ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/643/20 Номер провадження 22-ц/814/2166/25Головуючий у 1-й інстанції Свістєльнік Ю.М. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Чумак О.В.,

суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

за участю секретаря Галушко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою заступника керівника Полтавської обласної прокуратури

на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 19 лютого 2025 року, ухвалене суддею Свістєльнік Ю.М.

у справі за позовом Глобинської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах: Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, Глобинської міської ради Полтавської області до ОСОБА_1 про розірвання договорів оренди землі, скасування їх державної реєстрації, повернення земельних ділянок, стягнення шкоди за використання земельних ділянок не за цільовим призначенням,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року заступник керівника Глобинської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Полтавській області), Глобинської міської ради Полтавської області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання договорів оренди землі, скасування їх державної реєстрації, повернення земельних ділянок, стягнення шкоди за використання земельних ділянок не за цільовим призначенням.

В обґрунтування заявлених вимог прокурор зазначав, що наказами Головного управління ГУ Держземагенства у Полтавській області від 27 лютого 2014 року ОСОБА_1 надано п`ять земельних ділянок, цільове призначення - для сінокосіння та випасання худоби, в довгострокову оренду строком 49 років із земель сільськогосподарського призначення, що розташовані з південної сторони с. Іванове Селище Івановоселищенської сільської ради Глобинського району Полтавської області.

На підставі вказаних наказів 06 березня 2014 року між ГУ Держземагенства у Полтавській області та ОСОБА_1 укладені договори оренди земельних ділянок, за умовами яких земельна ділянка повинна використовуватися орендарем виключно за цільовим призначенням, орендар зобов`язаний використовувати встановлені обмеження в обсязі, передбаченому законом або договором.

Але у порушення вимог земельного законодавства та умов відповідного договору ОСОБА_1 земельні ділянки, площею 7,0038 га, кадастровий номер :00:023:0008, площею 32,3006 га, кадастровий номер :00:022:0001, площею 27,8958 га, кадастровий номер :00:023:0009, площею 18,4958 га, кадастровий номер :00:023:0011, призначені для сінокосіння та випасання худоби, використовував для вирощування сільськогосподарських культур, тобто не за цільовим призначенням із відступленням від проекту землеустрою.

Земельна ділянка площею 9,1025 га, кадастровий номер :00:022:0002, представлена сіножатями з переважанням лучно-болотної рослинності, ознаки розорення відсутні.

Актами перевірки дотримання вимог земельного законодавства та актами обстеження земельних ділянок встановлено, що на момент проведення відповідної перевірки/обстеження земельні ділянки використовувались під посів сільськогосподарської культури (виявлено залишки урожаю кукурудзи) на більшій частині площі кожної з п`яти земельних ділянок за виключенням заболочених та порослих очеретом угідь.

Прокурор вказує, що нецільовим використанням земельних ділянок, призначених для сінокосіння та випасання худоби, ОСОБА_1 заподіює шкоду орному шару землі та уникає сплати орендної плати як за ріллю, що значно перевищує орендну плату за землю пасовищ.

Крім того, прокурор вважає, що ОСОБА_1 не виконав умови пунктів 18 та 32 договорів оренди землі від 06 березня 2014 року, відповідно до яких він був зобов`язаний розробити технічну документацію з нормативно-грошової оцінки земельної ділянки та в подальшому подати орендодавцю витяг із технічної документації про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки разом із проєктом додаткової угоди щодо внесення змін до договору оренди земельної ділянки в частині зазначення нормативно-грошової оцінки земельної ділянки та розміру орендної плати.

Використання земельної ділянки як основного національного багатства з порушенням цільового призначення та умов використання земель не може відповідати суспільному інтересу та порушує інтереси держави як гаранта дотримання принципу верховенства права у країні. Незаконне розорення пасовищ призводить до погіршення якості ґрунтів та виснаження земель, що завдає шкоди земельним ресурсам держави, а також суперечить державній політиці у сфері земельних відносин.

Правонаступник органу, який здійснював державну політику щодо розпорядження земельними ділянками за межами населених пунктів та який є стороною договорів оренди, є ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, а також наступний власник земельної ділянки як об`єкта комунальної власності Глобинська міська рада (Івановоселищенська сільська рада) функцій щодо захисту порушених прав держави та суспільного інтересу не виконує, що є підставою для їх захисту органами прокуратури шляхом пред`явлення позову.

Уточнивши позовні вимоги, прокурор просив суд:

- розірвати договори оренди земельних ділянок від 06 березня 2014 року, укладені між ГУ Держгеокадастру у Полтавській області та ОСОБА_1 , щодо земельних ділянок, площею 7,0038 га, кадастровий номер :00:023:0008, площею 32,3006 га, кадастровий номер :00:022:0001, площею 9,1025 га, кадастровий номер :00:022:0002, площею 27,8958 га, кадастровий номер :00:023:0009, площею 18,4958 га, кадастровий номер :00:023:0011, із земель запасу комунальної власності сільськогосподарського призначення, розташованих за межами населених пунктів на території Івановоселищенської сільської ради Глобинського району Полтавської області, дата державної реєстрації права 12 березня 2014 року;

- внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про припинення права оренди всіх вказаних вище земельних ділянок;

- зобов`язати ОСОБА_1 повернути вказані земельні ділянки до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області шляхом підписання акта приймання-передавання земельних ділянок;

- стягнути з відповідача шкоду, завдану внаслідок використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, у розмірі 75 324,77 грн.

Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 02 березня 2021 року на підставі клопотання прокурора, у зв`язку із припиненням повноважень Івановоселищенської сільської ради Глобинського району Полтавської області залучено до участі у справі її правонаступника - Глобинську міську раду Полтавської області як позивача.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 28 липня 2022 року позов задоволено частково.

Розірвано договір оренди земельної ділянки від 06 березня 2014 року площею 7,0038 га, кадастровий номер :00:023:0008, із земель запасу комунальної власності сільськогосподарського призначення, розташованої за межами населених пунктів на території Івановоселищенської сільської ради Глобинського району Полтавської області, який зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12 березня 2014 року, номер запису 4946741.

Внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про припинення права оренди земельної ділянки загальною площею 7,0038 га, у тому числі сіножатей - 7,0038 га, кадастровий номер :00:023:0008, із земель запасу комунальної власності сільськогосподарського призначення, розташованої за межами населених пунктів на території Івановоселищенської сільської ради Глобинського району Полтавської області, який зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12 березня 2014 року, номер запису 4946741.

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути земельну ділянку, кадастровий номер :00:023:0008, загальною площею 7,0038 га, нормативною грошовою оцінкою 33 554,33 грн., у тому числі сіножаті - 7,0038 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Івановоселищенської сільської ради Глобинського району Полтавської області, до Глобинської міської ради шляхом підписання акта приймання-передачі земельної ділянки.

Розірвано договір оренди земельної ділянки від 06 березня 2014 року, площею 32,3006 га, кадастровий номер :00:022:0001, із земель запасу комунальної власності сільськогосподарського призначення, розташованої за межами населених пунктів на території Івановоселищенської сільської ради Глобинського району Полтавської області, який зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12 березня 2014 року, номер запису 4941345.

Внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про припинення права оренди земельної ділянки загальною площею 32,3006 га, у тому числі сіножатей - 32,3006 га, кадастровий номер :00:022:0001, із земель запасу комунальної власності сільськогосподарського призначення, розташованої за межами населених пунктів на території Івановоселищенської сільської ради Глобинського району Полтавської області, зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12 березня 2014 року, номер запису 4941345.

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути земельну ділянку, кадастровий номер :00:022:0001, загальною площею 32,3006 га, нормативною грошовою оцінкою 241 671,18 грн., у тому числі сіножаті - 32,3006 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Івановоселищенської сільської ради Глобинського району Полтавської області, до Глобинської міської ради Полтавської області шляхом підписання акта приймання-передавання земельної ділянки.

Розірвано договір оренди земельної ділянки від 06 березня 2014 року площею 27,8958 га, кадастровий номер :00:023:0009, із земель запасу комунальної власності сільськогосподарського призначення, розташованої за межами населених пунктів на території Івановоселищенської сільської ради Глобинського району Полтавської області, який зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12 березня 2014 року, номер запису 4942727.

Внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про припинення права оренди земельної ділянки загальною площею 27,8958 га, у тому числі сіножатей - 27,8958 га, кадастровий номер :00:023:0009, із земель запасу комунальної власності сільськогосподарського призначення, розташованої за межами населених пунктів на території Івановоселищенської сільської ради Глобинського району Полтавської області, зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12 березня 2014 року, номер запису 4942727.

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути земельну ділянку, кадастровий номер :00:023:0009, загальною площею 27,8958 га, нормативною грошовою оцінкою 205 213,98 грн., у тому числі сіножаті - 27,8958 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Івановоселищенської сільської ради Глобинського району Полтавської області, до Глобинської міської ради шляхом підписання акта приймання-передавання земельної ділянки.

Розірвано договір оренди земельної ділянки від 06 березня 2014 року, площею 18,4958 га, кадастровий номер :00:023:0011, із земель запасу комунальної власності сільськогосподарського призначення, розташованої за межами населених пунктів на території Івановоселищенської сільської ради Глобинського району Полтавської області, який зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12 березня 2014 року, номер запису 4942955.

Внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про припинення права оренди земельної ділянки загальною площею 18,4958 га, у тому числі сіножатей - 18,4958 га, кадастровий номер :00:023:0011, із земель запасу комунальної власності сільськогосподарського призначення, розташованої за межами населених пунктів на території Івановоселищенської сільської ради Глобинського району Полтавської області, зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12 березня 2014 року, номер запису 4942955.

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути земельну ділянку, кадастровий номер :00:023:0011, загальною площею 18,4958 га, нормативною грошовою оцінкою 104 299,06 грн., у тому числі сіножаті - 18,4958 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Івановоселищенської сільської ради Глобинського району Полтавської області, до Глобинської міської ради шляхом підписання акта приймання-передавання земельної ділянки.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь Глобинської міської ради Кременчуцького району Полтавської області шкоду, завдану внаслідок використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, у сумі 68 015,75 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 20 листопада 2023 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 08 травня 2024 року рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 28 липня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 20 листопада 2023 року у частині вирішення позовних вимог заступника керівника Глобинської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, Глобинської міської ради Полтавської області до ОСОБА_1 про:

- розірвання договорів оренди земельних ділянок від 06 березня 2014 року, які укладені між Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області та ОСОБА_1 , щодо таких земельних ділянок: площею 7,0038 га, кадастровий номер :00:023:0008, площею 32,3006 га, кадастровий номер :00:022:0001, площею 9,1025 га, кадастровий номер :00:023:0009, площею 18,4958 га, кадастровий номер :00:023:0011, із земель запасу комунальної власності сільськогосподарського призначення, розташованих за межами населених пунктів на території Івановоселищенської сільської ради Глобинського району Полтавської області, дата державної реєстрації права 12 березня 2014 року;

- внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди земельних ділянок із кадастровими номерами :00:023:0008, :00:023:0011, :00:022:0001 та :00:023:0009;

- зобов`язання ОСОБА_1 повернути земельні ділянки із кадастровими номерами: :00:023:0008, :00:023:0011, :00:022:0001 та :00:023:0009 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області шляхом підписання акта приймання-передавання земельних ділянок;

- стягнення із ОСОБА_1 шкоди, завданої внаслідок використання земельних ділянок не за цільовим призначенням;

- стягнення з ОСОБА_1 на користь Полтавської обласної прокуратури витрат зі сплати судового збору у сумі 27 230,48 грн., скасовано, а справу у цій частині передано на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 28 липня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 20 листопада 2023 року залишено без змін.

Верховний Суд, скасовуючи рішення суду першої та апеляційної інстанції у відповідній частині та передаючи справу на новий розгляд до місцевого суду, прийшов до наступних висновків:

- місцевий та апеляційний суди, посилаючись на порушення відповідачем пунктів 18, 32 догорів оренди земельних ділянок, площею 7,0038 га, кадастровий номер :00:023:0008, площею 18,4958 га, кадастровий номер :00:023:0011, площею 32,3006 га, кадастровий номер :00:022:0001, площею 27,8958 га, кадастровий номер :00:023:0009, не перевірили та не надали детальної оцінки тому, чи відбулася зміна цільового призначення землі, чи змінився вид використання землі в межах однієї категорії землі (землі сільськогосподарського призначення), чи призвело це до зміни цільового призначення земельних ділянок та, відповідно, чи вимагалося розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та їх затвердження, внаслідок чого прийшли до передчасного висновку про те, що відповідач своїми діями самостійно змінив вид цільового використання вказаних земельних ділянок у межах категорії земель сільськогосподарського призначення (із пасовища на ріллю), використовував спірні земельні ділянки не за цільовим призначенням та таке порушення призвело до необхідності розірвання відповідних договорів оренди земельних ділянок;

-суди попередніх інстанцій не врахували, що відшкодування шкоди є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої необхідно встановити наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дій чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (шкоди), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Разом з тим, суд першої інстанції не встановив обставин, які б підтверджували те, що використанням земельних ділянок не за цільовим призначенням відповідач завдав шкоди, зокрема, чи завдали дії відповідача шкідливого впливу на стан орендованих земель або родючість ґрунтів, яка підлягає відшкодуванню в установленому законом порядку. Також місцевий суд не з`ясував, чи дотримався позивач загального порядку притягнення до відповідальності особи, яка, на думку позивача, використовувала земельну ділянку не за цільовим призначенням та такими діями завдала шкоди, зокрема, чи виносився щодо відповідача припис посадової особи контролюючого органу щодо усунення порушень вимог земельного законодавства, чи застосовувались до відповідача заходи адміністративної (кримінальної) відповідальності. Апеляційний суд, не встановив, чим підтверджується завдання шкоди державі (територіальній громаді) внаслідок використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, не оцінив, яка шкода була завдана і в чому вона полягала з огляду на приписи статті 651 ЦК України, та чи притягувався відповідач до юридичної відповідальності за використання земельних ділянок не за цільовим призначенням;

- суди не встановили і в рішеннях не зазначили, чи ОСОБА_1 створив фермерське господарство та чи передавалися ним з урахуванням положень пункту 18 договорів оренди землі спірні земельні ділянки в суборенду, зокрема ФГ «Рада-2015» чи іншому суб`єкту господарювання, та ким і на якій підставі оброблялися земельні ділянки механічним способом, оскільки наведене має значення для правильного визначення юрисдикції цього спору;

-місцевий та апеляційний суди, у мотивувальній частині своїх рішень, послалися на ч. 3 ст. 37 Закону України «Про охорону земель» у редакції, чинній до 11 липня 2022 року, залишивши поза увагою те, що Законом України від 20 червня 2022 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження лісів» до статті 37 Закону України «Про охорону земель» внесено зміни;

-судами не з`ясовано, чи дотримався прокурор приписів статті 23 Закону України «Про прокуратуру», чи підтвердив повноваження щодо представництва інтересів Івановоселищенської сільської ради Глобинського району Полтавської області, правонаступником якої є Глобинська міська рада Полтавської області, чи повідомляв прокурор Глобинську міську раду Полтавської області про намір подати позов в її інтересах.

Відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 19 лютого 2025 року у задоволенні позову Глобинської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах: Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, Глобинської міської ради Полтавської області до ОСОБА_1 про розірвання договорів оренди землі, скасування їх державної реєстрації, повернення земельних ділянок, стягнення шкоди за використання земельних ділянок не за цільовим призначенням відмовлено у зв`язку з його недоведеністю та необґрунтованістю.

Не погодившись з вказаним рішенням місцевого суду, його в апеляційному порядку оскаржив заступник керівника Полтавської обласної прокуратури, просив його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що використання ОСОБА_1 земельних ділянок відбувалося без зміни категорії цільового призначення земельної ділянки, однак, з порушенням (зміною) виду її цільового використання в межах однієї категорії, а саме використання землі, видом використання якої є сіножаті, як ріллі для вирощування сільськогосподарських культур.

Таким чином, порушення відповідачем умов договору оренди та вимог законодавства щодо вимог та цілей використання наданих йому оренду земельних ділянок, є підставою для розірвання договорів оренди та зобов`язання ОСОБА_1 повернути спірні земельні ділянки власнику.

Використовуючи спірні земельні ділянки, які належать до сіножатей, для вирощування сільськогосподарських культур, а не сінокосіння і випасання худоби, ОСОБА_1 порушує інтереси Глобинської територіальної громади в отриманні справедливої та такої, що відповідає вимогам законодавства, орендної плати, чим завдано збитків власнику майна, які підлягають відшкодуванню.

Від представника ОСОБА_1 адвоката Скабука Ю.М. до суду надійшли письмові пояснення, в яких посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, з огляду на те, що позивачем не надано доказів порушення орендарем вимог законодавства чи умов договорів оренди, які б слугували підставою для їх розірвання.

Також вважає необґрунтованим розрахунок завданих збитків, який вказаний в позовній заяві, оскільки інспектором ГУ Держгеокадастру у Полтавській області нараховано збитки враховуючи площу всіх переданих в оренду ОСОБА_1 земельних ділянок (94,7985 га), зокрема і земельну ділянку площею 9,1025 га, кадастровий номер :00:022:0002, на якій не було виявлено будь-яких порушень.

Окрім того, інспектором Шутько П.М. встановлено, що не вся площа земельних ділянок має ознаки розорення, а лише їх частина, проте розрахунок здійснений з врахуванням всієї площі переданих в оренду відповідачу земельних ділянок.

Апелянтом в апеляційній скарзі не надано будь-якого розрахунку справедливої орендної плати, яка ніби то недоотримана Глобинською територіальною громадою та не надано доказів ініціювання питання щодо укладення додаткових угод про збільшення орендної плати.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення прокурора та представника ОСОБА_1 адвоката Скабука Ю.М., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції та приймаючи до уваги, що вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду апеляційної інстанцій (ч. 1 ст. 417 ЦПК України), колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, Наказами Головного управління Держземагентсва у Полтавській області від 27 лютого 2014 року № ПЛ/:00:022/00001285, № ПЛ/:00:023/00001281, № ПЛ/:00:022/00001290, № ПЛ/:00:023/00001284, № ПЛ/:00:023/00001295 «Про надання земельної ділянки в оренду» ОСОБА_1 надано земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності площею 7,0038 га, кадастровий номер :00:023:0008; площею 32,3006 га, кадастровий номер :00:022:0001; площею 9,1025 га, кадастровий номер :006022:0002; площею 27,8958 га, кадастровий номер :00:023:0009; площею 18,4958 га, кадастровий номер :00:023:0011, сіножаті для сінокосіння та випасання худоби у довгострокову оренду, терміном на 49 років, що розташовані з південної сторони с. Іванове Селище Івановоселищенської сільської ради Глобинського району Полтавської області (т. 1, а.с. 52-56).

На підставі зазначених наказів 06 березня 2014 року між ГУ Держземагенства у Полтавській області та ОСОБА_1 укладені договори оренди землі, предметом яких є земельні ділянки з кадастровими номерами :00:023:0008, :00:022:0001, :00:022:0002, :00:023:0009, :00:023:0011 (т. 1, а.с. 57-86).

Вказані договори зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 12 березня 2014 року, номери запису про інше речове право 4941345, 4946445, 4946741, 4942727, 4942955, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексні номери 11542913, 11554874, 11555564, 11546093, 11546945 (т. 1, а.с. 25-39).

Договори оренди земельних ділянок є ідентичними за змістом.

У пункті 14 договорів оренди землі від 06 березня 2014 року визначено, що відповідна земельна ділянка передається для сінокосіння та випасання худоби.

У пункті 16 договорів оренди землі від 06 березня 2014 року визначено умови збереження стану об`єкта оренди, а саме використання земельної ділянки згідно із цільовим призначенням із дотриманням вимог чинного законодавства.

У пункті 18 договорів оренди землі від 06 березня 2014 року передбачено заборону зміни цільового призначення земельної ділянки.

Згідно із пунктом 32 договорів оренди землі від 06 березня 2014 року орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням, дотримуватись вимог земельного законодавства.

На виконання наказу ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 09 серпня 2018 року № 629-ДК державний інспектор у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель ГУ Держгеокадастру у Полтавській області Шутько П.М. провів перевірку дотримання вимог земельного законодавства під час використання земель державної власності щодо земельних ділянок, площею 7,0038 га, кадастровий номер :00:023:0008; площею 32,3006 га, кадастровий номер :00:022:0001; площею 9,1025 га, кадастровий номер :00:022:0002; площею 27,8958 га, кадастровий номер :00:023:0009; площею 18,4958 га, кадастровий номер :00:023:0011, розташованих на території Івановоселищенської сільської ради Глобинського району Полтавської області, про що 10 серпня 2018 року склав акти обстеження земельних ділянок № 629-ДК/0623/АО/10/01/-18, № 629-ДК/0624/АО/10/01/-18, № 629-ДК/0625/АО/10/01/-18, № 629-ДК/0626/АО/10/01/-18, № 629-ДК/0627/АО/10/01/-18 (т. 1, а.с. 107-122).

Встановлено, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, площею 7,0038 га, кадастровий номер :00:023:0008; площею 18,4958 га, кадастровий номер :00:023:0011; площею 32,3006 га, кадастровий номер :00:022:0001; площею 27,8958 га, кадастровий номер :00:023:0009, для сінокосіння і випасання худоби, розташовані за межами населених пунктів на території Івановоселищенської сільської ради Глобинського району Полтавської області, використовуються не за цільовим призначенням.

На момент перевірки виявлено, що на вказаних земельних ділянках проведено обробіток ґрунту механічним способом та виявлено посів сільськогосподарської культури - кукурудзи.

Земельна ділянка площею 9,1025 га, кадастровий номер :00:022:0002, що розташована за межами населених пунктів на території Івановоселищенської сільської ради Глобинського району Полтавської області, представлена сіножатями з переважанням лучно-болотної рослинності. Ознаки розорення відсутні.

За відомостями Державного земельного кадастру вказані земельні ділянки перебувають у користуванні ОСОБА_1 1 згідно із договорами оренди від 06 березня 2014 року, державна реєстрація права 12 березня 2014 року.

Встановлено, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення, площею 7,0038 га, кадастровий номер :00:023:0008; площею 18,4958 га, кадастровий номер :00:023:0011; площею 32,3006 га, кадастровий номер :00:022:0001; площею 27,8958 га, кадастровий номер :00:023:0009, для сінокосіння і випасання худоби, розташовані за межами населених пунктів на території Івановоселищенської сільської ради Глобинського району Полтавської області, орендовані ОСОБА_1 , оброблені механічним способом та засіяні сільськогосподарською культурою - кукурудзою.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку про його недоведеність та необгрунтованість.

Колегія суддів погоджується з даним висновком місцевого суду з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Щодо повноважень прокурора на представництво інтересів Глобинської міської ради Полтавської області.

Згідно зі статтею 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи. Учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

У частині другій статті 4 ЦПК України передбачено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Передумовою участі органів та осіб в цивільному процесі є набуття ними цивільного процесуального статусу органів та осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, та наявність процесуальної правосуб`єктності, яка передбачає процесуальну правоздатність і процесуальну дієздатність.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».

Пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що на прокуратуру покладаються функції, зокрема представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12 розділу III Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Отже, винятковими випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічні позиції викладені у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 806/1000/17 та від 08 лютого 2019 року у справі № 915/20/18).

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести, крім наведеного, підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Звертаючись до суду з даним позовом заступник керівника Глобинської окружної прокуратури Полтавської області, посилаючись на статтю 23 Закону України «Про прокуратуру» вказував, що в цій справі він діє в інтересах держави, зокрема, в особі Іваноселищенської сільської ради Глобинського району Полтавської області, яка як орган місцевого самоврядування проявила бездіяльність, оскільки в межах розумного строку не вжила жодних заходів для самостійного захисту своїх прав та інтересів.

Про факт обізнаності Іваноселищенської сільської ради Глобинського району Полтавської області щодо завданої шкоди, яка заподіяна використанням земельних ділянок не за цільовим призначенням свідчить наявний в матеріалах справи лист сільської ради до Глобинського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури від 28.01.2020 № 46, в якому Іваноселищенська сільська рада вказала реквізити на які потрібно перерахувати кошти (т. 1, а.с. 236).

Окрім того, Кобеляцька місцева прокуратура Полтавської області повідомила Іваноселищенську сільську раду Глобинського району Полтавської області, що прокуратурою з метою представницітва інтересів держави в особі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області та Іваноселищенської сільської ради Глобинського району Полтавської області в суді підготовлено позовну заяву до ОСОБА_1 про розірвання договорів оренди землі, скасування їх державної реєстрації, повернення земельних ділянок, стягнення шкоди за їх використання не за цільовим призначенням (т. 1, а.с. 256).

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що Іваноселищенська сільська рада Глобинського району Полтавської області достовірно знаючи про факт нецільовиго використання земельних ділянок, які знаходяться на її території, впродовж розумного строку не вжила заходів щодо захисту своїх прав та інтересів, що свідчить про наявність інтересу держави в особі Іваноселищенської сільської ради Глобинського району Полтавської області, який підлягає захисту шляхом представництва прокурором.

Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 02 березня 2021 року залучено до участі у справі правонаступника Івановоселищенської сільської ради Глобинського району Полтавської області - Глобинську міську раду Полтавської області у якості позивача.

Оскільки Глобинську міську раду Полтавської області залучено до участі у справі як правонаступника Івановоселищенської сільської ради Глобинського району Полтавської області ухвалою суду після відкриття провадження у справі, тому в прокурора був відсутній обов?язок повідомляти Глобинську міську раду Полтавської області про намір подати позов в її інтересах.

Щодо використання спірних земельних ділянок не за цільовим призначенням, підстав для розірвання договорів оренди землі та їх повернення.

Частиною першою статті 13 Конституцію України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття 14 Конституції України).

Згідно частини четвертої статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

У частині другій статті 792 ЦК України визначено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (частина перша статті 2 Закону України «Про оренду землі»).

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (стаття 1 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 626, частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 24, 25 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються; своєчасного внесення орендної плати. Орендар земельної ділянки зобов`язаний: приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку; виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; у п`ятиденний строк після державної реєстрації договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності надати копію договору відповідному органу доходів і зборів.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

У пункті «а» частини першої статті 96 ЗК України зазначено, що землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки.

Згідно із статтею 141 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.

Правовий статус та порядок використання земель, зокрема, сільськогосподарського призначення визначено ЗК України.

Цільове призначення земельної ділянки - це допустимі напрями використання земельної ділянки відповідно до встановлених законом вимог щодо використання земель відповідної категорії та визначеного виду цільового призначення (стаття 1 Закону України «Про землеустрій»).

Відповідно до статті 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Згідно з частинами першою, другою статті 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Відповідно до абзаців першого, другого частини п`ятої статті 20 ЗК України види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Отже, цільове призначення земельної ділянки відповідно до законодавчо встановлених категорій земель визначається на підставі документації із землеустрою, а порядок використання земельної ділянки в межах певної категорії визначається землекористувачем самостійно, проте з обов`язковим дотриманням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Зміна виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель не є зміною її цільового призначення, а отже, не потребує проходження процедур, які відповідно до земельного законодавства України застосовуються при зміні цільового призначення (розробки проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, його затвердження тощо).

Згідно з ч. 2 ст. 22 ЗК України до земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі під об`єктами виробництва біометану, які є складовими комплексів з виробництва, переробки та зберігання сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Відповідно до пунктів 1.2, 1.4 Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 548, код та цільове призначення земель застосовуються для забезпечення обліку земельних ділянок за видами цільового призначення у державному земельному кадастрі. Класифікація визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, видом господарської діяльності, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів.

Відповідно до Класифікації у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, землі сільськогосподарського призначення (секція А 01) (землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей; землі, надані для діяльності у сфері надання послуг у сільському господарстві, та інше):

01.01 - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

01.02 - для ведення фермерського господарства;

01.03 - для ведення особистого селянського господарства;

01.04 - для ведення підсобного сільського господарства;

01.05 - для індивідуального садівництва;

01.06 - для колективного садівництва;

01.07 - для городництва;

01.08 - для сінокосіння і випасання худоби;

01.09 - для дослідних і навчальних цілей;

01.10 - для пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства;

01.11 - для надання послуг у сільському господарстві;

01.12 - для розміщення інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції;

01.13 - для іншого сільськогосподарського призначення;

01.14 - для цілей підрозділів 01.01-01.13 та для збереження та використання земель природно-заповідного фонду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 червня 2021 року у справі № 925/929/19 (провадження № 12-11гс21) відступила від висновку, викладеного у постановах Верховного Суду України від 05 березня 2013 року у справі № 21-417а12, від 08 квітня 2015 року у справі № 6-32цс15, Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 712/10864/16-а, Верховного Судувід 26 червня 2019 року у справі № 701/902/17-ц, від 03 червня 2019 року у справі № 708/933/17, від 24 лютого 2020 року у справі № 701/473/17, про те, що зміна виду використання землі в межах її цільового призначення повинна проводитися в порядку, встановленому для зміни цільового призначення такої землі.

Отже, земельним законодавством встановлено, що за проектами землеустрою та з дотриманням відповідної процедури здійснюється зміна цільового призначення земельних ділянок. Для зміни виду використання земельної ділянки без зміни її категорії цільового призначення такої процедури чинним законодавством не передбачено.

Зміна виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель не є зміною її цільового призначення та, як наслідок, не потребує проходження процедур, які відповідно до земельного законодавства України застосовуються при зміні цільового призначення (розробки проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, його затвердження тощо). Зміна використання земельної ділянки з виду «Для сінокосіння і випасання худоби» (розділ секції А01, підрозділ 01.08) на інші види використання, зокрема: «Для ведення фермерського господарства», «Для ведення особистого селянського господарства», «Для ведення підсобного сільського господарства», «Для городництва», «Для надання послуг у сільському господарстві», «Для іншого сільськогосподарського призначення» (розділ секції А01, підрозділи 01.02, 01.03, 01.04, 01.07, 01.11, 01.13) не призводить до зміни цільового призначення земельної ділянки та відбувається у межах однієї категорії земель (землі сільськогосподарського призначення).

Встановлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами :00:023:0008, :00:022:0001, :00:022:0002, :00:023:0009, :00:023:0011, які перебували в оренді відповідача, за категорією є землями сільськогосподарського призначення державної власності та мали вид використання «сіножаті для сінокосіння та випасання худоби», що відповідно до Класифікації входить до виду 01.08 «Для сінокосіння і випасання худоби».

Актами перевірки дотримання вимог земельного законодавства вказаних земельних ділянок встановлено, що земельна ділянка кадастровий номер :00:023:0008 частково розорана, на ній виявлено посіви кукурудзи; на земельній ділянці кадастровий номер :00:022:0002 ознаки розорення відсутні; земельні ділянки кадастрові номери :00:023:0011, :00:023:0009, :00:022:0001повністю розорені, на них виявлені посіви кукурудзи (т. 1, а.с. 92-122).

У пункті 16 договорів оренди землі від 06 березня 2014 року передбачено умови збереження стану об`єкта оренди, а саме: використання земельної ділянки згідно із цільовим призначенням із дотриманням вимог чинного законодавства.

У пункті 18 договорів оренди землі від 06 березня 2014 року встановлено заборону зміни цільового призначення земельної ділянки.

Згідно із пунктом 32 договорів оренди землі від 06 березня 2014 року орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням, дотримуватися вимог земельного законодавства.

Пункт 38 передбачає, що невиконання орендарем пунктів 18, 32 договору є підставою припинення договору.

Враховуючи, що зміна використання земельних ділянок з пасовища на ріллю не призводить до зміни цільового призначення земельної ділянки та відбувається у межах однієї категорії земель (землі сільськогосподарського призначення), тому в даному випадку відсутня незаконна зміна цільового виду використання спірних земельних ділянок.

З огляду на викладене відсутні правові підстави для розірвання спірних договорів оренди землі та їх повернення з підстав їх нецільового використання. Інших доводів щодо істотного порушення спірних договорів, які б слугували підставою для їх розірвання матеріали справи не містять.

Щодо стягнення шкоди, завданої внаслідок використання земельних ділянок не за цільовим призначенням.

Статтею 66 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Згідно із пунктом «а» частини першої статті 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки.

Статтею 207 ЗК України (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) встановлені умови відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Зокрема у частинах першій-третій та п`ятій статті 207 ЗК України визначено, що втрати сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва включають втрати сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників, а також втрати, завдані обмеженням у землекористуванні та погіршенням якості земель.

Відшкодуванню підлягають втрати сільськогосподарських угідь (ріллі, багаторічних насаджень, перелогів, сінокосів, пасовищ), лісових земель та чагарників як основного засобу виробництва в сільському і лісовому господарстві внаслідок вилучення (викупу) їх для потреб, не пов`язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом, а також внаслідок використання для будівництва, розміщення і експлуатації об`єктів нафтогазовидобування, облаштування родовища та надрокористування з метою дослідно-промислової розробки родовищ бурштину, інших корисних копалин загальнодержавного значення та/або видобування бурштину, інших корисних копалин загальнодержавного значення.

Відшкодуванню підлягають також втрати, завдані обмеженням прав власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, або погіршенням якості угідь внаслідок негативного впливу, спричиненого діяльністю громадян, юридичних осіб, органів місцевого самоврядування або держави, а також у зв`язку з виключенням сільськогосподарських угідь, лісових земель і чагарників із господарського обігу внаслідок встановлення охоронних, санітарних та інших захисних зон.

У статті 35 Закону України «Про охорону земель» наведено вимоги до власників і землекористувачів, у тому числі орендарів, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності, за змістом якої вказані особи зобов`язані, зокрема: дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; проводити на земельних ділянках господарську діяльність способами, які не завдають шкідливого впливу на стан земель та родючість ґрунтів; підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі на основі застосування екологобезпечних технологій обробітку і техніки, здійснення інших заходів, які зменшують негативний вплив на ґрунти, запобігають безповоротній втраті гумусу, поживних елементів тощо; дотримуватися нормативів при здійсненні протиерозійних, агротехнічних, агрохімічних, меліоративних та інших заходів, пов`язаних з охороною земель, збереженням і підвищенням родючості ґрунтів; забезпечувати додержання встановленого законодавством України режиму використання земель, що підлягають особливій охороні; забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку; забезпечувати захист земель від пожеж, ерозії, виснаження, забруднення, засмічення, засолення, осолонцювання, підкислення, перезволоження, підтоплення, заростання бур`янами, чагарниками і дрібноліссям; уживати заходів щодо запобігання негативному і екологонебезпечному впливу на земельні ділянки та ліквідації наслідків цього впливу.

Статтею 37 Закону України «Про охорону земель» визначені основні вимоги до охорони родючості ґрунтів.

Власники та землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок зобов`язані здійснювати заходи щодо охорони родючості ґрунтів, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України (ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про охорону земель»).

Згідно ч. 3 ст. 37 ЗУ «Про охорону земель» зміна сіножатей, пасовищ та перелогів на інші угіддя в межах земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, переданих у користування на умовах оренди, емфітевзису, забороняється. Ця вимога не поширюється на зміну угідь земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, право оренди, емфітевзису щодо яких виникло до набрання чинності цією частиною.

Нова редакція статті 37 Закону України «Про охорону земель» набрала чинності 11 липня 2022 року.

Відповідно до ст. 56 ЗУ «Про охорону земель» юридичні і фізичні особи, винні в порушенні законодавства України про охорону земель, несуть відповідальність згідно із законом. Застосування заходів дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від відшкодування шкоди, заподіяної земельним ресурсам. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства України про охорону земель, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди визначено у статті 22 ЦК України.

Для застосування такого заходу відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини заподіювача шкоди.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Згідно з положеннями статті 211 ЗК України (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) за порушення земельного законодавства передбачено цивільну, адміністративну та кримінальну відповідальність.

Разом з тим, прокурор посилаючись на порушення ОСОБА_1 земельного законодавства не надав доказів притягнення останнього до адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Втрати сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва визначаються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

Звертаючись до суду з даним позовом прокурор просив стягнути з відповідача у відшкодування шкоди, завданої внаслідок використання земельних ділянок (земельні ділянки з кадастровими номерами :00:023:0008, :00:022:0001, :00:022:0002, :00:023:0009, :00:023:0011) не за цільовим призначенням, у розмірі 75 324,77 грн.

Розрахунок шкоди на загальну площу 94,7985 га був здійснений відповідно до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 року № 963 (далі - Методика) (т. 1, а.с. 123-124).

Під час попереднього розгляду даної справи, рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 28.07.2022, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 20.11.2023, в задоволенні позовних вимог прокурора щодо земельної ділянки площею 9,1025 га, кадастровий номер :006022:0002 відмовлено за недоведеністю, оскільки встановлено, що вона не була розорена і засіяна.

Постановою Верховного Суду від 08.05.2024 вищевказані судові рішення в частині позовних вимог щодо земельної ділянки кадастровий номер :006022:0002 залишено без змін.

В частині позовних вимог щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :00:023:0008, :00:022:0001, :00:023:0009, :00:023:0011 справу передано на новий розгляд до суду першої інстнації.

Під час нового розгляду справи, прокурором не надано до суду ні доказів, які б підтверджували те, що використанням земельних ділянок не за цільовим призначенням відповідач завдав шкоди, зокрема здійснив шкідливий вплив на стан орендованих земель або родючість ґрунтів, ні доказів погіршення якості земель, родючості ґрунтів чи корисних властивостей землі, щоб слугувало підставою стверджувати про істотність порушення норм земельного законодавства, та відповідно стягнення шкоди.

Окрім того, враховуючи межі нового судового розгляду даної справи, прокурором не надано до суду обгрунтованого розрахунку завданої шкоди щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :00:023:0008, :00:022:0001, :00:023:0009, :00:023:0011.

Наявний в матеріалах справи розрахунок завданої шкоди не є належним та допустими доказом, оскільки до даного розрахунку включена земельна ділянка з кадастровим номером :006022:0002, щодо якої відмовлено в задоволенні позовних вимог за недоведеністю, а також враховано площу всієї земельної ділянки з кадастровим номером :00:023:0008, хоча в акті перевірки вказано, що вона розорана частково, проте відомостей яка саме площа даної земельної ділянки була розорана матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, позовна вимога прокурора про відшкодування шкоди, завданої внаслідок використання відповідачем земельних ділянок не за цільовим призначенням є недоведеною та необгрунтованою.

Щодо передання земельних ділянок у суборенду.

Згідно положень ч. 1, 8 ст. 8 Закону України «Про оренду землі» орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця (крім випадків, визначених законом). Право суборенди земельної ділянки підлягає державній реєстрації.

Право суборенди земельної ділянки є похідним від права оренди земельної ділянки та не існує поза існуванням права оренди, а наявність договору суборенди за загальними правилами не може обмежувати чи перешкоджати реалізації орендарем його волевиявлення на зміну чи припинення орендних правовідносин.

Пунктом 18 договорів оренди землі передбачено, що орендар має право передавати орендовані земельні ділянки в суборенду за письмовою згодою орендодавця.

Судом касаційної інстанції встановлено, що відповідно до відомостей, які містяться у вільному доступі у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 28 вересня 2015 року зареєстровано Фермерське господарство «Рада-2015» (код ЄДРПОУ ФГ «Рада-2015» - 40034868).

Уповноваженими особами Фермерського господарства «Рада-2015» є ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .

Передаючи справу на новий судовий розгляд, Верховний Суд вказав, що суди не встановили і в рішеннях не зазначили, чи ОСОБА_1 створив фермерське господарство та чи передавалися ним з урахуванням положень пункту 18 договорів оренди землі спірні земельні ділянки в суборенду, зокрема ФГ «Рада-2015» чи іншому суб`єкту господарювання, та ким і на якій підставі оброблялися земельні ділянки механічним способом, оскільки наведене має значення для правильного визначення юрисдикції цього спору.

В судовому засіданні, в суді апеляційної інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Скабук Ю.М. вказав, що спірні земельні ділянки відповідач використовував особисто та в суборенду їх не передавав.

Прокурор в судовому засіданні також не надав доказів на підтвердження вказаних обставин.

В матеріалах справи також відсутні докази передачі орендованих земельних ділянок в суборенду фермерським господарства, зокрема ФГ «Рада-2015», іншому суб`єкту господарюваннячи іншим особам, зокрема відсутня письмова згода орендодавця та в відомостях з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відсутні дані про здійснення державної реєстрації договорів суборенди спірних земельних ділянок.

Таким чином, спірні правовідносини підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

Таким чином, суд першої інстанцій дослідивши всі наявні у справі докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, правильно визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, і дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки зводяться до незгоди заявника з висновками суду.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника керівника Полтавської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 19 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.В. Чумак

Судді Ю.В. Дряниця

Л.І. Пилипчук