КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2025 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 755/3651/24

номер провадження: 22-ц/824/5703/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Малашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 листопада 2024 року у складі судді Катющенко В.П., у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», треті особи: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мельник Юрій Анатолійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс»), треті особи: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Я.В., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мельник Ю.А., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позовна заява мотивована тим, що 26 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. на підставі ст.ст.87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку, було вчинено виконавчий напис №36646 про стягнення у безспірному порядку з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» заборгованість за споживчим кредитним договором №78713-А від 24 липня 2017 року, укладеного між позивачем та первісним кредитором TOB «СС ЛОУН», у розмірі 6 048 грн 56 коп., яка складається із: 3 498 грн 90 коп. - тіло кредиту; 1 349 грн 66 коп. - заборгованість за відсотками; 1 200 грн 00 коп. - плата за вчинення виконавчого напису.

Вказував, що на підставі вказаного виконавчого напису відповідач ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» звернувся із заявою про відкриття виконавчого провадження до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Ю.А. та пред`явив його до виконання. 14 червня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мельником Ю.А. було відкрите виконавче провадження (далі - ВП) НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого документа. Зазначав, що копія постанови про відкриття виконавчого провадження з ідентифікатором доступу до провадження йому не надходила, про її існування йому стало відомо з Електронного сервісу державних послуг «Дія» та відкритих даних в Єдиному реєстрі боржників (https://erb.miniust.eov.ua/).

Зазначав, що вказаний виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки його вчинено з порушенням норм законодавства, зокрема, ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, а саме: оскаржуваний виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14. Однак нотаріус не врахував, що вчинення виконавчого напису було можливо лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору та, що сума заборгованості не є безспірною. При цьому нотаріус не перевірив безспірність вимог стягувача, наявність доказів належного направлення стягувачем та отримання боржником повідомлень щодо наявності заборгованості за кредитним договором та вимог про виконання зобов`язань за цим договором з дня виникнення права вимоги, а саме, з 21 серпня 2017 року до моменту вчинення виконавчого напису нотаріуса 26 березня 2021 року - минуло більше трьох років, що є порушенням ст.88 Закону України «Про нотаріат», а також те, що кредитний договір №78713-А від 24 липня 2017 року, який був укладений між позивачем та первісним кредитором ТОВ «СС ЛОУН», нотаріально не посвідчувався.

З урахування наведеного, ОСОБА_1 просив: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса №36646 від 26 березня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. про стягнення у безспірному порядку з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» заборгованість за кредитним договором №78713-А від 24 липня 2017 року у розмірі 6 048 грн 56 коп.; стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн 00 коп. та судовий збір.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 листопада 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 26 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В., зареєстрований за реєстровим №36646, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» заборгованості за кредитним договором №78713-А від 24 липня 2017 року, у загальному розмірі 6 048 грн 56 коп.

Стягнуто із ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000 грн 00 коп.

Стягнуто із ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» у дохід держави судовий збір у розмірі 1 211 грн 20 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ухвалити нове, яким відмовити у стягненні витрат за надання правничої допомоги на користь ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи та неправильне дослідження доказів, що мають значення для справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що керуючись п.1 ч.4 ст.137 ЦПК України консультація позивача, підготовка позовної заяви, подання додаткових пояснень та інші послуги, здійснені адвокатом, який має вищу юридичну освіту, володіє спеціальними знаннями, має достатній юридичний стаж, здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, виданого 31 травня 2012 року, та в сумі коштує 15 000 грн 00 коп. є значно завищена відносно складності справи, яка не потребує спеціальних знань.

Вказує, що через малозначність справи, вирішення справи не впливає на репутацію позивача та майже відсутній публічний інтерес. У зв`язку з чим скаржник вважає, що позовні вимоги в частині витрат щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення правничої допомоги з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» у розмірі 15 000 грн 00 коп., є необґрунтованими та завищеними відносно складності справи.

Позивач ОСОБА_1 і треті особи: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Я.В., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мельник Ю.А., не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи повідомлені судом апеляційної інстанції про судове засідання, призначене на 17 червня 2025 року на 10 год 00 хв., завчасно, в установленому законом порядку, проте у судове засідання не з`явились, причину неявки суду не повідомили.

Так, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та його представник (керівник) Тимошенко О.О., а також приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мельник Ю.А. отримали судові повістки про виклик до суду до електронного кабінету підсистеми «Електронний суд» 24 квітня 2025 року, що підтверджується звітом підтвердження отримання вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду (а.с.93-95).

Позивач ОСОБА_1 отримав судову повістку про виклик до суду на свою офіційну електронну пошту 24 квітня 2025 року, що підтверджується звітом підтвердження отримання вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду (а.с.96).

Приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Я.В. повідомлялася судом шляхом направлення судової повістки на наявну в матеріалах справи її офіційну адресу місцезнаходження. 02 березня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду повернувся конверт із судовою повісткою, направленою на поштову адресу: 08702, Київська область, вул. Київська,буд.115, оф.1, з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.52, 97-98).

Згідно з ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до положень ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку (пункт 1); день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи (пункт 2); день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (пункт 3).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що учасники справи повідомлені судом апеляційної інстанції про розгляд справи належним чином.

Зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала неявку учасників справи такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 листопада 2024 року в частині задоволення позову ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а також в частині стягнення із ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» у дохід держави судового збору, в апеляційному порядку не оскаржується, а тому відповідно до положень ч.1 ст.367 ЦПК України його законність та обґрунтованість в цих частинах колегією суддів не перевіряється.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Ухвалюючи рішення в частині стягнення із ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн 00 коп., суд першої інстанції виходив з того, що понесені позивачем витрати є документально підтвердженими, необхідними, співмірними зі складністю справи та обсягом наданих послуг, а також відповідають критеріям розумності. Відповідач, у свою чергу, не надав жодних доказів на підтвердження необґрунтованості або надмірності таких витрат, а тому вони підлягають відшкодуванню в повному обсязі відповідно до вимог ст..ст. 133, 137, 141 ЦПК України та усталеної судової практики.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч.3 ст.133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями ст.59 Конституції України та ст.15 ЦПК України, кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, а також у постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19, від 12 січня 2022 року у справі № 750/10242/20.

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи вбачається, що 12 лютого 2024 року між адвокатом Кожем`яченко В.В. (адвокат) та ОСОБА_1 (клієнт) було укладено договір про надання правової/правничої допомоги № 74/24-ІІ (далі - Договір), за змістом якого адвокат Кожем`яченко В.В. на умовах платності зобов`язався надавати ОСОБА_1 професійну правову допомогу у судовій справі про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса №36646 від 26 березня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. (п.1.2 договору).

Згідно з п. 3.5 договору, за надання правової (правничої) допомоги, відповідно до даного договору, клієнт сплачує адвокату фіксовану суму гонорару в розмірі 15 000 грн 00 коп. Гонорар сплачується клієнтом на протязі 30 (тридцяти) діб після набрання законної сили відповідного рішення суду про визнання судом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Як видно з опису надаваємих послуг до договору про надання правової/правничої допомоги № 74/24-ІІ від 12 лютого 2024 року, адвокатом Кожем`якою В.В. клієнту ОСОБА_1 у цій справі було надано або планується надати, зокрема, такі юридичні послуги: первинна юридична консультація щодо ситуації клієнта; ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, включаючи перевірку інформації в реєстрах; у разі потреби передбачено направлення адвокатських запитів з метою отримання необхідних копій документів та інформації; здійснення моніторинг стану судової справи, а також супровід клієнта в судових засіданнях; підготовлено та направлено процесуальні документи, у тому числі заяви, клопотання, відзиви; отримання дублікат судового рішення з метою звернення до виконавчої служби; підготовка та подання заяви державному/приватному виконавцю про завершення виконавчого провадження відповідно до п.5 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»; передбачено вжиття заходів щодо оскарження бездіяльності виконавця, у разі її вчинення; здійснення перевірку наявності відкритих виконавчих проваджень щодо клієнта; забезпечення інформування клієнта про хід виконання доручень і проміжні результати.

Таким чином обсяг наданої правничої допомоги охоплює як представництво інтересів у виконавчому провадженні, так і вжиття заходів щодо захисту прав клієнта у межах відповідних судових і виконавчих процедур.

При цьому, враховуючи передбачену ст.627 ЦК України свободу договору, апеляційний суд вважає, що визначений в договорі незмінний гонорар адвоката у вигляді фіксованої суми, не залежить від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу, а тому не вимагає надання окремого детального опису вже наданих послуг з доказами їх оплати.

У постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 Верховний Суд зазначив, що витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Також у постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 734/2313/17 Верховний Суд наголосив, що «гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Тому з огляду на вказані вище норми права та правові висновки Верховного Суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що стороною позивача ОСОБА_1 надано належні та допустимі докази, що надають йому право на стягнення з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги у розмірі 15 000 грн 00 коп.

При цьому, як зазначалося вище, процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання. Слід зауважити, що на сторону, яка подає клопотання про зменшення витрат, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат.

Так, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19, в якому, серед іншого наголошено, що з огляду на принципи диспозитивності та змагальності, суд не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Подібні висновки можна також зустріти в ряді постанов Верховного Суду, зокрема, у справі № 922/3436/20, у справі № 910/7586/19, у справі № 910/16803/19.

У вже згаданій справі № 755/9215/15-ц Велика Палата також вказала, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони.

З огляду на викладене та приймаючи до уваги, що ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», будучи належним чином повідомленим про розгляд справи у суді першої інстанції й отримавши копію позовної заяви з клопотанням про стягнення витрат на професійну правову допомогу у розмірі 15 000 грн 00 коп., з відповідними додатками до неї (а.с.54), не скористалось своїм процесуальним правом на заявлення клопотання про зменшення розміру таких витрат, а суд з власної ініціативи не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до законного висновку про стягнення із ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі 15 000 грн 00 коп., що відповідає узгодженому адвокатом та клієнтом розміру гонорару у цій справі.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що стягнуті судом першої інстанції витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн 00 коп. є завищеними та неспівмірними, виходячи з такого.

Згідно з ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Оскільки питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вирішувалося судом першої інстанції, і саме в межах цього розгляду позивачем було заявлено відповідне клопотання із доданими доказами понесених витрат, то саме в суді першої інстанції відповідач, який був належним чином повідомлений про розгляд справи та про заявлене позивачем клопотання про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 15 000 грн 00 коп., повинен був реалізувати своє процесуальне право на подання заяви про зменшення розміру таких витрат.

Суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями самостійно переглядати розмір правничої допомоги без належно заявленого клопотання та відповідних доказів, які повинні бути подані саме в суді першої інстанції, оскільки це суперечитиме положенням ст.367 ЦПК України, відповідно до змісту якої суд апеляційної інстанції за загальним правилом здійснює перевірку законності й обґрунтованості рішення в межах доводів та доказів, які були наявні на момент його ухвалення.

При цьому колегія суддів враховує, що відповідач, будучи юридичною особою, не навів жодних об`єктивних причин або доказів, що підтверджували б неможливість подання клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законними і обґрунтованими, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому ці рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Датою постанови апеляційного суду є дата складення повного її тексту, оскільки справа розглянута за відсутності учасників справи без проголошення скороченого судового рішення (вступної та резолютивної частин) та в цьому випадку підлягають застосуванню положення другого речення ч.5 ст.268 ЦПК України, якою передбачено, що датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21).

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 листопада 2024 року в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: