УХВАЛА

07 липня 2025 року

м. Київ

справа № 686/2610/25

провадження № 61-8506ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Савченка Ярослава Васильовича, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 квітня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 26 червня 2025 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» (далі - ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку») звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 , відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, інфляційних втрат в розмірі 122 849,39 грн та трьох процентів річних - 37 230,22 грн, а всього 160 079,61 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 квітня 2025 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 26 червня 2025 року, позов задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» три проценти річних від простроченої суми в розмірі 36 876,24 грн, інфляційні втрати - 119 493,91 грн. Здійснено розподіл судових витрат.

У липні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Савченка Я. В., на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 квітня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 26 червня 2025 року.

У касаційній скарзі заявниця, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у справі в загальному розмірі складає 160 079,61 грн, яка станом на 01 січня 2025 року не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028*250= 757 000,00 грн).

Враховуючи зазначене вище, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 квітня 2025 року та постанова Хмельницького апеляційного суду від 26 червня 2025 року не підлягають касаційному оскарженню відповідно до положень частини третьої статті 389 ЦПК України, тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали містять посилання на випадок, передбачений підпунктами а), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого судове рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню, якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа має виняткове значення для заявниці.

Обґрунтовуючи довід про необхідність формування Верховним Судом єдиної правозастосовчої практики, заявниця вказує, що відсутній висновок суду касаційної скарги щодо застосування частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, якщо рішення суду про стягнення основного зобов`язання не може бути виконано, оскільки кредитор пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Проте, суд апеляційної інстанції в цій справі застосував висновок Верховного Суду, викладеного, зокрема в постанові від 28 вересня 2021 року в справі № 759/4755/19. У вказаній справі, залишаючи без змін постанову апеляційного суду, якою з боржника стягнуто три проценти річних та інфляційні втрати в зв`язку із невиконанням судового рішення щодо стягнення основної заборгованості, Верховний Суд вказав, що пропуск кредитором строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання щодо стягнення основного боргу, не має правового значення.

Вказане також відповідає висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18), та застосованого апеляційним судом.

Стосовно «виняткового значення» справи для учасника справи, то Верховний Суд зазначає: у даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційний скарзі.

Обґрунтовуючи вказаний довід заявниця посилається на те, що у неї на утриманні перебуває 12 неповнолітніх дітей, тому незаконними рішеннями в цій справі на неї безпідставно покладено фінансовий тягар.

Проте, до касаційної скарги додано докази щодо шести неповнолітніх дітей, при цьому заявниця спільно із ОСОБА_2 є батьками-вихователями дітей, які позбавленні батьківського піклування. Серед іншого, відповідно до змісту Розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації від 07 лютого 2025 року № 21/2025-р (пункт 5.1) забезпечено призначення та виплату державної соціальної допомоги дітям, позбавленим батьківського піклування та грошового забезпечення батькам вихователям.

Оцінивши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що посилання заявника на положення підпунктів а), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України є необґрунтованими, оскільки предмет спору не містить обґрунтованих фактичних передумов для віднесення справи до категорії винятково значимих. Крім того, наведені заявницею в касаційній скарзі обставини не дають підстав для висновку, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

З урахуванням наведеного, оскільки заявниця подала касаційну скаргу на судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, які не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Савченка Ярослава Васильовича, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 квітня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 26 червня 2025 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат.

Копію ухвали надіслати заявниці.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян