КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7237/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2025року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 грудня 2024 року у складі судді Машкевич К.В.,

у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про видачу обмежувального припису,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2024 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 звернулася у суд із заявою про видачу обмежувального припису, у якій просила застосувати до ОСОБА_3 на 6 місяців обмежувальний припис у вигляді:

- обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

- заборонити наближатися на 1000 метрів до місця проживання (перебування) та навчання ОСОБА_2 ;

- заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати її в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

- заборонити вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Заяву обґрунтовано тим, що вона та ОСОБА_3 з 21 жовтня 2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду від 06 лютого 2024 року.

У шлюбі народилася донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після припинення шлюбних відносин проживає з нею, заявницею.

У вересні 2022 року вона звернулася до Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації зі зверненням від 22 вересня 2022 року №100/09/Г-1102 «Про визначення місця проживання доньки».

ОСОБА_3 у листопаді 2022 року направив звернення за №100/09/Г-1262 до Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації щодо визначення йому способів участі у вихованні та спілкуванні з донькою.

Розпорядженням Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації від 15.02.2023 року №49 «Про порядок зустрічей з ОСОБА_2 » з врахуванням рекомендації Комісії з питань захисту прав дитини (протокол №3 від 01 лютого 2023 року) визначено спосіб участі батьку ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з малолітньою ОСОБА_2 , наступним чином:

- непарні тижні року - п`ятниця після закінчення шкільних та позашкільних занять до 20:00 суботи, в канікулярний час - 10:00 п`ятниці до 20:00 суботи;

- день народження дитини та державні свята - за домовленістю між батьками, та з урахуванням побажань дитини. Вказане розпорядження є чинним і ОСОБА_3 не оскаржувалося.

Посилається, що коли дитина поверталася з зустрічей розповідала, що зустрічі відбуваються кожного разу в іншій квартирі та в присутності незнайомих їй жінок.

У період з 16 - 19 лютого 2024 року донька проводила вихідні зі своїм батьком. Забравши дитину додому донька повідомила, що ображена на свого батька, оскільки він ночував в одній кімнаті з чужою жінкою. При цьому, кімната розділена шафою і дитину батько поклав за шафу. Коли дитина просила батька лягти разом з нею, бо боїться, він став на неї кричати. Дитині було страшно, вона тихенько плакала.

29 -30 березня 2024 року батько поклав спати дитину в одне ліжко зі своєю жінкою, яка є для дитини сторонньою особою. Дитина плакала, не хотіла спати разом, просила батька цього не робити.

Після таких зустрічей у дитини спостерігається тривожність, вона замикається у собі, боїться спати сама.

Батько знецінює стан доньки, ставлячи під сумнів її почуття та емоції, які її хвилюють, виправдовуючи свою поведінку капризами доньки.

03 червня 2024 року донька була оглянута дитячим лікарем неврологом Київської міської клінічної лікарні №2 ОСОБА_5 . Під час огляду були скарги на підвищену емоційність, схильність до істерик, підвищену збудливість, підвищену тривожність. Перераховані скарги значно посилюються після стресових ситуацій, сигналів тривог, після ночівлі дитини без мами, після порушення режиму. Встановлений лікарем діагноз «Синдром підвищеної нервово-рефлекторної збудливості з порушенням сну і протестними реакціями. Транзиторний тік»

Таким чином, батько дитини здійснює психологічний тиск на дитину, в результаті якого та вторгнень у її особистий простір дитина почала дистанціюватися емоційно і розвинула недовіру вдома.

Донька відвідує гурток гімнастики в спортивному клубі. Батько здійснює психологічний тиск на дитину втручаючись у її особистий простір та в дні батька, вирішує сам за доньку, що на гурток гімнастики ходити не потрібно.

З 06 червня 2024 року дитина хворіла, мала кашель. Батько забрав дитину, згідно графіку встановленого розпорядження та дитина в нього ночувала. В подальшому у дитини піднялася температура 39 градусів і трималася декілька днів.

10 червня 2024 року батько звернувся з проханням погодити зустріч з донькою з 21 червня 2024 року по 24 червня 2024 року з ночівлею і поїздкою до кемпінгу, що на березі річки Південний Буг, та передбачає рафтинг, активний відпочинок на Мигійських порогах, на спеціальних надувних човнах. При цьому, батька не хвилювало, що рафтинг екстремальний вид активного відпочинку, що дитина страждає на хворобу руху або закачуванням. Вона як мати категоричну була проти екстремального виду відпочинку. Крім того, інтереси дитини мають бути в пріоритеті, дитина повинна дотримуватись режиму, відвідувати садок та гурток.

Вона не знала як поведе себе ОСОБА_3 21 червня 2024 року і чи не повезе він дитину в такому стані на рафтинг.

Посилається, що хвилювалася за здоров`я дитини, попередила ОСОБА_3 , що буде телефонувати на його мобільний телефон о 20.00 год, щоб дізнатися про стан здоров`я дитини, однак його телефон був вимкнений.

Таким чином, вважає, що ОСОБА_3 обмежив свободу у спілкуванні дитини з матір`ю, що є формою домашнього насильства та повинен судом бути оцінений як ризик вчинення домашнього насильства.

Дитина була записана 22 червня 2024 до лікаря ОСОБА_6 ТОВ «Медичний центр «Добробут-Поліклініка», про що на її номер телефону було надіслано повідомлення - нагадування.

Дитина була оглянута лікарем в присутності батька ОСОБА_3 , у зазначений час і дату і згідно консультативного висновку лікаря-педіатра встановлено клінічний діагноз «ГРВІ, г.риносинусит (бактеріальний). Правобічна бронхопневманія.Г.бронхіт з БОС» та рекомендовано повторний візит на 25 червня 2024 року. Було проведено рентгенологічне дослідження органів грудної порожнини доньки, що підтверджується «Протоколом рентгенологічного дослідження органів грудної порожнини» від 22 червня 2024 року, згідно висновку «Рентгенознаки сегментарної пневмонії нижньої долі справа з урахуванням клініко-лабораторних даних».

Батько дитини приховав від лікаря ОСОБА_6 інформацію, що дитина лікується у сімейного лікаря ОСОБА_7 КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 Голосіївського району міста Києва. Амбулаторія загальної практики сімейної медицини», та що ним прописаний курс лікування, і що донька щойно пропила курс антибіотиків, хоча всі документи в копіях у ОСОБА_3 наявні.

Після відвідування лікаря, знаючи діагноз дитини, отримавши в аптеці антибіотики, батько не розпочав прийом ліків та не дотримався режиму спокою, а поставив життя та здоров?я дитини під небезпеку, відвіз хвору на пневмонію дитину разом із своєю нареченою та іншими сторонніми для дитини людьми на річку, де вона із запаленням легенів купалася та бігала по воді.

З наданих пояснень ОСОБА_3 від 04 липня 2024 року до Служби у справах дітей та сім?ї Голосіївського району міста Києва, в яких він підтверджує, що був інформований матір?ю про хворобу дитини та те, що саме він домовився про візит до лікаря «Добробут» на 22 червня 2024 року на 9:00. Він підтверджує що був з донькою у лікаря педіатра ОСОБА_6 де було діагностовано правосторонню бронхопневманію у доньки та призначено лікування. Вдень 22 червня 2024 року були на природі біля води на заливі Верблюд , бо лікарем рекомендоване свіже повітря. Ніхто з його компанії не купався, щоб не провокувати ОСОБА_2 , оскільки вона дуже любить купатися у воді.

ОСОБА_3 свідомо надав неправдиві пояснення в частині того, що дитини не річці при наявності діагнозу запалення легень щоб уникнути відповідальності.

Зі змісту висновку спеціаліста Юрченка Р.А. , складеного 13 липня 2024 року за запитом начальника СЮП ВП Голосіївського УП ГУНП у м. Києві Баранського В.А., в основу якого покладено психологічну діагностику ОСОБА_2 проведену у приміщенні «зеленої кімнати» Голосіївського УПГУНП у м. Києві, вбачається, що з боку батька допущення впливу через негативні моделі поведінки, ситуації, які перешкоджають соціальному розвитку дитини, ігнорування психологічних потреб, відсутність уваги до почуттів Ані, прояви вербальної агресії, що викликають страх дитини з ним спілкуватися, неналежний догляд за здоров?ям, зокрема ігнорування потреби у медичному лікуванні під час хвороби, може вказувати на не забезпечення необхідних умов боку батька - ОСОБА_3 , щодо нормального фізичного, емоційного, психологічного та соціального розвитку доньки - ОСОБА_2 .

Якість прихильності Ані до батька, можна оцінити, як не достатньо надійну, з батьком емоційний зв?язок не підтримує, існує страх залишення, конкретна фігура - батько «він буде знову кричати на мене і забирати планшет», що може бути на слідком непередбачуваної поведінки батька, тому спілкування з батьком рекомендоване у присутності значимого дорослого.

Вплив матері на ОСОБА_2 можна розцінювати, як позитивний. Зауважень, нарікань і невдоволення матір?ю в період діагностики не виявлено. Для ОСОБА_2 важливо вибудувати розуміння, що сварка батьків - відповідальність дорослих, дитина не розуміє загальної картини, що трапилася з сім?єю, окрім розуміння, що «тато пішов до ОСОБА_11 та обманює маму». Стабільна прихильність на час діагностики відносно матері, окрім неї дуже прив`язана до дідуся.

У результаті подій, викладених у розповіді Ані, спостерігається значне зниження рівня життя (згідно з критеріями BОО3), а саме: часта втома, зниження енергійності, порушення сну, фізичний дискомфорт, негативне переживання, негативне мислення, зниження концентрації, відчуття безпеки.

ОСОБА_3 , як батько дитини, говорить неправду. Донька це чує і це психологічно травмує дитину. Постійний контроль та втручання батька у фізичний простір дитини може призвести до втрати самовизначення і незалежності. Дитина може вважати що її думки та почуття не мають значення, що може знизити самоповагу. Таким чином, батько здійснив по відношенню до дитини психологічний тиск.

Постійний контроль з боку батька і вторгнення в її особистий простір дитини викликає у неї відчуття, що її потреби та бажання не мають значення. Це впливає на самовпевненість дитини і здатність приймати самостійні рішення, що може позначатися на її розвитку.

ОСОБА_3 здійснив фізичний тиск на дитину, який виразився в порушенні фізичних кордонів батьком, що може спричинити у дитини формування страху перед авторитетами, що може негативно вплинути на її соціальну адаптацію та емоційну стабільність у майбутньому.

Вважає, що ОСОБА_2 є особою, яка зазнала домашнього насильства внаслідок психологічного та фізичного насильства. На підставі викладеного просила задовольнити заяву.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 20 грудня 2024 року заяву ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 , просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 грудня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити. Вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ОСОБА_3 здійснює психологічний тиск на дитину, в результаті якого дитина почала дистанціюватися емоційно і розвинула недовіру вдома, що може сприяти розвитку відчуття ізольованості і негативно впливати на її соціальні відносини в майбутньому, в тому числі і в школі.

Посилається на те, що ОСОБА_3 , у період перебування дитини з ним обмежив свободу у спілкуванні дитини матір`ю, що є формою домашнього насильства.

Звертає увагу, що ОСОБА_3 здійснив фізичний тиск на дитину, який виразився в порушенні фізичних кордонів батьком.

Вказує, що судом першої інстанції не надано оцінки тому, що дитина ще три тижні після відпочинку з ОСОБА_3 була на лікарняному і її лікувала мати. Тільки завдяки цьому у дитини не настали тяжкі наслідки із здоров`я.

Зазначає, що на передодні свята «Перший дзвоник» ОСОБА_2 зазначала, що не хоче бачити батька на святі та не запрошувала його на вказане свято. Проте, зазначена обставина батька ( ОСОБА_3 ) не зупинила, він прийшов до доньки на свято «Першого дзвоника», а також привів із собою свою жінку, з якою у доньки відсутній психологічний і емоційний контакт. ОСОБА_3 знає про таке ставлення доньки до його жінки, але нехтує почуттями дитини і примушує до спілкування доньки з ним та його жінкою.

Вважає, що в порушення норм процесуального закону суд першої інстанції не надав оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також не визначив певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд першої інстанції обмежився поверхневим та однобічним розглядом справи, що призвело до невірного застосування норм матеріального права та ухвалення в цій частині незаконного та необґрунтованого рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Простибоженко О.С. в інтересах ОСОБА_3 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Зазначає, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим.

У запереченнях на відзив ОСОБА_1 вказала, що факти викладені у відзиві не відповідають дійсності та спростовуються обставинами справи та наявними у ній доказами, а тому підтримала апеляційну скаргу на просила її задовольнити.

В судовому засіданні представники ОСОБА_1 адвокати Гурез І.О. та Шевченко А.О. просили апеляційну скаргу задовольнити.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належно.

Від адвоката Простибоженка О.С. в інтересах ОСОБА_3 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю прийняти участь у засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Шевченківській районній в місті Києві державної адміністрації у іншій цивільній справі, яке призначене на 02 липня 2025 року о 14 год.

Між тим колегія суддів не убачає підстав до задоволення вказаного клопотання, враховуючи тривалість перебування справи на вирішенні суду апеляційної інстанції й завантаженість суду, суть спору, який стосується інтересів малолітньої дитини, а також те, що матеріали справи містять достатньо доказів про права й обов`язки сторін, а позиція адвоката Простибоженка О.С. викладена в належно мотивованому та обґрунтованому з посиланням на докази відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції повністю відповідає.

Зі справи убачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 21 жовтня 2017 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилась донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 93 т.1).

Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 06 лютого 2024 року (а.с. 21-28- т.1).

Також рішенням суду ОСОБА_1 відновлено дошлюбне прізвище « ОСОБА_1 ». Визначено місце проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 з матір`ю - ОСОБА_1 .

Розпорядженням Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації №49 від 15 лютого 2024 року визначено способи участі батьку ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з малолітньою ОСОБА_2 , наступним чином:

непарні тижні року - п`ятниця після закінчення шкільних та позашкільних занять до 20:00 суботи, в канікулярний час - 10:00 п`ятниці до 20:00 суботи;

день народження дитини та державні свята - за домовленістю між батьками та з урахуванням побажань дитини (а.с. 20 т.1).

Відповідно до висновку спеціаліста Юрченко Р.А. від 13 липня 2024 року вбачається, зокрема, що з боку батька допущення впливу через негативні моделі поведінки, ситуації, які перешкоджають соціальному розвитку дитини, ігнорування психологічних потреб, відсутність до почуттів Ані, прояви вербальної агресії, що викликають страх дитини з ним спілкуватися, неналежний догляд за здоров`ям, що може вказувати на не забезпечення необхідних умов ОСОБА_3 нормального фізичного, емоційного, психологічного та соціального розвитку доньки (а.с. 6-13 т.1).

З протоколу індивідуальної психологічної діагностики ОСОБА_2 , який був складений психологом ОСОБА_16 від 23 лютого 2024 року вбачається, що дитина комунікабельна, ініціативна, відкрита. Швидко адаптується до нового приміщення та довіряє людям. Психоемоційний стан стабільний, настрій переважно радісний, надмірні страхи не діагностуються. Агресивність, тривожність діагностується в межах норми. Дитина схильна до фантазування. До складу сім`ї відносить: матір, батька, бабусю, дідуся. Дитина почуває себе значимою і любимою членами її сім`ї. Також проговорює, що часом скучає за татом (а.с. 80-81 т.1).

Також матеріалами справи, зокрема переписками в месенджері підтверджується та сторонами не заперечується, що між ними склалися вкрай неприязні стосунки, які є перешкодою для спільного вирішення питань, пов`язаних з вихованням дитини.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції дійшов до висновку, що у даній справі є недоведеним факт вчинення ОСОБА_3 будь-яких протиправних дій відносно малолітньої дитини, оскільки досліджені судом докази не вказують на вчинення домашнього насильства, не визначають ризиків, які можуть настати у майбутньому у зв`язку з незастосуванням щодо останнього обмежувального припису.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" (далі - Закон № 2229-VIII). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII домашнє насильство - діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Основними засадами запобігання та протидії домашньому насильству, зокрема, є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд; належна увага до кожного факту домашнього насильства під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; врахування непропорційного впливу домашнього насильства на жінок і чоловіків, дітей та дорослих; визнання суспільної небезпеки домашнього насильства та забезпечення нетерпимого ставлення до будь-яких проявів домашнього насильства; забезпечення пріоритетності прав, законних інтересів та безпеки постраждалих осіб під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству (стаття 4 Закону № 2229-VIII).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 Закону № 2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 2229-VIII право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник; у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування.

Згідно з пунктом 3 статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом № 2229-VIII.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону № 2229-VIII обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, яке невідоме кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (частина третя статті 26 Закону N 2229-VIII).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) вказано, що: "обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи положення Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях."

Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Враховуючи вказані вимоги, та застосовуючи їх у даній справі, варто наголосити, що рішення про видачу обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Відтак, для обмеження права особи (кривдника) необхідним є встановити ризики, які несе його поведінка для постраждалої особи.

Натомість, заявником не надано, а судом не встановлено жодних належних та допустимих доказів, з яких можна було б встановити ризики для постраждалої особи, в тому числі у майбутньому, які б, у свою чергу, свідчили про необхідність (чи можливість) застосування того чи іншого обмеження для кривдника у залежності від їх ступеня.

Виходячи з аналізу зазначених норм закону, а також встановивши, що докази, надані заявником в обґрунтування заявлених вимог, не вказують на вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства, не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для його доньки, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", а свідчать лише про наявність тривалого конфлікту між сторонами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису".

Доводи апеляційної скарги про те, що ще три тижні після відпочинку з ОСОБА_3 донька була на лікарняному, не свідчить про необхідність застосування обмежувального припису, оскільки як убачається зі справи дитина передана батьку була уже не здоровою, що підтверджується консультативним висновком лікаря-педіатра від 22 червня 2024 року ТОВ «Медичний центр «Добробут-Поліклініка», де поставлено Ганні діагноз ГРВІ, г. риносинусит (бактеріальний?), правобічна бронхопневмонія, Г.бронхіт з БОС (а.с. 242-244 т.1).

Тобто скаржниця звинувачує ОСОБА_3 у нехтуванні станом здоров`я їх спільної доньки, водночас вказане не підтверджується, а навпаки спростовується матеріалами справи.

Більше того, в матеріалах справи наявна копія постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 29 серпня 2024 року, де провадження у справі відносно ОСОБА_3 про вчинення адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП України закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с. 141-143 т.1).

Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 звернулася до правоохоронних органів з заявою стосовно невиконання ОСОБА_3 батьківських обов`язків, що виразилося у погіршенні стану здоров`я малолітньої ОСОБА_2 , у зв`язку з чим складено протокол про адміністративне правопорушення.

Разом з тим суд не знайшов підтверджень, які б указували на ухилення виконання батьківських обов`язків та наслідком застосування ч. 1 ст. 184 КУпАП України.

При цьому вчинення обмежувального припису протирічить наявному чинному розпорядженню Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації № 49 від 15 лютого 2024 року, де визначено способи участі батька - ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з малолітньою ОСОБА_2 .

Апеляційний суд погоджується з тим, що реальних ризиків для психологічного та фізичного здоров`я дитини, яких можна уникнути лише забороною батьку будь-якого спілкування з дитиною, матеріалами справи не встановлено.

Крім того, апеляційний суд не встановив у поведінці ОСОБА_3 по відношенню до доньки ОСОБА_2 домашнього насильства, як і не вбачає ризики можливого вчинення домашнього насильства у майбутньому.

Вирішуючи справу, суд повинен дотримуватись справедливого балансу між інтересами сторін та наслідками обмеження певних прав для особи. Враховуючи, що кожна окрема ситуація може мати унікальні чинники/обставини, які впливають на рівень небезпеки, пов`язаного з насильством, застосування того чи іншого виду обмежень повинно бути співмірним із потенційними ризиками та реальними діяннями особи. Права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені свавільно, без належних на те правових підстав.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність заявницею існування ризику вчинення домашнього насильства ОСОБА_3 , настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення для дитини ОСОБА_2 .

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло б призвести до неправильного вирішення справи, фактично апелянт наводить ті ж аргументи, яким дана оцінка судом в мотивувальній частині рішення.

Колегія суддів вважає, що належних та допустимих доказів для спростування висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, передбачених статтями 76, 77, 78 ЦПК України, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення відповідно до статті 376 ЦПК України, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи наведене, відповідно до вимог статті 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 липня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: