Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/487/25
Номер провадження2/711/751/25
РІШЕННЯ
11 липня 2025 року м. Черкаси
Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого судді Петренка О.В.,
за участю секретаря судових засідань Подуфали О.В., Овезової Ю.В.,
представника позивача адвоката Кушнір Т.В.,
представників відповідача адвоката Черниченка Є.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення,
21 січня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кушнір Тетяна Володимирівна, звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із вказаною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 1 000 000 грн, а також судові витрати.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що у результаті вчинення 23.05.2024 відповідачем ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, а саме: батька позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.12.2024 у справі №711/7645/24 визнано ОСОБА_2 винною у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено їй покарання за ч.2 ст.286 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 2 (два) роки. Відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_2 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Як стверджує позивач у мотивувальній частині позову, у справі №711/7645/24 Придніпровським районним судом м. Черкаси цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди не розглядався.

Також у позові ОСОБА_1 зазначає, що у зв`язку зі смертю батька, яка сталася внаслідок протиправних дій відповідача, вона не може відійти від утрати близької людини, що спричинило непоправні та незворотні наслідки для її психічного та ментального здоров`я.

Позивач втратила сенс життя, появилося постійне відчуття страху, тривожності, що призвело до погіршення сну, погіршення настрою, погіршення пам`яті та уваги, погіршилися відносини з оточуючими людьми через перепади настрою та втрату інтересу.

Відновити втрату батька неможливо, а наслідком даної втрати, безповоротність смерті батька, як зазначає позивач у позові, будуть і надалі спричиняти душевні страждання протягом усього життя.

Крім того позивач зазначає, що необхідність проведення правових та правоохоронних заходів як під час досудового розслідування, так і під час винесення вироку, спричинили для позивача необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, що вимагають компенсаторних можливостей для їх подолання.

Підсумовуючи викладене, позивач зазначає, що саме з вини відповідача спричинена смерть її батька, оскільки настання смерті перебуває у прямому причинному зв`язку з діями відповідача, чим завдано позивачу моральну шкоду, що полягає в душевних стражданнях та тривожних спогадах на все життя. Ураховуючи глибину фізичних та душевних страждань, ступінь вини відповідача, а також з урахуванням обставин, що визначені у позовній заяві, позивач вважає, що розмір грошового відшкодування, завданої моральної шкоди становить 1 000 000 грн, які і просить суд стягнути із відповідача.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 січня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження (а.с.50-51).

04 березня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кушнір Т.В., до Придніпровського районного суду м. Черкаси було подано заяву про зменшення позовних вимог, згідно прохальної частини якої позивач просить суд стягнути із відповідача ОСОБА_2 моральну шкоду, завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення, в розмірі 904 000 грн.

Заява обгрунтована тим, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 23.05.2024, відповідач ОСОБА_2 керувала транспортним засобом марки BMW 320І, д.н.з. НОМЕР_1 , цивільно-правова відповідальність якої була застрахована ПАТ «НАСК «Оранта».

З огляду на викладене, представник позивача зазначає, що ПАТ «НАСК «Оранта» повинна відшкодувати на користь потерпілої ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановленому законодавством на день настання страхового випадку, що у гривневому еквіваленті складає 96000 грн (а.с.115-117).

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.03.2025 прийнято заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кушнір Тетяна Володимирівна, про зменшення позовних вимог у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення; розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, вирішено здійснювати з врахуванням заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кушнір Тетяна Володимирівна, про зменшення позовних вимог від 04.03.2025 (вхідний №8525/25) (а.с.123-124).

10 квітня 2025 року представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Черниченком Є.М. до суду поданий відзив на позовну заяву, згідно прохальної частини якого відповідач просить суд зменшити розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню із відповідача на користь позивача з 1000000 грн до 250000 грн, а з урахуванням того, що відповідач добровільно сплатила позивачу 150000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, то остаточний розмір означеної шкоди просить визначити в розмірі 100000 грн.

Часткове визнання позовних вимог представник відповідача обгрунтовує тим, що ОСОБА_2 вину в дорожньо-транспортній пригоді визнає в повному обсязі, щиро кається у вчиненому і щиро жалкує з приводу спричинених наслідків.

Також представник відповідача у відзиві зазначає, що з позивачем ОСОБА_1 через її представника адвоката Коханія О.В., на стадії досудового розслідування кримінального провадження та судового розгляду, велись переговори щодо компенсації моральної шкоди, наслідком яких стала домовленість про відшкодування моральної шкоди в сумі 250 000 гривень та адвокатських витрат.

Проте, під час формування тексту угоди про відшкодування збитків та визначення правової позиції, позивач ОСОБА_1 змінила свої вимоги та одноособово установила, що відшкодування моральної шкоди повинно складати 500 000 гривень. Ураховуючи, що відповідач ОСОБА_2 є особою молодого віку, тільки закінчила навчання і не має роботи, а відповідно і доходів, вона повідомила позивачу ОСОБА_1 , що в неї не має таких коштів і не має можливості десь взяти такі кошти, однак в межах раніше досягнутої домовленості сплатить кошти на відшкодування моральної шкоди.

Не зважаючи на те що сторони не досягли кінцевої згоди, відповідачем ОСОБА_2 добровільно було сплачено в рахунок відшкодування моральної шкоди 150 000 грн, а також витрати на правничу допомогу на стадії досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження в сумі 15 000 грн.

Проте, як стверджує представник відповідача, сплачена відповідачем сума коштів у розмірі 150000 грн взагалі не була врахована під час подачі позову стороною позивача.

Підсумовуючи викладене, представник відповідача адвокат Черниченко Є.М. у відзиві зазначає, що сторона відповідача повністю згідна з тим, що внаслідок кримінального правопорушення позивачу спричинена моральна шкода, однак, на думку відповідача, пред`явлена позовна вимога в розмірі 1 000 000 грн, як і зменшена позовна вимога в сумі 904 000 грн, є занадто завищеною і підлягає зменшенню до 250 000 грн. Водночас, враховуючи, що в порядку добровільного відшкодування за завдання моральної шкоди відповідачем сплачено 150 000 грн, то відповідач робить висновок, що сума, яка підлягає стягненню з відповідача, має складати 100 000 грн (а.с.150-151).

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.04.2025 закрито підготовче провадження у справі № 711/487/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення і призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кушнір Т.В. позовні вимоги підтримала повністю з підстав, що викладені у позовній заяві, а також у заяві про зменшення позовних вимог, та просила суд задовольнити позовні вимоги, що викладені у заяві про зменшення позовних вимог. Додатково пояснила, що ОСОБА_1 приблизно за місяць до трагічної загибелі батька виїхала до Сполучених Штатів Америки, де перебуває і наразі. Також представник позивача визнала факт отримання ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 150000 грн та 15000 грн, що були їй перераховані відповідачем ОСОБА_4 . Водночас зауважила, що 150000 грн позивач розцінює як компенсацію зі сторони відповідача розміру матеріальної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення. На питання суду щодо того, хто ніс витрати на поховання батька позивача, представник позивача у судовому засіданні повідомила, що витрати на поховання та лікування батька позивача несла тітка позивача.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Черниченко Є.М. у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме в розмірі 100000 грн, з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву. Додатково звернув увагу суду на той факт, що відповідач добровільно перерахувала позивачу 150000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди та 15000 грн витрат на правничу допомогу адвоката як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового розгляду кримінального провадження.

02 липня 2025 року суд, після оголошення про перехід до стадії ухвалення судового рішення, у зв`язку зі складністю справи, керуючись положеннями ч.1 ст.244 ЦПК України, відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 14 год 00 хв 11 липня 2025 року.

Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши позицію представника позивача, висловлену як письмово, так і під час проголошення вступного слова, а також позицію представника відповідача, що викладена письмово та проголошена у вступному слові, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є громадянкою України, яка документована паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , що виданий 05.06.2015 Маньківським РС УДМС України в Черкаській області (а.с.9-11, а також паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 , що виданий органом №7102, зі строком дії до 13.03.2027 (а.с.12-13).

Із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , що видане 09.03.1999 відділом реєстрації актів громадянського стану Придніпровського райвиконкому м. Черкаси Черкаської області, суд встановив, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками якої є: ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с.14).

Також із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 23.05.2024 суд встановив, що означеного дня слідчим Черкаського районного управління поліції ГУНП у Черкаській області Макушин В.В. були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення, попередня кваліфікація якого: ч.2 ст.286 КК України. Із короткого викладу обставин, що містяться в означеному витязі, суд встановив, що підставою для внесення відомостей до ЄРДР стало те, що 23.05.2024, близько 14 години 40 хвилин, водій автомобіля BMW 323І, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , рухаючись в м. Черкаси по проїзній частині проспекту Хіміків, зі сторони вул. Симиренківська в напрямку до вул. Лейтенанта Мукана, біля будинку № 76, що по проспекту Хіміків та поблизу перехрестя з вул. Симиренківська, здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який перетинав проїзну частину проспекту Хіміків попередньо у невстановленому для переходу місці з-за перешкоди для оглядовості у вигляді невстановленого вантажного автомобіля, який рухався попереду в попутному напрямку. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, що можуть відноситися до категорії тяжких тілесних ушкоджень (а.с.16).

Із копії лікарського свідоцтва про смерть №613 від 30.05.2024, що видане Комунальною установою «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи», суд встановив, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної установи»; причиною смерті стала сполучена травма голови, тулуба та кінцівок, що отримана при зіткненні з легковим автомобілем (а.с.17).

Також у судовому засіданні була досліджена ухвала слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Константина В.М., що постановлена 23.07.2024 у справі №711/5721/24, відповідно до резолютивної частини якої зобов`язано старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Черкаській області Мороза Ю.В. повторно розглянути клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Коханія О.В. про визнання ОСОБА_1 потерпілою у кримінальному провадженні №0001735, в порядку та строки, передбачені нормами ст. 55, 56, 57, 58, 220 КПК України (а.с.18-23).

Із постанови першого заступника керівника Черкаської обласної прокуратури Голинського Я.О. про доручення здійснення досудового розслідування слідчому підрозділу вищого рівня від 11.09.2024 суд встановив, що досудове розслідування кримінального провадження №0001735 від 23.05.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, доручено здійснювати слідчому управлінню Головного управління Національної поліції в Черкаській області (а.с.32-33).

Крім того із повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення від 19.09.2024, що складене старшим слідчим в ОВС ВРЗСТ СУ ГУ Національної поліції в Черкаській області Морозом Ю.В. та погоджене прокурором відділу управління Черкаської обласної прокуратури Бердник В.П., суд встановив, що ОСОБА_2 обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, тобто в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого (а.с.34-35).

Із протоколу допиту ОСОБА_2 як підозрюваної від 19.09.2024 суд встановив, що вину в дорожньо-транспортній пригоді, внаслідок спричинення якої загинув пішохід ОСОБА_3 , остання визнала та щиро покаялась (а.с.36-39).

Також у судовому засіданні суд безпосередньо дослідив вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.12.2024 у справі №711/7645/24, відповідно до якого ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено їй покарання за ч.2 ст.286 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі, з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки. Відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_2 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання (а.с.40-45).

Зокрема вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.12.2024 у справі №711/7645/24 встановлено, що ОСОБА_2 , 23.05.2024, близько 14 години 40 хвилин, керуючи автомобілем BMW 323 І, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись в м. Черкаси по правій смузі проїзної частини проспекту Хіміків, зі сторони вул. Симиренківська в напрямку до вул. Лейтенанта Мукана, проїжджаючи біля буд. № 76, що по проспекту Хіміків та поблизу перехрестя з вул. Симиренківська, в порушення вимог пункту 18.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2001 № 1306, зі змінами і доповненнями, перед нерегульованим пішохідним переходом при зменшенні швидкості, та зупинці іншого транспортного засобу, що рухався по сусідній смузі, не зменшила швидкість, та не зупинилася, не переконалась, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, продовжила рух керованого нею транспортного засобу, та скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який перетинав проїзну частину проспекту Хіміків зліва направо відносно напрямку руху автомобіля з-за перешкоди для оглядовості у вигляді вантажного автомобіля, який рухався попереду автомобіля BMW 323 І в попутному напрямку у сусідній лівій смузі. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, та був доставлений до КНП «Третя Черкаська лікарня ШМД», де 27 травня 2024 року, від отриманих травм внаслідок ДТП, помер.

Суд перевірив факт набрання вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.12.2024 у справі №711/7645/24 законної сили шляхом використання даних Єдиного державного реєстру судових рішень і встановив, що означене судове рішення набрало законної сили 06 січня 2025 року (реєстраційний номер рішення: 123509013).

Частиною 6 ст.82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене, суд зробив висновок, що вчинення відповідачем ОСОБА_2 кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.286 КК України, внаслідок якого загинув батько позивача ОСОБА_3 доказуванню не підлягають, оскільки встановлені вироком суду, що набрав законної сили.

Із роздруківки із офіційного сайту МТСБУ суд встановив, що станом на 23.05.2024, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки BMW 323 І, реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована ПАТ «НАСК «Оранта» (а.с.118).

Також у судовому засіданні суд безпосередньо дослідив квитанції до платіжних інструкцій на переказ готівки, а саме: 1) №0.0..1 від 11.12.2024, відповідно до якої ОСОБА_2 здійснила перерахування ОСОБА_1 50000 грн з призначенням платежу: «Для поповнення рахунку ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_5 »; 2) №0.0..1 від 03.12.2024, відповідно до якої ОСОБА_2 здійснила перерахування ОСОБА_1 100000 грн з призначенням платежу: «Для поповнення рахунку ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_5 »; 3) №0.0..1 від 04.12.2024, відповідно до якої ОСОБА_2 здійснила перерахування ОСОБА_1 15000 грн з призначенням платежу: «Для поповнення рахунку ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_5 , компенсація витрат на правничу допомогу» (а.с.156-158).

Із письмової пропозиції представника потерпілої ОСОБА_1 адвоката Коханія О.В. від 04.12.2024, що адресована Придніпровському районному суду м.Черкаси, суд встановив, що між сторонами велися домовленості щодо позасудового врегулювання відшкодування моральної шкоди зі сторони відповідача ОСОБА_2 ; домовлений розмір моральної шкоди спочатку становив 250000 грн та 15000 грн витрат на правничу допомогу адвоката; надалі позиція потерпілої змінилася і вона вважала, що розмір моральної шкоди в сумі 250000 грн є недостатнім, а розмір моральної шкоди має становити 500000 грн (а.с.160),

Суд, безпосередньо дослідивши усі засоби доказування, що подані сторонами як на підтвердження своїх позовних вимог, так і заперечень проти них, дійшов таких висновків.

Частиною 1 та п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;.

Абзацом 2 ч.3 ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст.23 ЦК України).

У відповідності до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що є джерелом національного законодавства (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (рішення у справі «Войтенко проти України» від 29 червня 2004 року, заява № 18966/02, рішення у справі «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, заява № 41984/98).

Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що Суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс (рішення у справі «Антипенко проти російської федерації» від 15 жовтня 2009 року, заява № 33470/03, постанова у справі «Пшеничний проти російської федерації» від 14 лютого 2008 року, заява № 30422/03).

У зв`язку із цим суд дійшов висновку, що факт спричинення позивачу моральної шкоди внаслідок загибелі її батька ОСОБА_3 у дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 23 травня 2024 року по проспекту Хіміків в м. Черкаси з вини відповідача ОСОБА_2 як водія автомобіля BMW 323І, реєстраційний номер НОМЕР_1 , підтверджується матеріалами справи.

Також суд, визнаючи доведеним позивачем юридичний факт спричинення їй моральної шкоди внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.286 КК України, керується ч.1 ст.82 ЦПК України відповідно до якої обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

У відзиві як заяві по суті справи представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Черниченко Є.М. визнав обставину спричинення діями відповідача як водія автомобіля BMW 323І, реєстраційний номер НОМЕР_1 , моральної шкоди позивачу у зв`язку зі смертю її батька ОСОБА_3 (абз.3 стр.2 відзиву, а.с.150 зворот).

У суду не виникло обґрунтованого сумніву щодо достовірності визнання стороною відповідача цих обставин або добровільності їх визнання.

Вирішуючи питання щодо розміру компенсації за спричинену позивачу моральну шкоду, суд зазначає про таке.

Як встановлено судом із мотивувальної частини позовної заяви, а також із пояснень представника позивача у судовому засіданні, завдання моральної шкоди відповідачем ОСОБА_2 позивач пов`язує із душевними стражданнями та тривожними спогадами на все життя, а також глибиною фізичних та душевних страждань, ступенем вини відповідача та втратою сенсу життя, появою постійного відчуття страху, тривожності, що призвело до погіршення сну, погіршення настрою, погіршення пам`яті та уваги, погіршилися відносини з оточуючими людьми через перепади настрою та втрату інтересу.

На переконання суду, будь-яка нормально реагуюча людина відчуває достатньо сильні душевні страждання внаслідок смерті близької для неї людини, а особливо, коли мова йде про найріднішу людину: батька чи матір.

У даному випадку передчасна смерть батька позивача, що сталася внаслідок порушення відповідачем Правил дорожнього руху під час керування джерелом підвищеної небезпеки (автомобілем) безумовно свідчить про душевні страждання позивача як дочки через смерть батька. У зв`язку із цим, суд вважає обґрунтованим посилання позивача на те, що передчасна смерть батька внаслідок протиправної поведінки відповідача спричинили їй душевні страждання.

Згідно керівних роз`яснень, що викладені у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

У п.90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц (провадження №14-538цс19) міститься висновок про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

У зв`язку із викладеним, суд, враховуючи ту обставину, що смерть батька позивача настала від дії джерела підвищеної небезпеки у зв`язку з порушенням Правил дорожнього руху відповідачем ОСОБА_2 як водієм автомобіля BMW 323І, реєстраційний номер НОМЕР_1 , беручи до уваги, що позивач втратила рідну людину - батька, що безумовно завдало їй моральної шкоди, виходячи з вимог розумності, виваженості та справедливості, оцінює розмір моральної шкоди, без урахування розміру потенційного відшкодування цього виду шкоди позивачу страховою компанією в порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на день ДТП, у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень.

Водночас суд вважає за необхідне здійснити аналіз заперечень відповідача щодо розміру моральної шкоди з призми необхідності врахування сплати відповідачем позивачу 150 000 грн у рахунок добровільного відшкодування моральної шкоди.

Як встановлено у судовому засіданні представник відповідача наполягав на тому, що у грудні 2024 року відповідачем ОСОБА_2 було добровільно перераховано позивачу ОСОБА_1 150000 грн в рахунок саме відшкодування моральної шкоди. Водночас представник позивача в судовому засіданні, не заперечуючи факту отримання позивачем від відповідача 150000 грн, зазначила, що означені кошти позивач розцінює як відшкодування матеріальної школи у зв`язку зі смертю батька, що настала з вини відповідача.

Крім того у судовому засіданні суд безпосередньо дослідив квитанції до платіжних інструкцій на переказ готівки, а саме: 1) №0.0..1 від 11.12.2024, відповідно до якої ОСОБА_2 здійснила перерахування ОСОБА_1 50000 грн з призначенням платежу: «Для поповнення рахунку ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_5 », та 2) №0.0..1 від 03.12.2024, відповідно до якої ОСОБА_2 здійснила перерахування ОСОБА_1 100000 грн з призначенням платежу: «Для поповнення рахунку ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_5 » (а.с.156-157).

Надаючи правову оцінку встановленим юридичним фактам та засобам доказування, що надані учасниками справи як на їх підтвердження, так і на спростування, суд зазначає про таке.

Частинами 1-3 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.1,2 ст.76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Юридичний факт перерахування відповідачем ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_1 03 та 12 грудня 2024 року відповідно 100000 грн та 50000 грн підтверджується належними письмовими доказами, а саме: квитанціями до платіжних інструкцій на переказ готівки (а.с.156-157).

Водночас не зазначення у призначенні платежу відповідачем тієї обставини, що кошти, що нею перераховуються позивачу, є відшкодуванням моральної шкоди, на переконання суду, не спростовують той юридичний факт, що перерахунок коштів на користь позивача відповідач здійснювала саме з метою компенсації розміру моральної шкоди, оскільки позивач не спростувала, що кошти за переказами, здійсненими відповідачем, на її рахунок мають інше призначення ніж компенсація моральної шкоди.

Суд відхиляє твердження представника позивача адвоката Кушнір Т.В., висловлене в судовому засіданні, що 150000 грн, що перераховані відповідачем позивачу грошові кошти, то є відшкодуванням матеріальної, а не моральної шкоди, з огляду на те, що будь-яких доказів понесення позивачем матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення, матеріали цивільної справи не містять. Більше того, у судовому засіданні представник позивача повідомила суд та учасників справи, що витрати на лікування та поховання батька позивача несла тітка позивача, оскільки позивач у цей час перебувала за межами території України.

У зв`язку із викладеним, беручи до уваги, що інших зобов`язань між позивачем та відповідачем, аніж відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, не існує, тому суд дійшов висновку про обгрунтованість твердження представника відповідача адвоката Черниченка Є.М. про зарахування 150 000 грн, що сплачені відповідачем позивачу, в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Тому розмір моральної шкоди, завданої позивачу вчиненням відповідачем кримінального правопорушення, що підлягає стягненню із відповідача на користь позивача, суд визначає в розмірі 350 000 грн, що є різницею між розміром моральної шкоди, визнаним судом доведеним стороною позивача, та сумою коштів, що добровільно сплачені відповідачем у рахунок відшкодування такого виду шкоди позивачу до часу ухвалення судового рішення.

Щодо розподілу судових витрат, то суд зазначає про таке.

Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру розмір судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2025 року встановлено в розмірі 3028 гривень 00 копійок.

У зв`язку із цим, за подачу позовної заяви позивач мала б сплатити судовий збір у розмірі 10000 грн (1000000 грн (первинна ціна позову) х 0,01 = 10000 грн), оскільки 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 х 0,4 = 1211,20 грн,) є меншим, аніж 1% ціни позову і не більшим, аніж максимальний розмір судового збору (15140 грн).

Водночас під час підготовчого провадження представником позивача подана заява про зменшення позовних вимог із 1000000 грн до 904000 грн. У такому разі судовий збір, що підлягав сплаті позивачем за подачу відповідного позову, становив 9040 грн, тобто 1 відсоток ціни позову.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються, позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За вказаних обставин та приймаючи до уваги, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, тому, керуючись ч.1 ст.141 ЦПК України у взаємозв`язку із положеннями ч.6 ст.141 того ж Кодексу та п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір, який мав бути сплачений, однак не був сплачений у відповідності до вимог Закону України «Про судовий збір», позивачем ОСОБА_1 при зверненні до суду з даним позовом, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в сумі 3500,29 грн, що становить 38,72% від ціни позову (350000 грн / 904000 грн)

Водночас суд, ухвалюючи рішення про стягнення із відповідача на користь держави суми судового збору, також зважає на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази тому юридичному факту, що відповідач ОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору згідно положень ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Водночас, питання розподілу витрат позивача на надання професійної правничої допомоги суд не здійснює, оскільки крім попередньо (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, де міститься інформація про розмір означених витрат, матеріали справи не містить доказів, перелік яких викладений у ст.137 ЦПК України. Вказані обставини є процесуальною перешкодою у розподілі витрат позивача на надання професійної правничої допомоги безпосередньо цим судовим рішенням.

Керуючись ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, ст. 2, 4, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 82, 89, 95, 133, 141, 244, 264, 265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану вчинення кримінального правопорушення, в розмірі 350 000 (триста п`ятдесят тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень 29 (двадцять дев`ять) копійок судового збору.

У іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 11 липня 2025 року.

Сторони в справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_6 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_7 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_2 .

Головуючий: О. В. Петренко