Провадження №2/367/1947/2025
04 липня 2025 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:
головуючого судді Третяк Я.М.,
секретаря судового засідання Люліної О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Ірпені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бучанський гай» про витребування майна з чужого незаконного володіння,
У жовтні 2024 року позивач, від імені якої діяла її представник адвокат Магда В.А., звернулася до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до ТОВ «Бучанський гай» про витребування майна з чужого незаконного володіння.
25 березня 2024 позивачу стало відомо, що право власності на вказані земельні ділянки з 15.07.2021 зареєстровано за ТОВ «Бучанський Гай» (код ЄДРГІОУ 44224726, створене 09.07.2021, директор - Король Уляна Максимівна).
Проте, ОСОБА_1 зазначає, що вона не укладала жодних правочинів щодо вказаних земельних ділянок з 2021 року і по сьогоднішній день, не надавала правовстановлюючі документи на землю та особисті документи, що посвідчують особу жодним стороннім особам, не надавала довіреностей на вчинення будь-яких дій та правочинів з вказаними земельними ділянками.
Позивач зазначає, що органом досудового розслідування, а також її представником встановлено, що вона була засновником ТОВ «Бучанський Гай» (створене 09.07.2021) і в подальшому 28.07.2021 була видалена як засновник і бенефіціарний власник.
Позивач стверджує, що не має жодного відношення до ТОВ «Бучанський Гай», ніколи не була засновником, учасником, власником, чи службовою особою вказаного товариства.
Крім цього, позивач зазначає, що в період з 2021 по 2023 рік засновником компанії був ОСОБА_2 . На даний час керівником і кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «Бучанський Гай» є ОСОБА_3 .
Також, позивач зазначає, що 28.05.2024 на підставі ухвали суду (справа №372/1663/24, 1-кс-613/24 від 09.05.2024) проведено тимчасовий доступ до речей та документів посвідчених приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Лагодою Олександром Сергійовичем, в ході якого вилучено оригінал довіреності серія НРЕ №134194 від 06.07.2021, яку зареєстровано в реєстрі за № 1804, видану ОСОБА_1 , 1957 року народження, яка уповноважує ОСОБА_4 , 1987 року народження, бути її представником.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2024 зазначену позовну заяву розподілено в провадження судді Третяк Я.М.
Ухвалою від 19.11.2024 за вказаним позовом відкрито провадження в цивільній справі в загальному позовному провадженні, в справі призначено підготовче засідання, встановлено учасникам процесу строки для подання заяв по суті справи.
Заяв по суті справи від сторін не надходило.
Ухвалою суду від 20.02.2025 закрито підготовче провадження в даній цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті та встановлено загальний порядок дослідження доказів.
Представник позивача в підготовчому засіданні позовні вимоги підтримувала, у подальшому подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності на підставі наявних доказів та просила позов задовольнити з підстав, що викладені в ньому.
Представник відповідача в судове засідання жодного разу не з`явився, відзиву на позов не надав, із заявою про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання судової повістки та копій відповідних документів рекомендованим листом із повідомленням. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення.
Суд вважає можливим, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), за відсутності представника відповідача.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах позовних вимог, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Оскільки ОСОБА_1 не здійснювала відчуження зазначених вище земельних ділянок та не уповноважувала на такі дії жодних інших осіб 26.03.2024 адвокатом Магдою В.А. в інтересах ОСОБА_5 за фактом незаконного заволодіння вказаними земельними ділянками було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення до Обухівської окружної прокуратури.
Постановою Обухівської окружної прокуратури від 26.03.2024 в якості представника потерпілої ОСОБА_1 було залучено адвоката Магду В.А.
Після чого згідно акта № 23/07/2021 від 23.07.2021 ОСОБА_4 , який діяв від імені позивача ОСОБА_1 на підставі довіреності, посвідченої 06.07.2021 приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Лагодою О.С. та зареєстрованою за номером 1804, на підставі договору купівлі-продажу частки № 1 від 23.07.2021 передав у власність ОСОБА_2 частку у статутному капіталі ТОВ «Бучанський гай», яка була зареєстрована за ОСОБА_1 .
Згідно з актом № 09/06/2023 від 09.06.2023 приймання-передачі частки статутного капіталу ТОВ «Бучанськи гай» ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу № 1 від 09.06.2023 передав свою частку у статутному капіталі ТОВ «Бучанський гай», що складає 100%, у власність ОСОБА_3 .
Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наведеною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.
Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення /захисту в обраний спосіб.
Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі статтею 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно із частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до статті 325 ЦК України суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Законом може бути встановлено обмеження розміру земельної ділянки, яка може бути у власності фізичної та юридичної особи.
Згідно з ч. 1-4 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Метою будь-якого правочину є досягнення певних юридичних наслідків, що мають істотне значення для сторін правочину.
Отже, правочин - це вольові, правомірні дії, безпосередньо спрямовані на досягнення правового результату, а саме на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України).
У відповідності до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної особи, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Згідно з приписами ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна. 3. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.
З огляду на викладене суд зазначає, що закон розрізняє два види незаконного володіння чужою річчю, що породжує різні цивільно-правові наслідки. Власник визнається добросовісним, якщо здобуваючи річ, він не знав і не міг знати про те, що відчужуватель речі не має права на її відчуження. У випадку, якщо власник речі знав, чи принаймні, міг знати, що здобуває річ особи, що не мала права на її відчуження, він вважається недобросовісним.
Як встановлено судом, за довіреністю від імені позивача ОСОБА_1 , яку вона не видавала, від її імені спільно з ОСОБА_2 було утворено ТОВ «Бучанський гай», після чого на підставі цієї довіреності від імені позивача до статутного капіталу було передано спірні земельні ділянки. У подальшому з використанням цієї ж довіреності від імені ОСОБА_1 відбулося відчуження зареєстрованої за нею частки в статутному капіталі ТОВ «Бучанський гай», внаслідок чого одноосібним власником статутного капіталу ТОВ «Бучанський гай» став ОСОБА_2 , який у подальшому відчужив всі свої права в статутному капіталі ОСОБА_3 , яка стала одноосібним власником статутного капіталу ТОВ «Бучанський гай» та його директором.
За таких обставин суд не вбачає підстав для застосування приписів ст. 387 ЦК України.
Разом з тим, з огляду на приписи ст. 388 ЦК України, право власності на майно, яке було передано за угодами щодо його відчуження поза волею власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути в нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна.
Таким чином, у випадку якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння.
До вказаних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 30.08.2023, ухваленій у справі № 712/9803/20.
При цьому, власник з дотриманням вимог ст. 387, 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. До вказаних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 25.03.2020 по справі №125/2510/16-ц.
Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації за власником, а також скасування попередньої реєстрації (ст. 19, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»).

Таким чином суд дійшов висновку, що вчинення правочину, акта приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу ТОВ «Бучанський гай» від 14.07.2021, згідно якого відбувся перехід права власності від ОСОБА_1 до ТОВ «Бучанський гай» на земельну ділянки кадастровий номер :01:139:0011 загальною площею 4,2196 га та земельної ділянки кадастровий номер :01:139:0033 загальною площею 2,3815 га, відбулося без відома та волі їх власника, позивача ОСОБА_1 , та здійснено особою, яка не мала права її відчужувати, суд дійшов висновку про наявність підстав для витребування земельної ділянки кадастровий номер :01:139:0011 загальною площею 4,2196 га та земельної ділянки кадастровий номер :01:139:0033 загальною площею 2,3815 га на користь позивача.

Вирішуючи даний спір, з огляду на обставини справ, витребування спірного майна на користь позивача є законним та пропорційним заходом, є виправданим, переслідує легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві, тому не є таким, що порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з приписами ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись статтями 12, 133, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 280-284, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бучанський гай» про витребування майна з чужого незаконного володіння задовольнити.

Витребувати з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Бучанський гай» (03039, м. Київ, вул. Ізюмська, буд. 5а, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) земельну ділянку кадастровий номер :01:139:0011 площею 4,2196 га, що розташована в м. Бучі Київської області.

Витребувати з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Бучанський гай» (03039, м. Київ, вул. Ізюмська, буд. 5а, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) земельну ділянку кадастровий номер :01:139:0033 площею 2,3815 га, що розташована в м. Бучі Київської області.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бучанський гай» (03039, м. Київ, вул. Ізюмська, буд. 5а, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 15140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Дата складення повного судового рішення 04.07.2025.

Суддя: Я.М. Третяк