Справа № 336/4588/25
Провадження №: 2/336/2730/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Савеленко О.А.,

за участі секретаря судового засідання Прохорової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Кузнецова І.С. звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.10.2024 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики грошових коштів у формі розписки, за умовами якого відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 40 000 грн., які зобов`язався повернути до 31.12.2024. Сторонами узгоджено, що в разі неповернення або повернення в неповній сумі грошових коштів відповідач зобов`язався сплатити пеню в розмірі 5% від отриманої суми за кожен тиждень прострочення. Свої зобов`язання відповідач у встановлений договором строк не виконав.

Посилаючись на викладені обставини просить стягнути з відповідача борг за договором позики в сумі 40 000 грн., пеню 5% в сумі 40 000 грн., 3% річних в сумі 456,99 грн. та інфляційні втрати в сумі 1705,81 грн. та судові витрати.

Процесуальні дії у справі, позиція сторін.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.05.2025 відкрито проводження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Кузнецов І.С. в судове засідання не з`явились. Представник позивача адвокат Кузнецов І.С. позовні вимоги просив задовольнити, справу розглянути без його участі, про що до суду через підсистему «Електронний суд» подав письмову заяву.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечував, справу просив розглядати без його участі та без фіксації технічними засобами, про що до суду подав письмову заяву.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Встановлені судом обставини.

Згідно з розпискою від 06.10.2024 ОСОБА_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_1 отримав у борг від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 40000 гривень та зобов`язався повернути грошові кошти до 31.12.2024. В разі неповернення коштів (або повернення не в повному обсязі) зобов`язався виплатити пеню в розмірі 5% від зазначеної суми за кожний тиждень прострочки (а.с.12).

На час розгляду справи кошти відповідачем не повернуто.

Нормативне обґрунтування.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч.1,3 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмову від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язань.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та двох - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17.

Висновки суду.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що зазначена розписка є належним письмовим доказом укладення між позивачем та відповідачем договору позики в указаній в ній сумі. Вона підтверджує як його укладення, так і суму позики, дату отримання коштів в борг, зобов`язання їх повернення у визначену в ній дату, засвідчує отримання відповідачем (боржником) від позивача (кредитора) вказаної грошової суми. Розписка також підтверджує право позивача вимагати від відповідача повернення суми боргу, і обов`язок відповідача - виплатити позивачу зазначену суму боргу та пеню в розмірі 5% від запозиченої суми за кожний тиждень простроченої суми, що складає 40 000 грн.

Станом на день звернення з позовом та на час розгляду справи відповідачем не спростовано вимоги позивача, не надано доказів повернення суми боргу. Крім того, відповідач визнав позов у повному обсязі..

Стосовно позовних вимог позивача щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 відсотки річних за договором позики від 06.10.2024 на зальну суму 456,99 грн. та інфляційні втрати в сумі 1705,81 грн.

Враховуючи доведеність вимог, заявлених позивачем, суд вважає за необхідне позов задовольнити у повному обсягу.

У зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Керуючись 16, 202, 207, 625, 1046,1047, 1049 ЦК України, ст. 19, 76-82, 141, 258, 259, 354-355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики, що становить 40 000 (сорок тисяч) гривень, пеню в сумі 40 000 (сорок тисяч) гривень, 3% річних в сумі 456 (чотириста п`ятдесят шість) гривень 99 копійок, інфляційні втрати в сумі 1705 (одна тисяча сімсот п`ять) гривень 81 копійка.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , дата народження невідома, РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.А. Савеленко