ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 2/753/8054/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення позову без руху

"05" червня 2025 р. суддя Дарницького районного суду міста Києва Каліушко Ф.А., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя

ВСТАНОВИВ:

До Дарницького районного суду м. Києва надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2025 дану справу визначено за суддею Каліушком Ф.А.

03.06.2025 з електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» надійшла відповідь щодо зареєстрованого місця проживання відповідача.

Суддя, дослідивши позовну заяву та додані до неї матеріали, дійшов висновку, що позовна заява підлягає залишенню без руху, так як не відповідає вимогам ст. 177 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09.05.2025 було розірвано. Так, під час перебування у шлюбі, а саме 22.05.2019 за договором купівлі-продажу №892 сторони придбали квартиру АДРЕСА_1 , яка була зареєстрована за ОСОБА_2 . Позивач зазначає, що після розірвання шлюбу, вони з відповідачем не змогли дійти згоди щодо поділу їх спільного майна, зокрема спірної квартири, у зв`язку із чим він змушений був звернутись з даним позовом до суду та просить визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 . В порядку поділу спільної сумісної власності майна подружжя визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частини спірної квартири. Окремо позивач зауважив, що правовстановлюючі документи на спірну квартиру перебувають у власності відповідачки, у зв`язку із чим він позбавлений можливості провести оцінку спірної квартири, а тому з метою визначення ринкової її вартості, ним було зроблено роздруківку з мережі Інтернет про ринкову вартість аналогічних квартир, які розташовані на тій самій вулиці в схожих будинках. Таким чином, позивачем визначено ціну позову у розмірі 2 492 322 грн. (1/2 від ринкової вартості спірної квартири 120 000 дол. США, що еквівалентно 4 984,644 грн.).

З наведеного вище вбачається, що позивач звернувся до суду з однією вимогою немайнового характеру та однією вимогою майнового характеру.

До позовної заяви долучено платіжну інструкцію від 15.05.2025 на загальну суму 9 084,00 грн. про сплату позивачем судового збору як він зазначає у змісті позовної заяви у максимально можливому розмірі.

Водночас, згідно пп. 2 та 9 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна, а у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

Вартість майна - це грошова сума, за яку це майно може бути придбане у даній місцевості. В якості доказу вартості майна суду можуть бути подані звіт про оцінку майна, витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, а також дійсна вартість майна може підтверджуватись висновком суб`єкта оціночної діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За змістом ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 211,20 грн.), а за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 211,20 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (15 140,00 грн.).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем визначено ціну позову у розмірі 2 492 322 грн., а тому сума судового збору, яка підлягає сплаті при поданні даного позову за вимогу майнового характеру становить 15 140,00 грн., тоді як позивачем сплачено лише 9 084,00 грн.

Окрім того, як було зазначено вище, позивачем також заявлено вимогу немайнового характеру, а саме про визнання спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя, при цьому, до позовної заяви не додано квитанції про сплату ним судового збору.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони чи обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28.10.1998 р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин позовна заява не може бути прийнята до провадження і позивачу необхідно надати строк для усунення зазначених недоліків, а саме шляхом направлення до Дарницького районного суду м. Києва документу, що підтверджує сплату ним судового збору за заявлену вимогу майнового характеру у повній мірі відповідно до вимог чч. 2, 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», а саме 6 056,00 грн. (15 140,00 - 9 084,00), а також за заявлену вимогу немайнового характеру у розмірі 1 211,20 грн.

Частиною 3 ст. 185 ЦПК України передбачено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

На підставі викладеного та керуючись стст. 175, 177, 185 Цивільного процесуального кодексу України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя залишити без руху, надавши позивачу строк у п`ять днів з дня отримання ним копії ухвали, для усунення зазначених недоліків.

Роз`яснити позивачу, що в разі не усунення недоліків у встановлені строки, заява буде вважатися неподаною і повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ КАЛІУШКО Ф.А.