Справа №333/1119/25
Провадження №2/333/1970/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Холода Р.С.,

за участю секретаря судового засідання Лузанової А.Д.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя,цивільну справу за позовом ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про зміну способу стягнення аліментів, шляхом збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

встановив:

05.02.2025 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, шляхом збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позовна заява мотивована тим, що з 01.08.2008 року вона та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2018 року шлюб між ними розірвано.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.08.2013 року по справі №333/4087/13-ц стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання ОСОБА_6 щомісячно у розмірі 1/6 частини із всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з 27.05.2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

Також відповідач сплачував аліменти на свою старшу дитину - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Враховуючи, що ОСОБА_7 досягла повнолітнього віку та виплата на її утримання припинена, та з урахуванням того, що матеріальний стан відповідача покращився, позивачка просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, шляхом збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_6 з 1/6 до 1/4 частину заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду із позовом.

Ухвалою суду від 10.02.2025 року провадження по справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

14.04.2025 року на адресу суду від ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що заперечує проти задоволення позовної заяви, так як позивачем до позовної заяви не надано доказів на обґрунтування своєї позовної заяви, а саме: недостатність розміру отримуваних нею аліментів на утримання дитини ОСОБА_6 ; зміни потреби у розвитку, харчуванні, побуті останньої; підвищення рівня цін на продукти харчування та комунальні послуги, згідно економічних показників України на 2025 рік; та яким чином позивач, перебуваючи разом з дитиною за кордоном, витрачає аліменти, які вона утримує в гривнях, на дитину та комунальні послуги.

Відповідач має мати ОСОБА_8 , яка отримує пенсію за віком та є особою з інвалідністю, у зв`язку з чим має потребу у забезпеченні засобами реабілітації.

Також ОСОБА_9 сплачує за своє навчання, так як є студентом 2 курсу заочної форми навчання, за контрактом.

Матеріальний стан відповідача не покращився, навпаки погіршився, що підтверджується довідкою про його доходи.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених у ньому.

Додатково повідомила, що в 2022 році, у зв`язку з повномасштабним вторгненням рф в Україну, позивачка виїхала з дитиною за кордон, вона не працює, тому вони потребують у збільшенні розміру аліментів на утримання ОСОБА_10 .

Інших осіб у відповідача на утриманні немає, його мати ОСОБА_8 не тільки отримує пенсію, як зазначає сторона відповідача у відзиві на позовну заяву, а ще й працює лікарем в КНП «Лівобережний центр первинної медико-санітарної допомоги №1» ЗМР, та є фізичною особою-підприємцем. Старша дитина навчається у ДВНЗ «Український державний хіміко-технологічний університет» на бюджетній формі навчання, і відповідачем не надано доказів, що він їй матеріально допомагає.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву.

ОСОБА_2 додатково повідомив, що він з ОСОБА_4 не розподіляли майно після розірвання шлюбу, він залишив усе своїй колишній дружині. У них була усна домовленість, що остання поверне кошти за його половину квартири, однак цього не відбулося.

Розрахунок заборгованості, складений державним виконавцем, не відповідає дійсності, в нього немає заборгованості зі сплати аліментів. До 2022 року у нього з ОСОБА_4 була домовленість щодо сплати аліментів, він щомісячно перераховував грошові кошти на картку останньої, але у зв`язку з тим, що він не зазначив у призначенні платежу, що перераховані ним кошти є сплатою аліментів, виконавча служба не зарахувала ці кошти в рахунок погашення заборгованості за аліментами.

Його мати є особою з інвалідністю та потребує стороннього догляду. Вона отримує лише пенсію за віком. У його матері дійсно відкритий ФОП, але вона не здійснює підприємницьку діяльність та немає з цього доходів. У його матері є ще повнолітня донька (його сестра), але проживає вона у м. Києві.

Його старша донька наразі навчається у вищому навчальному закладі та проживає у м. Дніпро, тому він їй допомагає матеріально.

Наразі він проходить військову службу на посаді санітарного інструктора військової частини НОМЕР_3 , а в 2013 році (на момент винесення рішення про стягнення аліментів) працював на посаді водія в АТ «Укртелеком» та мав мінімальну заробітну плату.

На цей час бухгалтерія військової частини, де він несе службу, відраховує на користь позивачки 50% його заробітної плати: 1/6 по рішенню суду, а іншу частину як заборгованість по сплаті аліментів.

Заслухавши пояснення та доводи представника позивача, відповідача та його представника, розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4 , виходячи з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 01.08.2008 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 , виданого 01.082008 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції України.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2018 року шлюб між сторонами розірвано.

Від шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , виданого 04.11.2010 року Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.08.2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_6 аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.05.2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, станом на 31.01.2025 року ОСОБА_2 має заборгованість в розмірі 425 815,36 грн.

Як вбачається з трудової книжки ОСОБА_4 та відомостей довідки Форми ОК-5, остання не офіційно не працює та з березня 2022 року доходів не має.

Згідно з відповіддю №1274519 від 08.04.2025 року дохід ОСОБА_2 за період з 01.01.2024 року по 28.02.2025 року складає 1 064 600,75 грн., щомісячно у сумі приблизно 76 000,00 грн.

Як вбачається з довідки про доходи ОСОБА_2 , загальна суму доходу останнього за період з 01.06.2023 року по 28.02.2025 року становить 1 769 767,33 грн., з яких сплачено аліментів на загальну суму 141 526,55 грн.

Згідно з довідки про доходи ОСОБА_2 , загальна сума доходу останнього за період з 01.01.2025 року по 31.05.2025 року становить 234 318,75 грн., з яких сплачено аліментів на загальну суму 130 177,00 грн., тобто щомісячний дохід складає приблизно 46 800,00 грн., а щомісячна сплата за аліменти приблизно 26 000,00 грн.

Згідно відповіді відділу обслуговування громадян №1 (сервісний центр) Головного управління ПФУ в Запорізькій області №0800-0204-8/27775, мати відповідача ОСОБА_8 перебуває на обліку та отримує пенсію за віком з 10.09.2001 року.

Як вбачається з довідки про доходи №694929, ОСОБА_8 за період з 01.01.2025 року по 31.03.2025 року отримала пенсію на загальну суму 28 312,23 грн.

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №833198 ОСОБА_8 є особою з інвалідністю ІІІ групи, обмежено працездатна в своїй професії.

Як вбачається з Висновку, сформованого ОМСЕК №3, ОСОБА_8 призначено допоміжний засіб реабілітації.

У ОСОБА_2 є повнолітня дитина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується роздруківкою з «Дії» (свідоцтво серії НОМЕР_6 , виданого 26.02.2002 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції).

Відповідно до довідки ДВНЗ «Український державний хіміко-технологічний університет» №283 від 17.02.2025 року, ОСОБА_7 є студенткою ІІ курсу денної форми навчання (зарахована на 1 курс на базі ОКР бакалавра з 01.09.2023 року); термін навчання магістра становить 2 роки; форма навчання бюджетна.

ОСОБА_2 проходить військову службу на посаді санітарного інструктора військової частини НОМЕР_7 , що підтверджується військовим квитком НОМЕР_8 .

ОСОБА_2 є студентом 2 курсу заочної форми за контрактом, на факультеті Бізнес технологій та економіки Національного університету «Запорізька політехніка», що підтверджується довідкою НУ «Запорізька політехніка» №8592 від 03.2025 року.

Відповідно до договору №4760/і-Бз/24-25 від 19.02.2025 року та розрахунку вартості надання освітніх послуг за індивідуальним навчальним планом, загальна вартість освітньої послуги ОСОБА_2 за весь строк навчання становить 53 656,00 грн., з яких: 2024-2025 навчальний рік 21 456,00 грн., 2025-2026 навчальний рік 16 100,00 грн., 2026-2027 навчальний рік 16 100,00 грн..

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Розмір аліментів на утримання дитини, визначений судовим рішенням, не вважається незмінним, про що, зокрема, вказував і Верховний Суд у постанові від 16 червня 2021 року в справі № 643/11949/19.

Згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Крім того, відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

З роз`яснень, викладених у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на дітей можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У подальшому, визначена судом сума аліментів може бути змінена (збільшена або зменшена) у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я отримувача або платника аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до наведених норм підставою для збільшення розміру аліментів може бути таке покращення майнового стану платника аліментів, яке робить можливим сплату ним аліментів у більшому за попередньо визначений розмір. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї.

Позивач, як на підставу своїх позовних вимог, посилається на покращення матеріального становища відповідача (отримання грошового забезпечення військовослужбовцем); припинення сплати аліментів на ОСОБА_7 , яка досягла повнолітнього віку; збільшення потреб в утриманні дитини.

За результатами аналізу наявних у матеріалах справи доказів встановлено: збільшення середньомісячного доходу відповідача (платника аліментів) (із січня 2023 року ОСОБА_2 отримує грошове забезпечення військовослужбовця); несення витрат відповідачем на оплату свого навчання у ВНЗ (із вересня 2024 року близько 1 490,00 грн. щомісячно); також встановлено, що старша дитина відповідача ОСОБА_7 , на яку він сплачував аліменти, досягла повнолітнього віку.

Суд не приймає доводи представника відповідача, що доходи ОСОБА_2 не збільшилися, а навпаки зменшилися, так як в судовому засіданні було встановлено, що на момент винесення судового рішення про стягнення аліментів відповідач мав мінімальну заробітну плату, тобто 1147,00 грн. щомісячно, в той час як згідно з довідкою про доходи №694929, щомісячний середній дохід відповідача з січня по травень 2025 року складає близько 51 000,00 грн., тобто заробітна плата збільшилася приблизно на 49 853,00 грн.

З матеріалів справи не вбачається, що у відповідача є проблеми зі станом здоров`я, доказів того, що його матеріальний стан не дозволяє виконати рішення суду, останнім надано не було.

Посилання сторони відповідача на те, що на його утриманні перебуває мати, яка є особою з інвалідністю, отримує пенсію за віком та потребує його утримання, відповідачем не доведено. Крім того, відповідач не є єдиною дитиною в сім`ї, в нього є ще рідна сестра.

Також відповідачем не надано доказів, що він допомагає матеріально старшій дитині ОСОБА_7 , яка навчається у вищому навчальному закладі.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

З огляду на встановлені обставини у їх сукупності, за результатами оцінки на предмет їх належності, допустимості, достатності, керуючись наведеними нормами законодавства, першочергово враховуючи інтереси дитини, доведення покращення майнового стану відповідача, зміни його сімейного стану, суд дійшов висновку про задоволення позову шляхом прийняття рішення про зміну способу стягнення аліментів із 1/6 частки заробітку (доходу) відповідача на 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Тому, у цій частині позов ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

За правилами статті 141 ЦПК України судові витрати слід віднести на користь держави.

Керуючись статями 180, 182, 192 Сімейного кодексу України, статтями12, 76-81, 258, 259, 263-265, 273, 274, 289 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про зміну способу стягнення аліментів, шляхом збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.08.2013 року у справі №333/4087/13-ц, шляхом зміни їх присудження з 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на 1/4 частину заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено 04.07.2025 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Р.С. Холод