-ц

провадження № 61-7801ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Пархоменка П. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Шевчуком Віктором Сергійовичем, на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 18 лютого 2025 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 20 травня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління юстиції, стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню,

ВСТАНОВИВ:

У2015 році ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визнання виконавчого листа №569/9209/15-ц, виданого 02 грудня 2016 року Рівненським міським судом Рівненської області, щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , таким що не підлягає подальшому виконанню, у зв`язку із закінченням строків пред`явлення такого виконавчого документу для примусового виконання.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 18 лютого 2025 року, залишеною без змінпостановою Рівненського апеляційного суду від 20 травня 2025 року, відмовлено у задоволенні заяви.

13 червня 2025 року через підсистему «Електронний Суд» ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити постанову, якою задовольнити заяву в повному обсязі.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Ухвала суду першої інстанції щодо виправлення помилки у виконавчому документі або визнання його таким, що не підлягає виконанню, може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду (пункт 25 частини першої статті 353 ЦПК України).

У пункті 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції щодо виправлення помилки у виконавчому документі або визнання його таким, що не підлягає виконанню, після її перегляду в апеляційному порядку, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, оскільки це не передбачено пунктом другим частини першої статті 389 ЦПК України. Самостійним предметом перегляду у касаційному порядку не може бути і постанова апеляційного суду, прийнята за результатами апеляційного перегляду такої ухвали (див., зокрема, ухвали Верховного Суду від 07 червня 2022 року в справі № 2/2218/3393/11, від 07 листопада 2022 року у справі № 754/5288/21, від 23 грудня 2022 року у справі

№ 2-68/11, від 29 грудня 2022 року в справі № 757/35696/15-ц, від 20 лютого 2023 року в справі № 757/30497/15-ц).

В ухвалі Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 753/23412/17 (провадження № 61 -44581сво18) вказано, що «відповідно до пункту 25 частини першої статті 353 ЦПК України ухвала суду щодо задоволення заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню може бути оскаржена в апеляційному порядку. Водночас стаття 389 ЦПК України містить норму, яка визначає перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку після їх перегляду в апеляційному порядку. Тлумачення пункту 25 частини першої статті 353 та частини першої статті 389 ЦПК України свідчить, що оскарження ухвал про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у касаційному порядку, не передбачено».

Зміст пункту 25 частини першої статті 353 та частини першої статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права та регламентує право касаційного оскарження судових рішень, свідчить про те, що неможливим є як касаційне оскарження ухвали суду про відмову у задоволенні заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, так і касаційне оскарження постанови апеляційного суду, згідно з якою така ухвала переглядалася (див. ухвалу Верховного Суду від 10 травня 2023 року в справі № 196/1186/18).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Тому у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 необхідно відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 18 лютого 2025 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 20 травня 2025 року у справі № 569/9209/15-ц.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Краснощоков

Д. А. Гудима

П. І. Пархоменко