КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 757/1068/25-ц
У Х В А Л А

10 липня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

розглянувши у порядку апеляційного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 лютого 2025 року у складі судді Ільєвої Т.Г.,

у цивільній справі за заявою Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області, заінтересовані особи: акціонерне товариство комерційний Банк «ПриватБанк», ОСОБА_1 про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю,-

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 26 лютого 2025 року заяву ГУ ДПС у Черкаській області про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 , 30 квітня 2025 року звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху для подання до суду обґрунтованої заяви про поновлення визначеного в ч. 3 ст. 350 ЦПК України п`ятиденного строку на апеляційне оскарження рішення суду, надано строк на усунення недоліків.

16 травня 2025 року ОСОБА_1 на поштову адресу направлено копію ухвали суду від 15 травня 2025 року, яка повернулася на адресу суду 12 червня 2025 року з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 86-87).

Крім того, вказана ухвала направлялася також скаржниці на зазначену в апеляційній скарзі адресу електронної пошти та до електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд», яка доставлена 16 травня 2025 року (а.с. 84-85).

Між тим, за весь період перебування справи в суді апеляційної інстанції, з моменту надходження апеляційної скарги, а саме: 30 квітня 2025 року до Київського апеляційного суду, ОСОБА_1 жодним чином не поцікавилася станом свого апеляційного провадження за цією апеляційною скаргою, свої процесуальні обов`язки скаржниці належно не реалізувала, вимог ухвали Київського апеляційного суду від 15 травня 2025 року про залишення її апеляційної скарги без руху, не виконала.

Апеляційний суд зазначає, що вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, який згідно положень ст. 354 ЦПК України за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Отже суд з урахуванням конкретних обставин справи має оцінити на предмет поважності причини пропуску встановленого законом процесуального строку і залежно від встановленого постановити ухвалу про поновлення або відмову у поновленні цього строку.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Також слід врахувати, що Верховний Суд у складі колегії суддів другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 2103/490/2012 вказав про те, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Отже, враховуючи доставлення копії ухвали Київського апеляційного суду від 15 травня 2025 року до електронного кабінету скаржниці в підсистемі «Електронний суд» 16 травня 2025 року є підстави до застосування п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України, оскільки на усунення недоліків у строк визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Крім того апеляційна інстанція звертає увагу на те, що особа, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою (абзац перший частини сьомої статті 14 ЦПК України).

Таким чином, процесуальний закон передбачає надсилання судового рішення як рекомендованим листом з повідомленням про вручення, так і в електронній формі через «Електронний кабінет», у тому числі на офіційну електронну адресу засобами підсистем Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи у випадках, передбачених пунктом 37 глави 2 розділу III затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21 Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Вимога про надіслання судового рішення через підсистеми Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи є обов`язковою для осіб, визначених у частині шостій статті 14 ЦПК України, пункті 10 вказаного Положення, зокрема для тих, які добровільно зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 454/1883/22 (провадження № 14-117цс23), пункти 64-65).

Так, розуміючи важливість дотримання оптимального балансу між забезпеченням реалізації права особи на доступ до правосуддя та принципом правової визначеності, Європейський суд з прав людини сформував правову позицію, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з - прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності.

Законом, а саме ст. ст. 43, 44 ЦПК України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, наділені широким колом цивільних прав, та обов`язками, зокрема добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати покладені на них процесуальні обов`язки.

Враховуючи вище викладене, підстав для прийняття апеляційної скарги немає, оскільки заяви на усунення недоліків подано не було.

За таких обставин, у відповідності до вимог п. 4. ч. 1 ст. 358 ЦПК України, правові підстави для відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 лютого 2025 року - відсутні.

Враховуючи викладене, керівні роз`яснення, які містяться у постанові Верховного Суду у від 21 лютого 2018 року у справі № 2103/490/2012, практику Європейського суду з прав людини, вимоги ст.ст. 357, 358 ЦПК України, суд вважає, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 лютого 2025 року, слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 185, 356, 357, 358 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 лютого 2025 року у цивільній справі за заявою Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області, заінтересовані особи: акціонерне товариство комерційний Банк «ПриватБанк», ОСОБА_1 про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: