Справа № 288/1006/25
Провадження № 2/288/514/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року селище Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Рудник М. І.,

з участю секретаря судових засідань - Колодяжної Н.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Попільня Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі позивач) звернувся до суду з позовом про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, в якому вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 .

Після смерті матері ОСОБА_3 відкрилась спадщина. Позивач, як син померлої, являється спадкоємцем першої черги. Крім цього, мати позивача 17.10.2018 року склала заповіт, яким земельну ділянку площею 3,0758 га кадастровий номер :03:001:0150, яка розташована (згідно державного акту серії ЖТ № 030277) на території Жовтневої сільської ради Попільнянського району Житомирської області, заповіла позивачу.

На час смерті мати проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Інші особи на день смерті в даному будинку не були зареєстровані.

Незважаючи на те, що місце проживання позивача зареєстроване в АДРЕСА_2 , позивач постійно проживав за тією ж адресою, де проживала мати, а саме: в АДРЕСА_1 та він являється власником даного будинку, який йому подарувала мати за життя.

Звернувшись до нотаріуса вперше 03.02.2025 року позивач отримав роз`яснення, що пропустив строк шість місяців після смерті матері для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини.

Внаслідок вказаного, позивач звернувся до Попільнянського районного суду Житомирської області із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Однак, рішенням суду від 12.05.2025 року позивачу було відмовлено в позові, мотивувавши, що викладені обставини не є поважною причиною для поновлення пропущеного строку для подання заяви про прийняття спадщини. Однак, даним рішенням було встановлено, що він спільно проживав на час смерті матері разом з нею.

Позивач знову звернувся 29.05.2025 року до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на належну його матері земельну ділянку, однак отримав чергову відмову, яка мотивована тим, що підтвердженням факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, за умови відмінної їх реєстрації місця проживання, може бути підтверджено виключно рішенням суду відповідного змісту.

Факт постійного проживання позивача разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини підтверджується рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 12 травня 2025 року в цивільній справі № 288/234/25 за його позовом до Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Вказане рішення суду набрало законної сили.

Позивач вважає, що прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_3 , так як постійно на час її смерті проживав з нею.

Позивач просить встановити факт постійного його проживання разом із спадкодавцем матір`ю ОСОБА_3 , на час відкриття смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити за відсутності їх представника, позовні вимоги визнають.

Частина 3 статті 211 ЦПК України визначає, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно до частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, вислухавши представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 03 липня 2023 року Виконавчим комітетом Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складено відповідний актовий запис № 30. /а.с. 4/

Відповідно до Витягу з Державного реєстру правочинів, виданого 18 червня 2009 року Попільнянською державною нотаріальною конторою Житомирської області, в Державному реєстрі правочинів знайдено запис щодо договору дарування, в якому зазначено, що дарувальник: ОСОБА_3 , одаровуваний: ОСОБА_2 , предмет правочину: будинок за адресою: АДРЕСА_1 . /а.с. 5/

Згідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 24 червня 2005 року, ОСОБА_3 на підставі розпорядження голови Попільнянської РДА від 10 листопада 2003 року № 427, є власником земельної ділянки площею 3,0758 га, яка розташована на території Жовтневої сільської ради Попільнянського району Житомирської області, кадастровий номер :03:001:0150. /а.с. 6/

Як вбачається з довідки виконавчого комітету Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області № 182 від 23 травня 2025 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка села Квітневе (Жовтневе), Житомирського (Попільнянського) району, Житомирської області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а/з № 30 від 03.07.2023 року) постійно проживала та була зареєстрована до дня смерті за адресою: АДРЕСА_1 . На день смерті за даною адресою ніхто не був зареєстрований. /а.с. 7/

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 12 травня 2025 року по справі № 288/234/25 встановлено, що позивач є спадкоємцем за законом першої черги на майно матері ОСОБА_3 , проживав разом із спадкодавцем на час її смерті, враховуючи відсутність інших спадкоємців, протягом визначеного законом шестимісячного строку для прийняття спадщини, як спадкоємець, жодних дій, спрямованих на реалізацію своїх спадкових прав не здійснював, спадкова справа після її смерті не відкрита./а.с. 8-10/

Згідно до наданих заяв ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 23 травня 2025 року, жителів села Квітневе, Житомирського району Житомирської області, вони підтверджують, що ОСОБА_2 проживав разом зі своєю матір`ю ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 , та доглядав за нею до її смерті, на даний час після смерті матері позивач також проживає за вказаною адресою. /а.с. 11-13/

Як вбачається з Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), виданого 29 травня 2025 року приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області, у Спадковому реєстрі інформація відносно ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . /а.с. 14/

Відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області № 157/01-16 від 29 травня 2025 року, ОСОБА_2 відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини та у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 пропущено та з наданих заявником документів однозначно не підтверджується факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини. /а.с. 15/

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердили факт постійного проживання ОСОБА_2 разом із спадкодавцем ОСОБА_3 до дня її смерті, а саме вказали, що позивач проживав разом із своєю матір`ю ОСОБА_3 більше десяти років в АДРЕСА_1 . Коли мати померла, то він її поховав і на даний час продовжує проживати в даному будинку.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутись в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Згідно до ч. 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України).

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року). Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

За змістом частин першої-п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Враховуючи вищевикладені обставини, судом достовірно встановлено, що позивач ОСОБА_2 проживав разом з матір`ю ОСОБА_3 на час відкриття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що підтвердження факту постійного проживання позивача разом із матір`ю на час відкриття спадщини необхідне позивачу для належної реалізації своїх спадкових прав, однак підтвердити цей факт в позасудовому порядку позивач не має можливості, що знайшло своє підтвердження в ході розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 81 Цивільного Процесуального Кодексу України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до частини другої статті 89 Цивільного Процесуального Кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, судом достовірно встановлено, що позивач проживав разом із спадкодавцем - своєю матір`ю ОСОБА_3 на час її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , за однією адресою, а відтак позовні вимоги про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини підлягають задоволенню.

Згідно до Посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 12 жовтня 2010 року, ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи довічно. /а.с. 17/

Як вбачається з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп.

Керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»; статтями 1216-1218 Цивільного Кодексу України; статтями 4, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 128, 141, 197-200, 206, 211, 258, 259, 263-265, 293, 315-319, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , разом із спадкодавцем матір`ю ОСОБА_3 , на час її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду М. І. Рудник