_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 4-с/947/33/25
УХВАЛА

Іменем України

08.07.2025 м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Цирфи К.А., за участі:

- секретаря судового засідання Дімової Є.В.,

- скаржника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку судового контролю за виконанням судових рішень цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кіптікова І.О. про скасування обтяження у виді арешту нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року до Київського районного суду м. Одеси зі скаргою звернувся ОСОБА_1 на дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кіптікова І.О. (далі також Київський ВДВС) про визнання дій державного виконавця незаконними та скасування арешту нерухомого майна, а саме з:

- квартири за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:001:0126;

- земельної ділянки та будинку, розташованих за адресою: АДРЕСА_3 , накладеного відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження у ВП № 24436811 від 20.01.2011; постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у ВП № 31475401 від 29.09.2012; постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у ВП № 33450140 від 11.07.2012; постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у ВП № 33924095 від 03.08.2012.

Ухвалою суду від 30.09.2024 скаргу повернуто у зв`язку з недолученням доказів, що скаржник є стороною вказаних виконавчих проваджень.

Не погодившись із прийнятим рішенням позивач подав апеляційну скаргу.

Постановою Одеського апеляційного суду від 15.04.2025 ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 30.09.2024 про повернення скарги скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

Ухвалою суду від 22.05.2024 скаргу прийнято до провадження.

Судові засідання призначалися на 12.06.2025 та 03.07.2025.

23.06.2025 до суду надійшла заява ОСОБА_1 про уточнення вимог скарги, у якій останній прохальну частині виклав у такій редакції: скасувати арешт та обтяження з майна, а саме:

- квартири за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:001:0126;

- земельної ділянки та будинку, розташованих за адресою: АДРЕСА_3 , накладеного відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження у ВП № 24436811 від 20.01.2011; постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у ВП № 31475401 від 29.09.2012; постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у ВП № 33450140 від 11.07.2012; постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у ВП № 33924095 від 03.08.2012.

Перевіривши доводи скаржника, дослідивши наявні в матеріалах справи документи на їх підтвердження, суддя доходить висновку про часткове задоволення скарги з огляду на таке.

У вказаних судових засіданнях, окрім скаржника, державний виконавець Кіптіков І.О. участі не приймав. Згідно наказу № 1413-к від 25.04.20222 ОСОБА_2 увільнений від виконання службових обов`язків у зв`язку з проходження військової служби за контрактом. Особою, уповноваженою діяти від імені Київського ВДВС у цій справі визначено начальника відділу Саламаху В.В.

Відповідно до відзиву на скаргу Київського ВДВС та долучених документів установлено, що у відділі державної виконавчої служби у період з 20.01.2011 по 21.05.2012 перебувало виконавче провадження № 24436811 з примусового виконання виконавчого листа № 2-685/10 від 06.05.2010, виданого Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Марфін Банк» коштів у розмірі 501 047,98 грн, за яким винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Також, у період з 11.07.2012 по 29.12.2012 у відділі перебувало виконавче провадження № 33450410 з примусового виконання виконавчого листа № 2-685/10 від 06.05.2010, виданого Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «Марфін Банк» коштів у розмірі 501 047,98 грн, за яким винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа).

При цьому відділом звернуто увагу, що реєстратором Одеської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України було допущено описку під час реєстрації обтяження в межах виконавчого провадження, а саме вказано № 33450140 замість 33450410, що не впливає на статус сторін у спірних правовідносинах стягувачів та божника ОСОБА_1 .

11.06.2025 Київським ВДВС на підставі ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 28.03.2023 у справі № 2-685/10 знято арешт, накладений постановою від 20.01.2011 головного державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Кіптікова І.О., у межах виконавчого провадження № 24436811. Також знято арешт, накладений постановою від 11.07.2012 головного державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Кіптікова І.О., у межах виконавчого провадження № 33450410.

Відтак предмет спору щодо зняття арешту у цих виконавчих провадженнях відсутній.

Оскільки реєстратором Одеської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України допущено описку під час реєстрації обтяження в межах виконавчого провадження, а саме вказано № 33450140 замість НОМЕР_1 , то, відповідно, арешт, накладений постановою від 11.07.2012, також підлягає скасуванню з посиланням на ВП № 33450140, як вчинений помилково.

Окрім цього у період з 29.02.2012 по 29.12.2012 у відділі перебувало виконавче провадження № 31475401 з примусового виконання виконавчого листа № 2-6317/10 від 22.11.2011, виданого Київським районним судом м. Одеси про стягнення зі ОСОБА_1 на користь КС «Авіаційних робітників Міністерства оборони України» коштів у розмірі 6 371 грн, за яким винесено постанову від 29.12.2012 про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення).

У цьому виконавчому провадженні постановою від 29.02.20212 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження накладено арешт на нерухоме майно боржника (реєстраційний номер обтяження 12225838 від 29.02.2012, та реєстраційний номер обтяження 12249716 від 06.03.2012).

У подальшому КС «Авіаційних робітників Міністерства оборони України» не зверталася повторно до органів державної виконавчої служби з виконавчим листом № 2-6317/10 від 22.11.2011 з метою його примусового виконання.

Також, у період з 03.08.2012 по 29.12.2012 у відділі перебувало виконавче провадження № 33924095 з примусового виконання виконавчого листа № 2-248/10 від 06.10.2010, виданого Київським районним судом м. Одеси про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» коштів у розмірі 323 754,28 грн, за яким винесено постанову від 29.12.2012 про повернення виконавчого документа стягувану на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа).

У цьому виконавчому провадженні постановою від 03.08.20212 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження накладено арешт на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 (реєстраційний номер обтяження 12890312 від 18.08.2012).

У подальшому ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» повторно 14.07.2015 звернулося до органів ДВС з виконавчим листом № 2-248/10 від 06.10.2010 з метою його примусового виконання. Постановою державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Ордатієм Я.І. відкрито виконавче провадження № 48186012. Обтяження у цьому виконавчому провадженні на боржника не накладалися. Постановою від 02.09.2024 виконавчий лист повторно повернуто стягувану на підставі п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа).

Мотиви прийнятого рішення

Так, за приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст. 447 ЦПК України).

Аналізуючи перебіг вчинення процесуальних дій у вказаних виконавчих провадженнях, суд уважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин законодавство, чинне як на час виконання/невиконання юридично значимих дій стяувачами, боржником та/або органом ДВС, так і на час оскарження прийнятих рішень.

Оскільки арешт це триваюче обмеження права особи, останній може бути оскаржений безвідносно до строків його накладення.

Так, на час накладення арешту на майно боржника (в період 2011-2012 років) був чинним Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 за № 606-XIV (далі також Закон № 606-XIV). Водночас, з 05.10.2016 набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 за № 1404-VIII (далі також Закон № 1404-VIII).

Темпорально строки пред`явлення виконавчих документів до виконання в цих законах врегульовано по різному.

Так, відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону № 606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання; частковим виконанням рішення боржником; наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. (ч. 1, 2 ст. 23 Закону № 606-XIV).

Оскільки повноваження органів державної виконавчої служби, стягувача та боржника, зокрема в частині подання виконавчих листів для примусового виконання є законодавчо врегульованими, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін, зокрема щодо підставності відкриття виконавчих проваджень та вчинення виконавчих дій.

Аналізуючи надану інформацію органом ДВС про перебіг виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 установлено, що:

- у ВП № 31475401 з примусового виконання виконавчого листа № 2-6317/10 від 22.11.2011 на користь КС «Авіаційних робітників Міністерства оборони України» (рішення суду набрало законної сили 15.11.2011), останній пред`явлений для виконання 28.02.2012. виконавчий лист повернуто стягувану 29.12.2012. Строк, який залишився стягувану для повторного пред`явлення виконавчого документа для виконання сплинув 16.09.2013 (366 днів 105 днів = 261 днів);

- у ВП № 33924095 з примусового виконання виконавчого листа № 2-248/10 від 06.10.2010 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (рішення суду набрало законної сили 16.07.2010), останній пред`явлений для виконання 01.08.2012, виконавчий лист повернуто стягувану 29.12.2012. При цьому, вказаний виконавчий лист пред`явлений до виконання з пропуском річного строку на 381 день (747 днів 366 днів = 381 днів). Відтак подальше пред`явлення виконавчого документа для виконання 14.07.2015 в межах ВП 48186012 вчинене з порушенням граничного річного строку.

Так, згідно з ч. 1, 2 ст. 24 Закону № 606-XIV державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред`явлення для примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідну постанову. Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред`явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Водночас, згідно з ч. 1, 2, 4, 6 ст. 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання; надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Як установлено судом у ВП № 33924095 стягувачем (ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») пропущено строк звернення з виконавчим документом для виконання. Водночас, будь-які дані про те, що вказаний строк поновлено судом, відсутні. Подальше пред`явлення виконавчого листа для примусового виконання 14.07.2015 (розпочато ВП 48186012) також вчинене за межами граничного річного процесуального строку.

У ВП № 31475401 стягувач (КС «Авіаційних робітників Міністерства оборони України») взагалі не звертався повторно з виконавчим листом після його повернення.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону № 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Аналогічна норма міститься в ч. 1 ст. 56 Закону № 1404-VIII.

Виконавець знімає арешт з майна боржника у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав (ч. 1 ст. 50 Закону № 606-XIV). Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 40 Закону № 1404-VIII. Також виконавець знімає арешт з майна боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII.

У незакінченому виконавчому провадженні виконавець знімає арешт з майна боржника у випадках, визначених ч. 4 ст. 59 Закону № 1404-VIII, з-поміж яких: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у ч. 6 ст. 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно тощо.

Також виконавець знімає арешт з майна боржника, якщо після повернення виконавчого документа стягувачу встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню (ч. 4 ст. 40 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до ч. 3 ст. 60 Закону № 606-XIV з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом (аналогічні положення містить ч. 3 ст. 59 Закону № 1404-VIII).

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 60 Закону № 606-XIV; ч. 5 ст. 59 Закону № 1404-VIII).

Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч. 1, 2, 4 ст. 10 ЦПК України ).

Відповідно до положень ст. 41 Основного Закону України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положення цієї статті Конституції України кореспондуються із положеннями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави в право на «майно» повинно відповідати критеріям правомірності втручання в право особи. Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23.09.1982 у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність наявності в сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві».

Саме «необхідність у демократичному суспільстві» обумовлюється обставинами, які виправдовують таке втручання, мають бути «відповідними і достатніми» для такого втручання, а «нагальна суспільна потреба» пропорційна законній (легітимній) меті.

Відтак, основоположним критерієм, за наявності перших двох, є дотримання пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу». При цьому особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

У цій справі суд установив, що арешт на майно скаржника у виконавчих провадженнях накладено більше 12 років тому. Самі виконавчі провадження знищені.

Після повернення стягувану у ВП № 31475401 КС «Авіаційних робітників Міністерства оборони України» - виконавчого листа № 2-6317/10 від 22.11.2011, остання повторно з метою його примусового виконання до органів ДВС не зверталася.

Стягувачем у ВП № 33924095 ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» - пропущено строк звернення з виконавчим листом для примусового виконання. Будь-які дані про те, що вказаний строк поновлено судом, відсутні. Подальше пред`явлення 14.07.2015 виконавчого листа № 2-248/10 від 06.10.2010 для виконання (розпочато ВП 48186012) також вчинене за межами граничного строку для пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, у разі порушення стягувачами строків за звернення з виконавчими листами для примусового виконання без поновлення цього строку судом, у органу державної виконавчої служби відсутні підстави для відкриття виконавчого провадження та вчинення будь-яких виконавчих дій, зокрема накладення арешту на майно та його реалізації.

Разом з цим, відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, будь-які обмеження, яким піддається особа зі сторони державних органів, повині бути співмірними з метою їх застосування, а також мати можливість бути переглянутими з розумною періодичністю.

Ні Закон № 606-XIV, ні Закон № 1404-VIII не передбачають можливість перегляду рішення про накладення арешту на майно боржника виконавцем за межами виконавчого провадження.

Водночас, накладаючи арешт на все майно божника у ВП № 31475401 та ВП № 33924095 державним виконавцем не було дотримано принципу пропорційності в обмежені права власності особи, а саме накладення арешту на все майно безвідносно до його вартості у порівнянні з розміром заборгованості за виконавчими листами.

Отже, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчих проваджень, майнових претензій з боку стягувача КС «Авіаційних робітників Міністерства оборони України» за виконавчим листом № 2-6317/10 від 22.11.2011 та пропущенням строку звернення для примусового виконання за виконавчим листом № 2-248/10 від 06.10.2010 ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» без його поновлення в судовому порядку, зважаючи на процесуальну поведінку стягувачів під час здійснення виконавчих дій: КС «Авіаційних робітників Міністерства оборони України» з 2012 року взагалі втратив інтерес до примусового виконання виконавчого листа № 2-6317/10 від 22.11.2011, а ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» двічі державним виконавцем поверталися виконавчі листи у зв`язку з відмовою авансувати проведення виконавчих дій, дає суду достатні підстави для прийняття рішення про часткове задоволенні скарги боржника та скасуванні накладених арештів.

Водночас, перекладення обов`язку на боржника щодо необхідності визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, на противагу обов`язку стягувача поновити строк на пред`явлення виконавчого документа до виконання, на думку суду, не відповідає принципу розумності.

З урахуванням викладеного суд відхиляє посилання органу ДВС на висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 2/1522/11652/11 (постанова від 14.05.2025) як нерелевантні до правовідносин у цій справі, оскільки під час судового розгляду суддями Великої Палати Верховного Суду за подібних правовідносин не надавалася оцінка наявності нескасованого арешту у виконавчих провадженнях, які знищені, в контексті Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практики ЕСПЛ. Водночас, суддями Великої Палати Верховного Суду допускалася можливість за наявності підстав зняття накладеного виконавцем арешту на підставі рішення суду (ч. 5 ст. 60 Закону № 606-XIV; ч. 5 ст. 59 Закону № 1404-VIII).

Не дивлячись на те, що арешт на майно боржника накладено більше 12 років тому, будь-яких дій з приводу примусової реалізації арештованого майна в забезпечення виконання рішення суду державними виконавцями не вчинялося. Рішення про накладення арешту на майно не переглядалися. Ступінь ризиків невиконання рішення суду після ухвалення вказаних рішень про арешт всього майна боржника державними виконавцями не оцінювалися.

Як наслідок, наявні арешти на майно боржника, за вказаних вище обставин, є невиправданим втручанням у справо особи на мирне володіння майном та носять для нього надмірний тягар. У цій справі право особи на мирне володіння майном, на даному етапі здійснення виконання судових рішень, враховуючи викладені обставини, превалює над правом на належне виконання остаточних і обов`язкових судових рішень.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 447-451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Скасувати обтяження:

- за реєстраційним № 12225838 від 29.02.2012 у виді арешту нерухомого майна ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ № ), зареєстрованого на підставі постанови ВП № 31475401 від 29.02.2012, винесеної державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Кіптіковим І.О.;

- за реєстраційним № 12249716 від 06.03.2012 у виді арешту нерухомого майна ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ № ), зареєстрованого на підставі постанови ВП № 31475401 від 29.02.2012, винесеної державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Кіптіковим І.О.;

- за реєстраційним № 12747346 від 17.07.2012 у виді арешту нерухомого майна ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ № ), зареєстрованого на підставі постанови ВП № 33450140 від 11.07.2012, винесеної державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Кіптіковим І.О.;

- за реєстраційним № 12890312 від 18.08.2012 у виді арешту нерухомого майна ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ № ), зареєстрованого на підставі постанови ВП № 33924095 від 03.08.2012, винесеної державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Кіптіковим І.О.

3. В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Цирфа К. А.