Справа № 645/6199/24
Провадження № 2/645/395/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року м. Харків

Немишлянський районний суд м. Харкова у складі :

головуючого судді Спесивцева О.В.,

за участю секретаря судових засідань Асєєвої К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Служба у справах дітей по Немишлянському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради

про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом, в якому просить:

- позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2

- передати дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на піклування і виховання позивачу її батькові ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з подальшою індексацією, починаючи з 20 травня 2024 року;

- здійснити розподіл судового збору між сторонами, стягнувши з відповідача судовий збір на користь позивача.

В обґрунтування позову вказує, що позивач та відповідач перебували у шлюбі з 06.04.2013 року, який було розірвано на підставі рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 20.05.2024 року у справі № 645/87/24. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначив, що 15.01.2022 року відповідач пішла з дому, фактично кинувши малолітнього сина та з цього часу позивач самостійно виховує та піклується про дитину. В зв`язку з чим, позивач звернувся до суду із цим позовом, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав та стягнути з неї аліменти на утримання малолітнього суду.

Ухвалою суду від 28.10.2024 відкрито провадження по справі. Вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче провадження по справі.

Ухвалою суду від 26.11.2024 витребувано у Служби у справах дітей по Немишлянському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , щодо її малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою суду від 12.12.2024 року продовжено строк проведення підготовчого провадження по цивільній справі.

09.04.2025 року до суду надійшов письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав від 26.03.2025 року №163.

Також, 09.04.2025 від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради.

Ухвалою суду від 09.04.2025 року заяву позивача задоволено та залучено в якості третьої особи Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради. Встановлено третій особі п`ятиденний строк з дня отримання копії ухвали на надання пояснення щодо предмету спору. Відкладено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 28.04.2025 закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Викликано для допиту в якості свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Викликано в судове засідання з метою опитування малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в присутності представника органу опіки та піклування, а також психолога.

У судових засіданнях позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Відповідач у судові засідання жодного разу не з`явилася, про дату, час і місце судових засідань неодноразово повідомлялась засобами поштового зв`язку, проте поштові відправлення повернулись до суду з відміткою: "адресат відсутній за вказаною адресою", що згідно зі ст. 272 ЦПК України та усталеною практикою Верховного Суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 752/11896/17, від 09.11.2023 у справі № 753/114/22) вважається належним повідомленням. Відповідач також неодноразово викликалася до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Представники третіх осіб у судове засідання призначене на 07.07.2025 року не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які не прибули у судове засідання, проте були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1, 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони з 06.04.2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 20.05.2024 року у справі № 645/87/24 (а.с. 14, зворот).

У рішенні суду по вищевказаній справі зазначено, що шлюбні стосунки подружжям припинились, оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню.

Від шлюбу сторони мать малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 13).

Позивач та його син ОСОБА_7 , зареєстровані у житловому приміщенні за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 9, зворот).

Згідно Акту обстеження умов проживання, складеного спеціалістами Служби у справах дітей по Немишлянському району ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , який затверджено 14.06.2024 року начальником Служби у справах дітей Доля В.О., проведеного на підставі заяви позивача з метою обстеження умов проживання за адресою АДРЕСА_1 встановлено, що санітарний стан житла задовільний; квартира простора, велика лоджія, квартира обладнана побутовою та відеотехнікою, в наявності необхідні меблі, повноцінне харчування; для дитини виділено окрему кімнату, стіл для занять, гаджети, шафа для речей, всі речі за розміром і сезоном. За цією адресою проживають постійно і зареєстровані ОСОБА_10 баба дитини, ОСОБА_1 батько дитини і дитина ОСОБА_11 . Стосунки між мешканцями родинні. В акті також зазначено, що для повного виховання та розвитку дитини батьком створені всі належні умови (а.с. 8).

Відповідно до довідки, виданої Комунальним закладом «Харківський ліцей № 38» Харківської міської ради від 04.06.2024 року № 169 підтверджено, що ОСОБА_3 навчається в 6-Б класі цього ліцею дистанційно (а.с. 12).

Директором Комунальним закладом «Харківський ліцей № 38» Харківської міської ради та класним керівником на дитину, ОСОБА_3 , складено характеристику, з якої вбачається, що ОСОБА_7 характеризується позитивно, виявив себе як старанний учень, на уроках активний, хоча не завжди уважний. Вихованням дитини займаються бабуся ОСОБА_10 і батько ОСОБА_1 . Вони постійно цікавляться справами дитини контролюють навчання, перебувають на постійному зв`язку, консультуються із класним керівником з різних питань, що стосуються особливостей навчання та виховання дитини. Мати ОСОБА_2 справами дитини не цікавиться, батьківські збори не відвідує, з класним керівником на зв`язок не виходить (а.с. 14).

Також, згідно відповіді КНП «Міська дитяча поліклініка №15» ХМР від 12.06.2024 року №203/1/0/554-24 повідомлено, що ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до записів щодо прийомів в системі helsi.pro перебував під наглядом лікарів фахівців комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка №15» Харківської міської ради до 01.10.2021р. у лікаря педіатра ОСОБА_12 , яка 01.10.202 3 р. була звільнена як лікар педіатр. З 01.10.2021 року по теперішній час ОСОБА_7 не перебуває під наглядом лікарів фахівців комунального некомерційного підприємству «Міська дитяча поліклініка №15» Харківської міської ради, батьками не переукладено декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу сину ОСОБА_7 . За інформацією лікаря-педіатра ОСОБА_13 , та відповідно до записів в прийомів в системі helsi.pro 17.01.2023р, 20.01.2023р., 23.01.2023р. батько з сином звертався за допомогою до лікаря педіатра з приводу захворювання сина. Форма №112/о - історія розвитку дитини в КНП «Міська дитяча поліклініка №15» ХМР відсутня (а.с. 10).

Допитана у судовому засіданні 21.05.2025 року в якості свідка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , вказала, що працює на посаді вчителя математики Комунального закладу «Харківський ліцей № 38» Харківської міської ради та останні 2 роки є класним керівником ОСОБА_3 . Характеризує ОСОБА_7 як розумну дитину та гарного хлопця, який розвинутий за віком. Вказала, що ОСОБА_7 навчається дистанційно, проте відвідує збори класу та спілкується із іншими учнями. Зазначила, що батько ОСОБА_7 , позивач у справі, допомагає йому із навчанням, відвідує батьківські збори. Про матір ОСОБА_7 , відповідача по справі, свідок нічого повідомила, вказавши, що жодного разу її не бачила, а ОСОБА_7 про матір в присутності свідка не згадував. Також вказала, що відвідувала ОСОБА_7 за місцем його проживання, за наслідками чого повідомила, що дитина одягнена, має все необхідне для навчання, зокрема, телефон, планшет та необхідну канцелярію.

У судовому засіданні 21.05.2025 року було допитано в якості свідка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка повідомила, що знайома із сім`ю позивача близько 20 років, спілкувалася з батьками позивача та особисто знала відповідача у справі. Вказала, що після початку у 2020 році пандемії COVID-19 вона не бачила відповідачку. Зазначила, що на теперішній час ОСОБА_7 виховує батько. Характеризуючи дитину, вказала, що ОСОБА_7 чистий та нагодований, мав друга, з яким спілкувався. Як вказував свідку ОСОБА_7 , батько його не ображає, а про матір в присутності свідка не згадував.

Також, допитана у судовому засіданні 21.05.2025 року в якості свідка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , вказала, що є сусідкою позивача по будинку за адресою : АДРЕСА_2 , в якому проживає з дня введення будинку в експлуатацію. Зазначила, що спочатку відносини в сім`ї позивача були гарні, проте після початку пандемії COVID-19 у 2020 році відповідач втратила роботу, почала вживати алкогольні напої, після чого фактично пішла з родини. З початком повномасштабної агресії рф проти України свідок один раз бачила відповідачку, яку спочатку не впізнала через її стан внаслідок вживання алкогольних напоїв. Зазначила, що позивач самостійно виховує ОСОБА_7 після того, як померла ОСОБА_10 - бабуся дитини та матір позивача. Повідомила, що стосунки між дитиною та батьком добрі, ОСОБА_7 нагодований та чистий, часто гуляє на дитячому майданчику. Батько алкогольних напоїв не вживає, дбає про дитину. Зі слів дитини, він матір не бачить, відповідач дзвонить рідко та в стані алкогольного сп`яніння, його життям не цікавиться, подарунки не дарує.

У судовому засіданні 02.07.2025 року судом, в присутності представника органу опіки та піклування, а також психолога, було заслухано малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який вказав, що проживає разом з батьком. Зі своєю матір`ю він не бачиться та не спілкується, останній раз вона йому дзвонила 08 травня 2025 року. Вказав, що матір пішла з родини з початком війни. Батько на даний час не працює та проводить багато часу з ним, переймається його життям, не сварить, є добрим та веселим, готує йому їсти та допомагає у навчанні. Батька він характеризує як добру та веселу людину, коли батько працював, то кожного дня купляв йому іграшки або солодощі, зокрема, подарував велосипед та самокат. Вказав, що він любить батька та щасливий з ним. Про матір не сумує та не хоче, щоб вона повернулася.

Згідно наданого висновку щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав від 26.03.2025 року №163, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, керуючись ст. ст. 19, 164 СК України та рекомендацією Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради, в інтересах дитини, як представник органу опіки та піклування, вказав про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.62-63).

Відповідно до вказаного висновку, під час розгляду та вивчення наданих документів встановлено, що : «шлюб між батьками дитини розірвано 20.05.2024.

Згідно з поясненнями позивача, з 2020р. сімейні стосунки погіршились, дружина стала зловживати алкоголем, не ночувати вдома, покидати дитину. У січні 2022р. ОСОБА_2 пішла з сім`ї та покинула сина. З того часу батько з сином зареєстровані та мешкають за адресою: АДРЕСА_1 , де створено для дитини належні житлово-побутові умови для проживання (акт обстеження умов проживання сім`ї від 14.06.2024). ОСОБА_1 працює, на обліку в наркологічному диспансері не перебуває. Згідно з інформацією закладів освіти та охорони здоров`я, батько виконує обов`язки повихованню та догляду за сином. Батько дитини пояснив, що мати довгий час умисно ухиляється від обов`язків по вихованню та утриманню дитини, ніколи не відвідує сина, не цікавиться його здоров`ям, розвитком та досягненнями, матеріально не допомагає, веде аморальний спосіб життя, зловживає алкоголем.

ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання не відоме. ОСОБА_2 запрошувалася до Департаменту служб на співбесіду, однак не з`явилася, пояснень чи документів не надала. ОСОБА_2 з приводу встановлення їй порядку участі у вихованні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та щодо усунення перешкод у спілкуванні з сином з боку батька, до Департаменту служб не зверталася, ніяких доказів виконання нею батьківських обов`язків не надавала.

Згідно з інформацією Міської дитячої поліклініки № 15 малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував під наглядом фахівців закладу. За інформацією лікаря-педіатра ОСОБА_14 у 2023 р. батько з дитиною звертались до лікаря з приводу захворювань сина.

Згідно з інформацією адміністрації Харківського ліцею № 38, де навчається ОСОБА_11 з першого класу, вихованням дитини займаються бабуся, ОСОБА_10 , та батько, ОСОБА_1 . Вони постійно цікавляться справами дитини, контролюють навчальний процес, перебувають на постійному зв`язку, консультуються з класним керівником з різних питань, що стосуються особливостей навчання і виховання дитини. Батько забезпечив сина необхідною комп`ютерною технікою для дистанційного навчання. Мати, ОСОБА_2 , справами дитини не цікавиться, батьківські збори не відвідує, на зв`язок з класним керівником не виходить.

Відповідно до вимог ст. 171 Сімейного кодексу України, було проведено співбесіду з малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_7 пояснив, що давно вже мешкав з батьком та бабусею ОСОБА_10 . Хлопчик дуже любив бабусю, яка замінила йому матір і доглядала за ним, але вона померла у 2024 році, ОСОБА_7 за нею дуже сумує. Матір він бачив дуже рідко. Мати кілька раз брала його з собою до чергового співмешканця, де вони зловживали алкоголем, сварили та карали хлопця, про що у дитини залишились неприємні спогади. Участі у житті сина матір не бере. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було додатково розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради (далі Комісія)».

Перевіряючи обґрунтованість заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Пунктами першим, другим статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - Суд) в рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

У рішенні по справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Суд вказав, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом частин 2, 8, 9, 10 ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Частиною 1 статті 9 СК України визначено, що подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини, позбавлення батьківських прав, суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною 5 статті 157 цього Кодексу.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) орстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) суджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто перелік підстав батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21, провадження №61-8918сво23.

Верховний Суд у постанові від 14 березня 2025 року по справі № 527/955/24 (провадження № 61-16860св24) звернув увагу на те, що взаємне задоволення батьків і дітей від товариства одне одного становить фундаментальний елемент «сімейного життя». Інтереси дитини вимагають збереження зв`язків дитини з її сім`єю, за винятком випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною, і це може завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (див., наприклад, пункт 143 рішення ЄСПЛ від 14 березня 2017 року у справі «KB та інші проти Хорватії» [13]). Розрив таких зв`язків означає відрізання дитини від її коріння, що можна зробити лише в дуже виняткових випадках, необхідно зробити все для збереження особистих стосунків і, якщо і коли це доречно, для «відбудови» сім`ї. У цьому контексті ЄСПЛ підкреслив, зокрема, зобов`язання держави вживати заходів для збереження зв`язку між батьками та дитиною, наскільки це можливо (див., наприклад, пункт 48 рішення ЄСПЛ від 13 жовтня 2015 року у справі «СH проти Італії[14])

Також у вказаній постанові Верховний Суд наголосив, що позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

У постанові від 04 квітня 2024 року у справі № 553/449/20 Верховний Суд вказав, що «…сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини».

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14, від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі №562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 07 листопада 2023 року у справі № 601/928/22.

Судова практика щодо застосування статті 164 СК України є усталеною.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Наведений обов`язок ним не виконано, а тому за правилами частини 4 статті 12 ЦПК України він несе ризик настання наслідків із цим пов`язаних.

Відсутність емоційного зв`язку між членами родини, що може бути результатом відсутності сталого спілкування чи різних світоглядів, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2020 року в справі № 753/9433/17, провадження № 61-3462св20.

Необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23).

Зважаючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 26 липня2021 року у справі №638/15336/18, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21, від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справ, має оціночний характер, залежить від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 12 лютого 2024 року у справі №202/1931/22, від 28 лютого 2024 року у справі № 303/4697/22, від 23 жовтня 2024 року у справі №464/2040/23 та інші).

У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків - позбавлення батьківських прав - слід вирішувати у контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо.

При вирішенні спору в цій справі суд дійшов висновку про те, що позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її сина, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Так, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачка є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дітей, матеріали справи не містять, як і доказів того, що відповідачка притягувалася до кримінальної чи адміністративної відповідальності у зв`язку із неналежним поводженням щодо дітей, вчиняла насильство по відношенню до них.

Особисті непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення одного з них батьківських прав, оскільки забезпечення найкращих інтересів дитини повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.

Згідно ч. 4 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

Відповідно до приписів частини шостої статті 19 СК України, суд не погоджується з висновком Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 26.03.2025 року №163 щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки він не є достатньо об`єктивним та обґрунтованим, складений за відсутності ОСОБА_2 , має рекомендаційний характер та не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Орган опіки та піклування не надав оцінки причинам ухилення відповідача від виконання обов`язків.

Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2024 року у справі № 199/3287/23 (провадження № 61-8177св24), від 12 березня 2025 року у справі №930/1141/24 (провадження № 61-994св25).

Показаннями свідків також не підтверджені обставини, які б свідчили про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про позбавлення відповідачки батьківських прав щодо своїх дітей. Натомість, приймаючи до уваги встановлені під час розгляду справи обставини, суд вважає, що поведінку ОСОБА_2 до виховання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 можливо змінити у кращу сторону без застосування крайнього заходу впливу, а тому вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання своєї дитини, поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків

У разі ж небажання відповідачки змінити своє ставлення до виконання батьківських обов`язків, позивач не позбавлений права повторно звернутися до суду із аналогічним позовом про позбавлення її батьківських прав.

Суд звертає увагу, що залишення поза увагою попередження суду про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків в подальшому може бути визнано достатньою підставою для позбавлення батьківських прав (постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 06 березня 2024 року в справі № 317/2256/22 від 22 січня 2025 року в справі № 333/8983/23).

З приводу заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, закріплено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При встановленні розміру аліментів, суд керується вимогами ст.182 СК України та роз`ясненнями, які містяться в п.17 Постанови пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та вирішуючи питання щодо розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 183 Сімейного Кодексу України частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом.

Пленум Верховного Суду України в п. 17 своєї Постанови від 15.05.2006 року №3 роз`яснив судам, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Частиною 2 статті 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін.

Згідно з п.1 ст.3 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789 - ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини, дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи.

При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан сторін, стан здоров`я дитини, відсутність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї, наявність на праві власності, володіння та / або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України).

Положенням ст. 191 СК України визначено, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви.

Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст. 179 СК аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Отже, суд, виходячи з закріплених ч. 9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, а відсутність також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дитину, прийшов до висновку про існування обов`язку у відповідача матеріально утримувати свою дитину.

Суду не надано даних про наявність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дитини.

Тому, виходячи з принципу розумності та справедливості, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дітей, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісяця.

Обставини, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліменти саме у такому розмірі, матеріали справи не містять.

Крім того, суд звертає увагу, що особливістю даної категорії справи є те, що, враховуючи необхідність забезпечення інтересів неповнолітньої дитини, саме платник аліментів зобов`язаний довести перед судом наявність обставин, які б свідчили про його неспроможність сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Разом з тим, з урахуванням положень ст. 191 СК України, якими визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про їх стягнення з 20.04.2024 року та вважає за необхідне їх стягнути починаючи з дня пред`явлення позову 20 жовтня 2024 року.

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 206, 247, 258-259, 268, 280-282 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 20 жовтня 2024 і до досягнення дитиною повноліття.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Покласти на орган опіки та піклування в особі Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 копійок.

Рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів у межах суми виплати за один місяць підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою : АДРЕСА_4

Представник позивача: адвокат Шандула Олександр Олексійович, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 637 від 22.10.2003 року;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5

Третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, , адреса: 61002, м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 55;

Третя особа: Служба у справах дітей по Немишлянському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, 0, адреса: 61091, м. Харків, просп. Петра Григоренка, буд. 17.

Повний текст рішення складено 11.07.2025 року.

Головуючий суддя О.В. Спесивцев