Справа № 752/3114/24
Провадження № 2/752/933/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03 липня 2025 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі: Київської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: Національний природний парк «Голосіївський» про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, Національного природного парку «Голосіївський», третя особа: Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області про визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

у лютому 2024 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить:

усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою кадастровий номер :79:304:0007 шляхом припинення володіння ОСОБА_1 нерухомим майном - садовим-дачним будинком АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), номер запису про право власності 16549339);

усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою кадастровий номер : 79:304:0007 шляхом зобов`язання ОСОБА_1 знести об`єкти самочинного будівництва - садовий-дачний будинок та дерев`яну вбиральню, що розташовані по АДРЕСА_1 (за координатами у форматі десяткових градусів НОМЕР_2).

На обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що ОСОБА_1 чиняться перешкоди територіальній громаді міста Києва в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою природно-заповідного фонду шляхом реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна - садовий будинок.

Зокрема, Указом Президента України від 27.08.2007 року № 794/2007 (зі змінами, внесеними згідно з Указом Президента України від 30.10.2008 року № 976/2008) на території міста Києва створено НПП «Голосіївський», якому встановлено площу земель у розмірі 4 525,52 га, в тому числі 1 879,43 га земель, що надаються НПП «Голосіївський» в постійне користування, та території, що увійшли до складу НПП «Голосіївський» на підставі зазначеного Указу набули статусу об`єкта природно-заповідного фонду національного значення, що передбачає встановлення особливого режиму охорони таких територій.

Також позивач зазначає, що в подальшому рішенням Київської міської ради від 26.01.2012 року № 69/7406 надано НПП «Голосіївський» в постійне користування земельні ділянки загальною площею 1888,18 га для експлуатації та обслуговування НПП «Голосіївський» у Голосіївському районі м. Києва, в тому числі ділянку загальною площею 723,69 га - за рахунок земель запасу природно-заповідного фонду (площею 709,90 га) та міських земель, не наданих у власність чи користування (площею 13,79 га).

Отже, земельна ділянка (кадастровий номер :79:304:0007) площею 723,69 га входить до території Національного природного парку «Голосіївський», відноситься до земель природно-заповідного фонду та надана в постійне користування парку, право на яке зареєстровано 13.01.2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Разом з тим, з`ясовано, що на цій земельній ділянці 21.09.2016 року зареєстровано право власності ОСОБА_1 на садовий-дачний будинок загальною площею 14,6 кв.м із зазначенням адреси: АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна -000.

Позивач зауважує, що підставою державної реєстрації права власності на вказаний об`єкт в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зазначено довідку ОК «СТ «Гайок-МІ» від 10.09.2016 року, а також надано лист Голосіївської РДА від 06.11.2009 року про визначення рекомендованої адреси земельної ділянки, а також технічний паспорт на садовий (дачний) будинок, виготовлений 19.09.2016 року ТОВ «Проекттехсервісбуд» на замовлення ОСОБА_1 .

За інформацією НПП «Голосіївський», адміністрацією парку виявлено, що на земельній ділянці загальною площею 723,6941 га кадастровий номер :79:304:0007, що розташована в урочищі «Гайок» у Голосіївському районі м. Києва, проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за низкою фізичних осіб.

З акта про порушення природоохоронного законодавства та законодавства про природно-заповідний фонд України від 24.05.2023 року, складеного працівниками НПП «Голосіївський», вбачається, що на території земельної ділянки з кадастровим номером :79:304:0007 виявлено ряд споруд та об`єктів: садові будинки, металеві контейнери без фундамента, туалети, теплиця, сарай, альтанка.

При цьому, позивач зазначає, що Київською міською прокуратурою з`ясовано, що Київська міська рада не приймала рішень про надання у власність чи користування земельної ділянки на АДРЕСА_1 , та за даними міського земельного кадастру земельні ділянки за вказаною адресою не обліковуються, а також встановлено, що Голосіївською районною в місті Києві державною адміністрацією не опрацьовувалось питання щодо присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомого майна на АДРЕСА_1 , а в реєстрі адрес у місті Києві відсутні відомості про документ стосовно присвоєння об`єкту нерухомого майна відповідної адреси та згідно з даними реєстрових книг КП КМР «Київське міське БТІ» за адресою: АДРЕСА_1 нерухоме майно на праві власності не реєструвалось.

Позивач зауважує, що за вказаною адресою проводилась технічна інвентаризація садового будинку та існує інвентаризаційна справа № 115814 виготовлена в грудні 2009 року, з матеріалів якої вбачається, що роки побудови садового (дачного) будинку на АДРЕСА_1 , зазначено різні: 2007 рік (зазначено при інвентаризації у 2009 році) та 1991 рік зазначено в технічному паспорті, виготовленому станом на 19.09.2016 року, а також міститься інформація про те, що ні розпорядження про присвоєння поштової адреси, ні документи про відведення земельної ділянки в БТІ не надано.

Той факт, що земельна ділянка з кадастровим номером :79:304:0007, зокрема частина земельної ділянки, що межує з АДРЕСА_1 , до 2007 року була вільна від будь-якої забудови підтверджується супутниковими знімками, які є у вільному доступі в мережі інтернет.

Разом з тим, на даний час за адресою: на АДРЕСА_1 , на земельній ділянці територіальної громади наявна чинна реєстрація права власності за ОСОБА_1 на нерухоме майно, а також побудовано садовий будинок та дерев`яну вбиральню, внаслідок чого інтереси держави щодо безперешкодного користування та розпорядження земельною ділянкою природно-заповідного фонду порушені та мають бути поновлені, адже з моменту створення у 2007 році НПП «Голосіївський» ця територія має статус природно-заповідного фонду і її правовий режим та цільове призначення визначаються фактом розташування на ній вказаного об`єкта.

Вказане є підставою для припинення володіння відповідача спірним об`єктом нерухомого майна.

Про наявність перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою комунальної власності, з огляду на наявність чинних реєстрацій права власності на нерухоме майно за особами, яким земля під будівництво не відводилась, Київській міській раді як органу, уповноваженому на розпорядження землями комунальної власності, достеменно відомо.

Позивач вказує, що необхідність пред`явлення цього позову зумовлена потребою в забезпеченні на загальнодержавному рівні екологічної безпеки та охорони землі як національного багатства, який спрямований на збереження контролю за використанням і розпорядженням майном відповідно до загальних інтересів, які полягають у тому, щоб таке використання та розпорядження відбувалося згідно з вимогами законодавства. Держава з метою захисту екосистеми України та дотримання екологічних прав громадян зобов`язана забезпечити належну охорону землям, зокрема природно-заповідного фонду.

В зв`язку з викладеним, позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою від 13.02.2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (т. 1, а.с. 102-103).

08.04.2024 року до суду від третьої особи НПП «Голосіївський» надійшли письмові пояснення, в яких НПП «Голосіївський» просить позов задовольнити, посилаючись на те, що власником земельної ділянки з кадастровим номером :79:304:0007 на якій розташовано будинок відповідача є Київська міська рада, а належним землекористувачем є НПП «Голосіївський» та Київською міською радою рішень про її передачу у власність чи користування іншим особам не приймалося(т. 1, а.с. 128-133).

29.04.2024 року до суду від Київської міської ради надійшли письмові пояснення на вказану позовну заяву, в яких представник ОСОБА_2 просить позов задовольнити, зазначаючи те, що земельна ділянка на АДРЕСА_1 , на якій розташовано садовий-дачний будинок загальною площею 14,6 кв. м, перебуває в комунальній власності; у відповідача відсутні будь-які правовстановлюючі документи на вказану земельну ділянку та дозвільні документи на будівництво об`єкта нерухомого майна, який є самочинним будівництвом, отже ОСОБА_1 не набула права власності на нього; прокурором належним чином обґрунтовано вказаний позов у зв`язку з порушенням інтересів держави та прав територіальної громади міста Києва (а.с. 164-167, 167 зворот).

18.07.2024 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на вказану позовну заяву, в якому відповідач просить у позові відмовити, посилаючись на те, що права позивача на земельну ділянку з кадастровим номером :79:304:0007 виникли з моменту її державної реєстрації, при цьому інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав не доводить самого факту набуття Київською міською радою та НПП «Голосіївський» прав на неї; обставина незаконної реєстрації речового права на зазначену земельну ділянку підтверджує відсутність у позивача матеріально-правової підстави для задоволення позову; державна реєстрація за нею нерухомого майна не порушила режиму використання земель природно-заповідного фонду, оскільки на момент її здійснення земельна ділянка, якою користується відповідач не входила до земель природоохоронного призначення; Київська міська рада не може звертатися із вказаним позовом, а позов фактично позов подано прокурором в інтересах НПП «Голосіївський», тому у випадку обґрунтованості вимог до спірних правовідносин необхідно застосувати позовну давність; знесення самочинного садового будинку не є ефективним способом захисту (т. 2, а.с. 129-134).

18.07.2024 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки, в якій з урахуванням заміни неналежного відповідача заступника керівника Київської міської прокуратури та залучення співвідповідача НПП «Голосіївський», та третьої особи: Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, просить визнати незаконною та скасувати держану реєстрацію земельної ділянки із кадастровим номером :79:304:0007, площею 723,6941 га, що зареєстрована в Державному земельному кадастрі 30.12.2016 року та припинити речові права, їх обтяження, зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо земельної ділянки з кадастровим номером :79:304:0007 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000)(т. 1, а.с. 193-202, т. 3, а.с. 23-32).

Зустрічна позовна заява в уточненій редакції ОСОБА_1 мотивована тим, що вона є членом ОК «СТ «Гайок-МІ», якому виділено земельну ділянку площею 4 га в урочищі Мишоловка та є власником садового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 зауважила, що користується своєю земельною ділянкою для ведення садівництва більше п`ятнадцяти років, при цьому ОК «СТ «Гайок-МІ», починаючи з 2007 року, неодноразово звертався до Київської міської ради з клопотанням про оформлення прав власності

Також з метою виділення в натурі меж земельної ділянки під її будинком та оформлення права власності, ОСОБА_1 після звернення до землевпорядника, дізналася, що зазначена земельна ділянка площею 0,1061 га включена до земельної ділянки з кадастровим номером :79:304:0007 та знаходиться у власності територіальної громади міста Києва, яка відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, отриманих позивачем у формі витягу, зареєстрована в Державному земельному кадастрі 30.12.2016 року на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленої 25.12.2016 року Київською обласною філією Центру Державного земельного кадастру.

ОСОБА_1 зауважує, що в даному випадку порушено порядок державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :79:304:0007, оскільки станом на дату реєстрації цієї земельної ділянки (30.12.2016 року) НПП «Голосіївський» не був її власником або користувачем, тому не міг бути суб`єктом подання заяви про реєстрацію земельної ділянки до ДП «Центр державного земельного кадастру», що є порушенням п. 115 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17.10.2012 року.

Крім того, ОСОБА_1 вказує, що на дату реєстрації спірної земельної ділянки такого органу як ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області не існувало, тому ДП «Центр державного земельного кадастру» не міг звернутися до нього із заявою.

Посилаючись на викладене та те, що незаконна реєстрація земельної ділянки з Державному земельному кадастрі з кадастровим номером :79:304:0007 площею 723,69 га, якою вона користується для садівництва, порушує її право на отримання у власність земельної ділянки на якій розміщено її будинок, у тому числі за набувальною давністю, ОСОБА_1 просить зустрічний позов задовольнити.

13.08.2024 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив ОСОБА_1 на первісну позовну заяву, в якій прокурор зазначає, що підставою виникнення в територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :79:304:0007 є Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», а не реєстрація речового права на неї та саме цей орган є належним позивачем у цій справі(т. 2, а.с. 140-153).

23.08.2024 року до суду від відповідача надійшли пояснення, в яких ОСОБА_1 вказує, що матеріали кримінального провадження № 0000490 не можуть бути враховані під час розгляду вказаної справи, в зв`язку із чим, інформаційно-аналітична довідка та супутникові знімки не є доказами (т. 2, а.с. 159-161).

23.09.2024 року від позивача надійшов відзив на зустрічний позов, у якому прокурор просить у задоволенні зустрічного позову відмовити, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не надано жодного доказу про перебування в її власності або користуванні спірної земельної ділянки та відсутні підтвердження про порушення її прав реєстрацією земельної ділянки площею 723,69 га (т. 2, а.с. 178-185).

23.09.2024 року від позивача надійшли письмові пояснення в яких прокурор зазначає, що для використання судом доказів наявних в матеріалах кримінального провадження окремого дозволу не потрібно; інформаційно-аналітична довідка та супутникові знімки надані уповноваженим органом (т. 2, а.с. 201-204).

01.10.2024 року до суду від представника ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив прокурора на зустрічний позов, у якому ОСОБА_3 вказує, що до 19.01.2017 року правомочності власника земельної ділянки з кадастровим номером :79:304:0007 здійснювала держава, а не Київська міська рада, в зв`язку із чим права позивача не порушено; державна реєстрація земельної ділянки площею 723,6941 га здійснена ГУ Держгеокадастру на підставі заяви, поданої неналежною особою (т. 2, а.с. 215-224).

01.04.20525 року до суду від представника ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення, в яких ОСОБА_3 зазначає, що спірна земельна ділянка в силу закону знаходилася в державній власності, а Київська міська рада не є суб`єктом права власності на землю державної власності, тому визначений прокурором позивач є неналежним (т. 3, а.с. 10-18).

17.04.2025 року до суду від НПП «Голосіївський» надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому представник Рибіцька Ю.Б. просить у задоволенні зустрічного позову відмовити, посилаючись на те, що НПП «Голосіївський» 30.12.2016 року проведено державну реєстрацію вже відведеної та сформованої земельної ділянки із земель комунальної власності з дотриманням вимог законодавства, а 13.01.2017 року зареєстровано право постійного користування цією земельною ділянкою;органом, який зареєстрував земельну ділянку є ГУ Держгеокадастру у м. Києві, що спростовує твердження позивача про подання заяви про реєстрацію до іншого органу, який не існував раніше; підтвердження наявності прав у ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку відсутні, а її включення до складу НПП «Голосіївський» ще у 2007 році та скасування відповідної державної реєстрації не призведе до виникнення права ОСОБА_1 на частину цієї земельної ділянки (т. 4, а.с. 4-7, 7 зворот).

22.04.2025 року до суду від ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області надійшли письмові пояснення на зустрічну позовну заяву, які представник Шевчук-Мельниченко О.П. просить врахувати під час розгляду та вирішення вказаної справи, та в яких зазначено, що підстави для відмови в державній реєстрації спірної земельної ділянки 30.12.2016 року буливідсутні та державним реєстратором правомірно та з метою збереження та використання національних природніх парків здійснено державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :79:304:0007площею 723,6941 га, при цьому встановлення меж вже відведеної земельної ділянки здійснювалося на підставі затвердженого рішенням Київської міської ради від 26.01.2012 року № 69/406 проекту землеустрою (т. 4, а.с. 19-20, 20 зворот).

28.05.2025 року до суду від представника ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення, в яких ОСОБА_3 вказує, що технічна документація, розроблена на підставі затвердженого рішенням Київської міської ради від 26.01.2012 року № 69/406 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не відповідає підставам розроблення технічної документації, які визначені технічним завданням до неї; здійснена 30.12.2016 року державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :79:304:0007 без існування заяви про її державну реєстрацію, а заява про державну реєстрацію датована 27.12.2016 року подана до органу державної реєстрації вже після державної земельної ділянки, тобто після 10.09.2022 року (т. 4, а.с. 36-43).

Ухвалою суду від 29.05.2025 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні (т. 4, а.с. 57-58).

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день, час і місце розгляду повідомлені в установленому цивільним процесуальним законодавством порядку.

Від представника позивача - прокурора Василюк О.Г. надійшла заява, з якої вбачається, що справу просить розглядати без її участі та позовні вимоги за первісним позовом підтримує і просить первісний позов задовольнити.

Від Київської міської ради та НПП «Голосіївський» надійшли заяви про розгляд справи без їх участі.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що Указом Президента України від 27.08.2007 року № 794/2007 (зі змінами, внесеними згідно з Указом Президента України від 30.10.2008 № 976/2008) на території м. Києва створено НПП «Голосіївський».

Площу земель зазначеного парку встановлено у розмірі 4 525,52 га, в тому числі 1 879,43 га земель, що надаються НПП «Голосіївський» в постійне користування.

Рішенням Київської міської ради від 26.01.2012 року № 69/7406 надано НПП «Голосіївський» в постійне користування земельні ділянки загальною площею 1888,18 га для експлуатації та обслуговування НПП «Голосіївський» у Голосіївському районі м. Києва, в тому числі ділянку загальною площею 723,69 га - за рахунок земель запасу природно-заповідного фонду (площею 709,90 га) та міських земель, не наданих у власність чи користування (площею 13,79 га).

Отже, судом з`ясовано, що земельна ділянка площею 723,69 га входить до території НПП «Голосіївський», відноситься до земель природно-заповідного фонду та надана в постійне користування НПП «Голосіївський».

Право постійного користування вказаною земельною ділянкою площею 723, 69 га (кадастровий номер :79:304:0007) за НПП «Голосіївський» зареєстровано 13.01.2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Разом з тим, встановлено, що на земельній ділянці комунальної власності площею 723,69 га (кадастровий номер :79:304:0007), яка перебуває в постійному користуванні НПП «Голосіївський» та належить до земель природно-заповідного фонду, знаходиться садовий будинок загальною площею 14,6 кв.м із зазначенням адреси: АДРЕСА_1 , право власності на який 21.09.2016 року зареєстровано за ОСОБА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна -000.

Підставою внесення вказаного запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зазначено рішення державного реєстратора Борискевича М.І., ДП «Сетам» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 31538522 від 23.09.2016 року. Документи, подані для державної реєстрації: довідка від 10.09.2016 року № 100916 ОК СТ «Гайок-МІ».

Відповідно до довідки від 14.10.2009року № 69 ОК «СТ «Гайок-МІ» ОСОБА_1 є членом садового (дачного) товариства ОК СТ «Гайок-МІ» згідно з рішенням загальних зборів членів садового (дачного) товариства та є власником садового (дачного) будинку АДРЕСА_1 .

Працівниками НПП «Голосіївський» 24.05.2023 року складено акт № 31/2-08-03/2023 про порушення природоохоронного законодавства та законодавства про природно-заповідний фонд України, в якому зазначено, що на території земельної ділянки з кадастровим номером :79:304:0007 виявлено ряд споруд та об`єктів: садові будинки, металеві контейнери без фундамента, туалети, теплиця, сарай, альтанка.

Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) листом від 08.12.2023 року надав інформацію, що Київська міська рада не приймала рішень про надання у власність чи користування земельної ділянки на АДРЕСА_1 . За даними міського земельного кадастру земельні ділянки за вказаною адресою не зареєстровані та не обліковуються.

Листами від 06.12.2023 року № 100-14745 та від 19.12.2023 року № 100-15283 Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація повідомила, що адміністрацією не опрацьовувалось питання щодо присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомого майна на АДРЕСА_1 .

За інформацією Департаменту містобудування та архітектури КМДА від 07.12.2023 року в реєстрі адрес у м. Києві відсутні відомості про документи стосовно присвоєння об`єкту нерухомого майна поштової адреси: АДРЕСА_1 .

Листом від 11.12.2023 року № 062/14-16133 (И-2023) КП КМР «КМ БТІ» повідомило, що за даними реєстрових книг КП КМР «Київське міське БТІ» за адресою: АДРЕСА_1 нерухоме майно на праві власності не реєструвалось, однак, за вказаною адресою проводилась технічна інвентаризація та існує інвентаризаційна справа.

В матеріалах інвентаризаційної справи № 115814 (10492/17) міститься лист Голосіївської РДА від 06.11.2009 року № 6-с-2126 про визначення рекомендованої адреси земельної ділянки, а також технічний паспорт на садовий (дачний) будинок, виготовлений 19.09.2016 року ТОВ «Проекттехсервісбуд» на замовлення ОСОБА_1 .

Крім того, з матеріалів вказаної інвентаризаційної справи вбачається, що основна інвентаризація садового будинку проведена 13.11.2009 року, а роки побудови садового (дачного) будинку на АДРЕСА_1 зазначено різні: 2007 рік (зазначено при інвентаризації у 2009 році) та 1991 рік (зазначено в технічному паспорті на садовий (дачний) будинок, виготовлений 19.09.2016 року ТОВ «Проекттехсервісбуд»).

Також, в наявних в матеріалах інвентаризаційної справи № 115814 (10492/17)планах земельної ділянки та садового (дачного) будинку СТ «Гайок-МІ» за адресою: АДРЕСА_1 вказано, що при проведенні основної інвентаризації в 2009 році, ні розпорядження про присвоєння поштової адреси, ні документи про відведення земельної ділянки в БТІ не надано.

За інформацією Національного центру управління та випробувань космічних засобів Державного космічного агентства України від 21.07.2023 року № 1964-4-04.01.02-2023 (додаток 1 інформаційно-аналітична довідка «Щодо супутникового моніторингу ознак самовільної забудови кадастрової земельної ділянки за № :79:304:0007, яка знаходиться на території НПП «Голосіївський» у м. Київ») до квітня 2009 року земельна ділянка на території НПП «Голосіївський» у м. Києві за запитуваними географічними координатами прив`язки до «об`єкту інтересу» була вільна від забудови, ознак знаходження будь-яких споруд в її межах не виявлено.

На підтвердження вказаного надано супутникові знімки станом на 2005, 2007, 2009, 2010, 2012, 2014, 2017, 2019 та 2020 роки.

Відповідно до протоколу огляду садового будинку на АДРЕСА_1 від 16.01.2024 року встановлено, що будинок знаходиться на земельній ділянці, огородженій парканом з металевої сітки лише зі сторони садово-дачного будинку АДРЕСА_2 . Географічні координати: НОМЕР_2. Даний садовий (дачний) будинок АДРЕСА_1 прямокутної форми, розмірами приблизно 3,2мх5,2м, розміщений на стовпчастому фундаменті стіни та дах якого обшиті металевими листами профнастилу сірого кольору, покрівля односкатна. Садовий (дачний) будинок АДРЕСА_1 має металеві двері та два глухих пластикових вікна. Поряд з вхідними дверима даного будинку встановлена дерев`яна лавка. Далі в глибину двору навпроти даного садового будинку розташована дерев`яна вбиральня з односкатною покрівлею вкритою шифером.

В якості додатку до вказаного протоколу огляду додано фототаблицю.

Згідно зі ст. 14 Конституції України право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст.1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується.

Частиною 1 ст. 9 ЗК України встановлено, зокрема, що до повноважень Київської і Севастопольської міських рад у галузі земельних відносин належить:

а) розпорядження землями територіальної громади міста;

б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу;

в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

За ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

При цьому, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Статтею 43 ЗК України передбачено, що землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Відповідно до ст.ст. 60, 61, 63 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» землі природно-заповідного фонду підлягають особливій охороні.

Згідно зі ст. 44 ЗК України до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва).

Положеннями ст. 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» передбачено, що національні природні парки належать до природно-заповідного фонду України.

Таким чином згідно з наведеними положеннями Земельного кодексу України, а також ст. 61 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»,ст. 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» національні природні парки належать до природно-заповідного фонду України.

Територіям природно-заповідного фонду законодавець надав особливий, виключний статус.

Згідно із законодавством України природно-заповідний фонд охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання. Україна розглядає цей фонд як складову частину світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною.

За змістом ст. 14 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» режим територій та об`єктів природно-заповідного фонду - це сукупність науково-обґрунтованих екологічних вимог, норм і правил, які визначають правовий статус, призначення цих територій та об`єктів, характер допустимої діяльності в них, порядок охорони, використання і відтворення їх природних комплексів.

Таким чином, з моменту створення в 2007 році НПП «Голосіївський» ця територія має статус природно-заповідного фонду і її правовий режим та цільове призначення визначаються фактом розташування на ній вказаного об`єкта.

Частиною 3ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» встановлено, що на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням.

Статтею 9 цього ж Закону визначено вичерпний перелік видів використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, який не передбачає використання територій природно-заповідного фонду під будівництво.

Спірна земельна ділянка відноситься до земель природно-заповідного фонду, які перебувають під особливою охороною держави та заволодіння якими всупереч вимогам ЗК України є недопустимим (наведеної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постановах від 07.04.2020 року в справі № 372/1684/14-ц, від 22.05.2018 року в справі № 469/1203/15-ц, від 28.11.2018 року в справі № 504/2864/13-ц, від 12.06.2019 року в справі № 487/10128/14-ц, від 11.09.2019 року в справі № 487/10132/14-ц та від 20.06.2023 року в справі № 554/10517/16-ц).

Статтею 5 Закону України «Про екологічну мережу України» передбачено, що території та об`єкти природно-заповідного фонду є складовою екомережі.

Згідно із ст. 3 цього Закону екомережа - це єдина територіальна система, яка утворюється з метою поліпшення умов для формування та відновлення довкілля, підвищення природно-ресурсного потенціалу території України, збереження ландшафтного та біорізноманіття, місць оселення та зростання цінних видів тваринного і рослинного світу, генетичного фонду, шляхів міграції тварин через поєднання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, а також інших територій, які мають особливу цінність для охорони навколишнього природного середовища і відповідно до законів та міжнародних зобов`язань України підлягають особливій охороні.

У ст. 4 цього Закону вказано, що збереження цілісності екомережі здійснюється відповідно до принципів забезпечення цілісності екосистемних функцій складових елементів екомережі, збереження та екологічно збалансоване використання природних ресурсів на території екомережі.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що території та об`єкти природно-заповідного фонду наділені надважливими функціями і завданнями, мають особливий статус та перебувають під особливою державною охороною.

Законом України «Про основи містобудування», в редакції, чинній на час реєстрації права власності на об`єкт нерухомості, передбачено, що при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені, зокрема, розробка містобудівної документації, проектів конкретних об`єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил; розміщення і будівництво об`єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об`єктів ; раціональне використання земель та територій для містобудівних потреб, підвищення ефективності забудови та іншого використання земельних ділянок; урахування державних та громадських інтересів при плануванні та забудові територій; урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва (ст. 5 цього Закону).

Визначення територій для містобудівних потреб здійснюється відповідно до затвердженої містобудівної документації з урахуванням планів земельно-господарського устрою (ч. 1 ст. 21 Закону України «Про основи містобудування»).

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.

Частиною 4 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Таким чином, для реалізації права на забудову відповідної земельної ділянки особа зобов`язана у встановленому законом порядку набути право власності або користування на неї.

За змістом ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкти нерухомості вважаються самочинними, а саме, якщо вони: 1) збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; 2) збудовані без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) збудовані з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Наявність хоча б однієї з трьох зазначених ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання та підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з п. 1 ч. 1ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» загальними засадами державної реєстрації прав є, серед іншого, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, а також їх внесення до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.

Відповідно до п. 1 та п. 4 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» загальними засадами державної реєстрації прав є гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.

На кожний об`єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього вперше у Державному реєстрі прав відкривається новий розділ та формується реєстраційна справа, присвоюється реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна (ч. 2 ст. 13 вказаного Закону).

Порядок проведення державної реєстрації прав встановлено ст. 18 цього ж Закону.

Так, після прийняття документів для державної реєстрації прав та їх перевірки, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав) та відкриває розділ в Державному реєстрі прав та/або вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав.

Згідно з ч.2ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

За ч. 4 цієї ж статті державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Згідно зст. 2 згаданого Закону заявником є власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло, перейшло чи припинилося речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Особливості державної реєстрації прав на об`єкти нерухомого майна, що були закінчені будівництвом до 05.08.1992 року, встановлені статтею 31 цього Закону.

Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05.08.1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються:1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою;2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.

Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність (ч. 1 ст. 31 вказаного Закону).

Разом з тим, п. 42 Порядку Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 встановлено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 05.08.1992 року, подаються:1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки.

За змістом п. 43 Порядку № 1127, у разі коли індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05.08.1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених цим пунктом, можуть бути подані документи, передбачені ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Водночас, відповідно до п. 40 Порядку № 1127 державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком.

Пунктом 41 Порядку № 1127 передбачено, що для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються, зокрема:1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта;2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Рішення про передачу у власність чи користування ОСОБА_1 земельної ділянки, що знаходиться на АДРЕСА_1 не приймалось.

Нерухоме майно, що перебуває у власності відповідача, є самочинним будівництвом, оскільки збудоване на земельній ділянці, яка для вказаної мети (під забудову) не відводилась.

При дослідженні судом обставин існування в особи права власності необхідним є передусім встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності (постанова Верховного Суду від 24.01.2020 року в справі № 910/10987/18).

Подібний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 року в справі № 911/3594/17, а також у постановах Верховного Суду від 27.02.2018 року № 925/1121/17, від 17.04.2019 року № 916/675/15, від 22.12.2021 року № 917/1970/20, від 10.11.2021 року № 911/2216/19, від 10.11.2021 року № 916/1988/20, від 04.11.2021 року № 725/3303/16-ц, від 04.11.2021 року № 927/934/20, тобто є сталою правовою позицію касаційного суду.

Як зазначалось вище, первинна реєстрація за ОСОБА_1 права власності (з відкриттям розділу) на майно площею 14,6 кв.м (з відкриттям розділу), індексний номер 31538522 від 23.09.2016 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, здійснена на підставі: довідки СТ «Гайок-МІ» від 10.09.2016 року № 100916 про те, що відповідач є членом кооперативу та власником садово-дачного будинку на АДРЕСА_1 .

Однак, сама по собі довідка ОК «СТ «Гайок-МІ» від 10.09.2016 року не є підставою виникнення права власності, оскільки не породжує право власності.

Отже, з огляду на приписи ст. 41 Конституції України, ст. 328та ч. 2 ст. 331 ЦК України відповідач не набула права власності та не є законним власником майна на АДРЕСА_1 .

Крім того, така адреса як: АДРЕСА_1 не присвоювалась, відомості про неї в реєстрі адрес у м. Києві відсутні.

Таким чином, право власності відповідача не виникало взагалі відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України (як і сам спірний об`єкт не виник як об`єкт права власності).

Принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомим майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року в справі № 653/1096/16-ц) передбачає, що відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається, виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2023 року в справі № 488/2807/17).

Право власності на спірний об`єкт саме як на об`єкт нерухомого майна не належало і не належить жодній особі.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постановах Верховного Суду від 19.04.2023 року в справі № 904/7803/21 та від 07.06.2023 року в справі № 916/959/22 належному способу захисту відповідає вимога про припинення володіння відповідача відповідним правом; судове рішення про задоволення таких позовних вимог є підставою для внесення до Державного реєстру запису про відсутність права; якщо на відповідний об`єкт, право на який не може бути зареєстроване за жодним суб`єктом, був відкритий розділ Державного реєстру прав, таке судове рішення є також підставою для закриття розділу Державного реєстру прав на цей об`єкт.

Таким чином, належною позовною вимогою є вимога про припинення володіння відповідачем спірним нерухомим майном.

Аналогічну позицію викладено Верховним Судом у справі № 910/7987/22 (постанова від 01.11.2023 року).

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що сам по собі факт державної реєстрації без наявності відповідних правових підстав, передбачених законодавством, не тягне за собою легітимізацію самочинно збудованого майна.

Враховуючи наведене, коли належний власник земельної ділянки не надавав згоди на будівництво на його земельній ділянці об`єкта нерухомого майна, він має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав як власника землі (ч. 2 ст. 152 ЗК України).

Як вже зазначено, нерухоме майно на АДРЕСА_1 є самочинним будівництвом, оскільки збудовано на земельній ділянці комунальної власності, яка під будівництво не відводилась, за відсутності документа, що посвідчує речове право на неї.

Використання земель природно-заповідного фонду є обмеженим і цей факт є загальновідомим.

Вказані землі перебувають під особливою охороною держави та заволодіння ними всупереч вимогам ЗК України є недопустимим.

Наведеної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постановах від 20.06.2023 року в справі № 554/10517/16-ц, від 07.04.2020 року в справі № 372/1684/14-ц, від 22.05.2018 року в справі № 469/1203/15-ц, від 28.11.2018 року в справі № 504/2864/13-ц, від 12.06.2019 року в справі № 487/10128/14-ц та від 11.09.2019 року в справі № 487/10132/14-ц.

За змістом приписів ч. 3 ст.7та ст.9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» будівництво на землях природно-заповідного фонду заборонено.

Частиною 2ст. 376 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК України).

Верховний Суд у постанові від 10.05.2018 року в справі № 910/15993/16 дотримується позиції, що право на самочинно збудоване майно є неіснуючим, не породжує прав щодо розпорядження майном.

Крім того, у вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що державна реєстрація права власності не є підставою для набуття права власності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 року в справі № 916/2791/13 зазначила, що реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного.

Аналогічні висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 року в справі № 680/214/16-ц та Верховного Суду від 16.11.2021 року в справі № 916/3200/17.

Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, хоча безпосередньо і не закріплений у такому вигляді в законі, знаходить вияв у правилах ст. 120 ЗК України,ст. 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (постанови Верхового Суду від 04.12.2018 року в справі № 910/18560/16, від 03.04.2019 року в справі № 921/158/18, від 22.06.2021 року в справі № 200/606/18, від 31.08.2021 року в справі № 903/1030/19).

Згідно з вказаним принципом особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 року в справі № 263/6022/16-ц, від 31.08.2021 року в справі № 903/1030/19).

Однак, не допускається набуття права власності на споруджені об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або такого іншого речового права на земельну ділянку, що передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на відповідній ділянці. Виходячи з принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, право власності на об`єкт нерухомого майна набуває той, хто має речове право на земельну ділянку (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 року в справі № 910/2861/18).

ОСОБА_1 , зареєструвавши право власності на садовий будинок на земельній ділянці комунальної власності, жодного речового права на спірну земельну ділянку не мала.

Тому об`єкт нерухомого майна - садовий будинок, що розташований на АДРЕСА_1 , є самочинним будівництвом.

Таким чином, здійснення державної реєстрації прав не нерухоме майно не змінює правовий статус нерухомості, яка самочинно збудована.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не може вважатися добросовісною особа, яка знала чи мала знати про набуття нею майна всупереч закону, зокрема про набуття земельної ділянки окремо від об`єкта нерухомості, який на ній розміщений, чи про набуття такого об`єкта окремо від земельної ділянки, якщо таке набуття не допускається в силу закону (постанови від 22.06.2021 року № 200/606/108 та від 23.11.2021 року № 359/3373/16-ц).

Згідно з ч. 4 ст. 376 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

ЦК України(ч. ч. 3 та 5 ст. 376) встановлює умови, за яких самочинно збудований об`єкт нерухомості може бути оформлений у власність особи як такий, що споруджений правомірно: 1) надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже самочинно збудоване нерухоме майно і прийняття судом рішення про визнання права власності за цією особою; 2) на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за нею право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує прав інших осіб.

При цьому, формулювання положень ст. 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею.

Тож реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої ст. 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень ч. 4 цієї статті.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 01.09.2021 року в справі № 202/1254/19.

В розумінні чинного законодавства належне відповідачу майно є сукупністю будівельних матеріалів, а відтак демонтувавши (розібравши) на виконання рішення суду таке майно, будівельні матеріали залишаться у власності відповідача і він не позбавлений права ними розпоряджатись на власний розсуд.

Дослідивши надані позивачем докази на підтвердження заявлених позовних вимог за первісним позовом, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заявлених позовних вимог.

Щодо заяви відповідача про застосування строків давності у цій справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч.1ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В силу ч. 1, 5 ст. 261, ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Частинами 3-5ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

У цій справі позивач за первісним позовом заявив вимоги про усунення перешкод власнику у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою кадастровий номер :79:304:0007 шляхом припинення володіння ОСОБА_1 нерухомим майном - садовим-дачним будинком АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), номер запису про право власності 16549339) та шляхом зобов`язання ОСОБА_1 знести об`єкти самочинного будівництва - садовий-дачний будинок та дерев`яну вбиральню, що розташовані по АДРЕСА_1 (за координатами у форматі десяткових градусів НОМЕР_2), тобто з позовом, сутність якого є усунення порушення, яке триває і має місце на момент звернення з позовом до суду (тобто початковий момент перебігу позовної давності зміщується із кожним новим порушенням права власника землі), тому на такий позов, не поширюються вимоги щодо позовної давності, оскільки з таким позовом можна звернутися в будь-який час, поки існують правовідносини та правопорушення.

Отже, строк звернення до суду з відповідними позовними вимогами за первісним позовом заступником керівника Київської міської прокуратури не пропущено, в зв`язку з чим відсутні підстави для застосування наслідків спливу позовної давності відповідно до ч.4ст.267 ЦК України.

Такий висновок суду повністю узгоджується з висновками, наведеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 року в справі № 554/10517/16-ц, спір у якій виник щодо земельної ділянки природно-заповідного фонду, в якій наголошено, що зайняття земельної ділянки природно-заповідного фонду з порушенням ЗК України та Закону України «Про природно-заповідний фонд України» потрібно розглядати як порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, що не пов`язане з позбавленням власника володіння відповідною земельною ділянкою. За таких умов ефективним способом захисту щодо повернення земельної ділянки природно-заповідного фонду власнику є негаторний позов, який може бути пред`явлений позивачем упродовж усього часу, поки існує відповідне правопорушення.

Також судом з`ясовано, що з вимогами ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Київська міська прокуратура повідомляла Київську міську раду про виявлені порушення відповідачем, а також просила вжити заходів щодо усунення перешкод, які чиняться в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою природно-заповідного фонду з кадастровим номером :79:304:0007 у Голосіївському районі м. Києва (лист від 16.01.2024 року).

Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) розглянуто зазначений лист прокуратури та надано відповідь від 29.01.2024 року про те, що Київською міською радою не вживалися заходи цивільно-правового характеру з порушених питань.

Таким чином, прокурором надана можливість компетентному органу відреагувати на порушення інтересів держави щодо спірної земельної ділянки, зокрема, шляхом вчинення дій для виправлення ситуації та відновлення порушених прав та інтересів територіальної громади міста Києва.

За викладених обставин, суд дійшов висновку про задоволення первісних позовних вимог заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі: Київської міської ради, в повному обсязі.

Що ж стосується вимог зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки, то суд зазначає наступне.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, та відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом, способів.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права.

При цьому,в спорах щодо захисту прав на землю при визначенні як предмета позову, так і способу захисту права та законного інтересу, слід враховувати положення спеціальних норми ст. 152 ЗК України.

Підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами відповідного права особи на земельну ділянку, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права (невизнання, оспорювання, перешкоди у користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

Обґрунтовуючи вимоги за зустрічним позовом, ОСОБА_1 , поміж іншого, зазначає, що незаконна, на її думку, державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :79:304:0007 площею 723,6941 га в Державному земельному кадастрі, в межах якої знаходиться земельна ділянка площею 0,1061 га, якою більше п`ятнадцяти років вона відкрито і безперервно користується як член кооперативу ОК «Гайок-МІ» для ведення садівництва, порушує її права на отримання цієї земельної ділянки у власність, в тому числі за набувальною давністю.

Як вбачається з доданих до зустрічної позовної заяви доказів, ОК «СТ «Гайок-МІ» звернувся до Київської міської ради з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 3,8 га на АДРЕСА_3 для оформлення її у власність для35 членів кооперативу під цільове призначення: садово-дачне будівництво.

Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) листом № 0570202/1-17471 від 27.12.2023 року повідомлено ОК «СТ «Гайок-МІ», що територія, що позначена на доданих до клопотання графічних матеріалах, розташована в межах земельної ділянки площею 723,6940 га (кадастровий номер :79:304:0007) у Голосіївському районі м. Києва, яка на підставі рішення Київської міської ради від 26.12.2012 року № 69/7406 надана в постійне користування НПП «Голосіївський» для експлуатації та обслуговування НПП «Голосіївський».

Вказана обставина підтверджується також висновком, ФОП - сертифікованого інженера землевпорядника ОСОБА_6 № 08-24 від 25.01.2024 року, складеним за результатами обстеження земельної ділянки, що знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 , с/т «Гайок-МІ».

При цьому, громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно протягом п`ятнадцяти років користуються земельною ділянкою, але не мають документів, що засвідчують наявність у них прав на зазначену земельну ділянку, можуть звернутися до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування з заявою про передачу такої земельної ділянки у їхню власність. Набуття громадянами права власності на земельну ділянку за давністю користування здійснюється в порядку безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами згідно із статтею 118 цього Кодексу в межах норм, визначених ст. 121 цього Кодексу(ст. 119 ЗК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 118 ЗК України громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122цього Кодексу. До заяви додається розроблена відповідно до Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що замовляється громадянином без надання дозволу на її розроблення.

У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) приймає рішення про її затвердження та передачу земельної ділянки у власність або вмотивоване рішення про відмову (ч. 2ст. 118 ЗК України).

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства,ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки),індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У заяві зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До заяви додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею (ч. 6ст. 118 ЗК України).

Однак, докази виявлення ОСОБА_1 бажання отримати відповідну земельну ділянку із земель державної або комунальної власності для садово-дачного будівництва та фактів звернення із відповідною заявою до Київської міської ради з дотриманням вимог ч. ч. 1,6 ст. 118 ЗК України відповідачем не надано.

При цьому, за змістом ст. ст. 118, 119 ЗК України суб`єктом такого звернення та право на отримання земельної ділянки у власність за давністю користування мають саме громадяни, тобто фізичні особи,а не ОК «СТ «Гайок-МІ».

Отже, ОСОБА_1 не надала суду жодних доказів перебування в її власності або користуванні земельної ділянки площею 0,1061 га на якій знаходиться садово-дачний будинок АДРЕСА_1 право на володіння яким відповідача припинено судом з мотивів, викладених вище, як частини спірної земельної ділянки за кадастровим номером :79:304:0007 площею 723,6941 га.

Щодо наданих відповідачем до зустрічної позовної заяви рішень виконавчого комітету Кагановичської районної ради депутатів трудящих з м. Києва від 07.05.1948 року № 552 та від 23.05.1949 №742 щодо затвердження розподілу земель під індивідуальні городи, у тому числі 4 га в урочищі Мишоловка, то вони не є тими правовстановлюючими документами, що підтверджують факт набуття відповідачем чи ОК «СТ «Гайок-МІ» права власності або користування частиною спірної земельної ділянки, площами відповідно 0,1061 га 4 га, оскільки ОСОБА_1 1983 року народження, а ОК «СТ «Гайок-МІ» створено в 2007 році, а за загальним правилом рішення органів місцевого самоврядування та їх виконавчих комітетів щодо розпорядження земельними ділянками можуть стосуватися лише тих осіб, які вже існують і мають правосуб`єктність на момент прийняття цих рішень.

Жодних інших доказів, що свідчать про наявність у відповідача чи ОК «СТ «Гайок-МІ» речових правна спірну земельну ділянку за кадастровим номером :79:304:0007 площею 723,6941 га чи будь-яку її частину суду не надано.

При цьому, встановлена ст. 204 ЦК України презумпція правомірності включення до складу НПП «Голосіївський» земельної ділянки загальною площею 723,6941 га з кадастровим номером :79:304:000 та законність набуття останнім права постійного користування на вказану земельну ділянку на підставі рішення Київської міської ради від 26.01.2012 року № 69/7406 стороною відповідача в установленому порядку не спростована та доказів визнання незаконним цього рішення органу місцевого самоврядування в судовому порядку не надано.

Що посилань відповідача на порушення Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17.10.2012 року, то суд зазначає наступне.

Земельний кодекс України з 01.01.2013 року доповнено ст. 79-1згідно із Законом №3613-VI від 07.07.2011 року - Закон України «Про Державний земельний кадастр», який набрав чинності з 01.01.2013 року.

Згідно ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» в первинній редакції, державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Також, до 01.01.2013 року ст. 126 ЗК України, а саме ч. 3 передбачала, що право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

Натомість, після 01.01.2013 року ст. 126 ЗК України вже передбачала, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, за приписами нового земельного законодавства, що чинне з 01.01.2013 року,передумовою для реєстрації права на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стало формування земельної ділянки, а саме визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру (ст. 79-1 ЗК України).

Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка з кадастровим номером :79:304:0007 зареєстрована в Державному земельному кадастрі 30.12.2016 року.

Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку інформація про документацію із землеустрою на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки - Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) 25.12.2016 року, що розроблена Київською обласною філією Центру ДЗК.

13.01.2017 року здійснена державна реєстрація права постійного користування НПП «Голосіївський» на земельну ділянку з кадастровим номером :79:304:0007, а 19.01.2017 року - державна реєстрація права власності територіальної громади м. Києва на земельну ділянку з кадастровим номером :79:304:0007.

Згідно ст. 79-1 ЗК України, в редакції чинній, на момент проведення державної реєстрації земельної ділянки:формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється:у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок;шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом;за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

За приписами п. 115 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17.10.2012 року, в редакції чинній на момент державної реєстрації спірної земельної ділянки, державна реєстрація земельних ділянок, переданих у власність (користування) без проведення їх державної реєстрації (в тому числі у разі, коли відомості про земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, не внесені до державного реєстру земель), здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельних ділянок державної чи комунальної власності) в порядку, визначеному для державної реєстрації земельної ділянки».

Водночас, згідно з пп. 1 п. 109 вказаного Порядку, в редакції чинній станом на дату державної реєстрації земельної ділянки,державна реєстрація земельної ділянки здійснюється за заявою особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки у разі її передачі у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи.

Отже, державна реєстрація земельної ділянки може бути здійснена, в тому числі, за заявою землекористувача (особи, якій раніше було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою).

Як з`ясовано судом,рішенням Київської міської ради від 24.12.2009 року №942/3011 НПП «Голосіївський» надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у постійне користування, а рішенням Київської міської ради від 26.01.2012 року №69/7406 вказаний проект землеустрою було затверджено.

Також встановлено, що НПП «Голосіївський» видано державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №070142 на підставі рішення Київської міської ради від 26.01.2012 року №69/7406.

Абзацом 5 п. 2 розд. ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр», у редакції чинній станом на дату державної реєстрації земельної ділянки, передбачено, що у разі якщо до 01.01.2013 року була розроблена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у власність або надання в користування, у тому числі на умовах оренди, а відомості про таку земельну ділянку не внесені до Державного реєстру земель, державна реєстрація такої земельної ділянки здійснюється на підставі зазначеної технічної документації із землеустрою в порядку, встановленому законом.

Таким чином, розроблення ДП «Центр державного земельного кадастру» у 2016 році за замовленням НПП «Голосіївський» технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) зумовлено та націлено на приведення наявного у НПП «Голосіївський» речового права у відповідність до земельного законодавства, яке чинне з 01.01.2013 року.

Отже, обставини невиконання НПП «Голосіївський» вимог земельного законодавства чинного до 01.01.2013 року, а саме ст. 202 ЗК України, згідно з якою державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель, не впливають на правомірність формування земельної ділянки з кадастровим номером :79:304:0007 відповідно до вимог законодавства, чинного на момент вчинення відповідних реєстраційних дій.

Щодо органу до якого було подано заяву про державну реєстрацію спірної земельної ділянки, то суд зазначає, що як вбачається із змісту Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-016 від 30.12.2016 року, органом, яким зареєстрував земельну ділянку є Головне управління Держгеокадастру у м. Києві, що спростовує твердження ОСОБА_1 про подання заяви про реєстрацію до іншого органу, який не існував раніше.

При цьому, надана стороною відповідача заява ДП «Центр державного земельного кадастру» про реєстрацію спірної земельної ділянки від 27.12.2016 року, яка начебто подавалася до ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, не є належним доказом, на підставі якого можна встановити обставини, які входять в предмет доказування, оскільки цей документ не містить підпису заявника, що унеможливлює встановлення відомостей щодо обставин її подання.

Таким чином, ОСОБА_1 не довела факту порушення її прав чи законних інтересів внаслідок проведення державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :79:304:0007 та державної реєстрації права постійного користування на зазначену земельну ділянку за НПП «Голосіївський», а мотиви відсутності порушень Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17.10.2012року під час реєстрації земельної ділянки викладено судом вище.

За викладених обставин, правових підстав для задоволення зустрічного позову суд не вбачає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь платника Київської міської прокуратури за подання первісної позовної заяви в інтересах держави в особі Київської міської ради підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 6 056,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 19, 76-81, 82, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

позов заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі: Київської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: Національний природний парк «Голосіївський» про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою - задовольнити.

Усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою кадастровий номер :79:304:0007 шляхом припинення володіння ОСОБА_1 нерухомим майном - садовим-дачним будинком АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), номер запису про право власності 16549339).

Усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою кадастровий номер : 79:304:0007 шляхом зобов`язання ОСОБА_1 знести об`єкти самочинного будівництва - садовий-дачний будинок та дерев`яну вбиральню, що розташовані по АДРЕСА_1 (за координатами у форматі десяткових градусів НОМЕР_2).

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Київської міської ради, Національного природного парку «Голосіївський», третя особа: Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області про визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Київської міської прокуратури(, місцезнаходження: вул. Предславинська, буд. 45/9, м. Київ, 03150)сплачений судовий збір у розмірі 6 056,00 грн (шість тисяч п`ятдесят шість гривень 00 копійок).

Відомості про учасників справи:

Позивач: заступник керівника Київської міської прокуратури, , місцезнаходження: вул. Предславинська, буд. 45/9, м. Київ, 03150, в інтересах держави в особі: Київської міської ради, , місцезнаходження: вул. Хрещатик, буд. 36, м. Київ, 01044;

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 .

Третя особа: Національний природний парк «Голосіївський», , місцезнаходження: вул. Митрополита Липківського, буд. 35, м. Київ, 03035.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.С. Хоменко