АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2025 року

м. Чернівці

справа № 725/2601/25

провадження № 22-ц/822/574/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Одинака О. О.

суддів: Половінкіної Н. Ю., Литвинюк І. М.

секретар Мостолюк А. І.

стягувач Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України»

боржник ОСОБА_1

апеляційна скарга Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на ухвалу Чернівецького районного суду міста Чернівці від 15 травня 2025 року

головуюча в суді першої інстанції суддя Стоцька Л. А.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог скарги

У березні 2024 року Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» звернулося до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Просило суд визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Олексюка Олександра Івановича про закінчення виконавчого провадження від 07 жовтня 2024 року, прийняту у виконавчому провадженні № 5000448.

Скарга мотивована тим, що рішенням Першотравневого суду міста Чернівці від 19 липня 2011 року у справі № 2-473/2011 задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (який відповідно до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» змінив найменування на Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі АТ «Укрексімбанк», Банк) до ОСОБА_2 та його поручителів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за Кредитним договором від 11 вересня 2007 року № 71107С37 в сумі 618 807 гривень 19 копійок, судового збору в сумі 1 700 гривень та 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

На виконання вказаного рішення, судом Банку щодо боржника ОСОБА_1 видано виконавчий лист від 04 жовтня 2013 року № 2-437/2011.

29 січня 2016 року старшим державним виконавцем Першотравневого відділу Державної виконавчої служби Чернівецького МУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 5000448 за виконавчим листом від 04 жовтня 2013 року № 2-437/201 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрексімбанк» 618 807 гривень 19 копійок.

Ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження № 5000448 за електронною адресою https://asvpweb.minjust.gov.ua/ 0В128Е49ЕВБ0.

07 жовтня 2024 року заступником начальника Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Олексюком О. І. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 50004489 із виконання рішенням Першотравневого суду міста Чернівці від 19 липня 2011 року у справі № 2-473/2011 згідно з виконавчим листом від 04 жовтня 2013 року № 2-437/201 на підставі пункту 3 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із надходженням до відділу ДВС ухвали Господарського суду Чернівецької області від 28 червня 2023 року у справі № 926/211-6/13-г.

АТ «Укрексімбанк» не погоджується із закінченням виконавчого провадження про стягнення із ОСОБА_1 грошових коштів виходячи із наступного.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 14 березня 2013 року у справі № 926/211-6/13-г за заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 порушено провадження у справі про власне банкрутство.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 25 липня 2013 року у справі № 926/211-6/13-г відхилено кредиторські вимоги АТ «Укрексімбанк» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Господарським судом встановлено, що 13 вересня 2007 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_2 та його поручителями ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено Договір поруки № 71107С7, відповідно до якого ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (батьки позичальника ОСОБА_2 ) поручилися перед банком (кредитором) за виконання ОСОБА_2 (позичальником) зобов`язань, що випливають з Кредитного договору від 11 вересня 2007 року № 71107С37 щодо повернення наданого кредиту, сплати процентів та інших платежів, передбачених кредитним договором, на умовах та в порядку, передбаченими договором.

Вищезазначене рішенням Першотравневого суду міста Чернівці від 19 липня 2011 року у справі № 2-473/2011 вступило в законну сипу 26 жовтня 2011 року після його апеляційного перегляду Апеляційним судом Чернівецької області.

Відповідно до статті 90 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника а6о визнання його банкрутом» (далі Закон) правила, передбачені цією статтею, застосовуються до відносин, пов`язаних з визнанням фізичної особи-підприємця банкрутом.

Підставою для визнання фізичної особи-підприємця банкрутом є його нездатність задовольнити вимоги кредиторів за грошовими зобов`язаннями та/або виконати обов`язок із сплати обов`язкових платежів.

Абзацом 4 статті 1 Закону встановлено, що фізична особа-підприємець є боржником лише за зобов`язаннями, які виникли у неї у зв`язку зі здійсненням підприємницької діяльності.

Відповідно до частини першої статті 92 Закону господарський суд розглядає вимоги, заявлені кредиторами або боржником, у строки, передбачені частиною восьмою статті 91 цього Закону. За наслідками розгляду зазначених вимог господарський суд виносить ухвалу про порядок і розмір задоволення вимог кредиторів.

З Кредитного договору від 11 вересня 2007 року № 71107С37 вбачається, що він укладався ОСОБА_2 як фізичною особою-громадянином, а не фізичною особою-підприємцем: зокрема, таке випливає з преамбули договору, цільового призначення кредиту для власних потреб, пункту 6.3 договору та змісту реквізитів позичальника в кінці договору.

Аналогічно Договір поруки від 13 вересня 2007 року № 71107С7 укладено ОСОБА_1 в статусі фізичної особи, а не фізичної особи-підприємця.

У справі № 2-473/2011 яка розглядалася Першотравневим районним судом міста Чернівці, ОСОБА_1 також була відповідачем як фізична особа.

Проте, за змістом Закону, вимоги за зобов`язаннями, не пов`язаними зі здійсненням підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем, щодо якого порушено провадження у справі про банкрутство, не є предметом регулювання даного Закону і не можуть визнаватися і задовольнятися в межах справи про банкрутство такої ФОП.

Вказана ухвала Господарського суду Чернівецької області від 25 липня 2013 року залишена без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 30 вересня 2013 року.

Зокрема апеляційний господарський суд погодився з тим, що кредиторські вимоги АТ «Укрексімбанк» не пов`язані зі здійсненням підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , а тому не є такими, що можуть визнаватись в межах справи про банкрутство фізичної особи-підприємця як кредиторські вимоги.

Отже, рішеннями судів господарської юрисдикції встановлено, що вимоги АТ «Укрексімбанк» до ОСОБА_2 , які випливають із договору поруки носять особистісний характер, та не пов`язані із її господарською діяльністю як фізичної особи-підприємця.

З урахуванням викладеного, при прийнятті постанови про закінчення виконавчого провадження від 07 жовтня 2024 року державним виконавцем порушено приписи закону, оскільки вказана частина статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає закінчення виконавчого провадження стосовно фізичної особи відносно якої завершено процедуру погашення боргів у справі про банкрутство. Крім того, виконавче провадження було відкрито стосовно фізичної особи, а не фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , про завершення процедури банкрутства якої, державному виконавцю було надано ухвалу Господарського суду Чернівецької області.

АТ «Укрексімбанк» посилається на те, що про закінчення виконавчого провадження йому стало відомо 24 березня 2025 року дата отримання поштового відправлення, якою адресовано відповідь на письмовий запит щодо стану виконавчого провадження, наданої Першим відділом Державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 10 березня 2025 року за вих. № 3381, до якої було долучено постанову про закінчення виконавчого провадження від 07 жовтня 2024 року.

Отже, саме з 24 березня 2025 року розпочався перебіг десятиденного строку на оскарження дій державного виконавця.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Чернівецького районного суду міста Чернівці від 15 травня 2025 року в задоволенні скарги АТ «Укрексімбанк» на дії державного виконавця відмовлено.

Суд першої інстанції як на підставу для відмови в задоволенні скарги АТ «Укрексімбанк» вказав, що про наявність постанови про закриття виконавчого провадження товариство дізналося 24 березня 2025 року.

Однак, виконавче провадження закінчено 07 жовтня 2024 року, про що містяться відомості в автоматизованій системі виконавчих проваджень. Виходячи зі змісту скарги АТ «Укрексімбанк» відомо ідентифікатор доступу до виконавчого провадження.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» вільний та безоплатний доступ до інформації автоматизованої системи виконавчого провадження забезпечує Міністерство юстиції України у мережі Інтернет на своєму офіційному веб-сайті з можливістю перегляду, пошуку, копіювання та роздрукування інформації, на основі поширених веб-оглядачів та редакторів, без необхідності застосування спеціально створених для цього технологічних та програмних засобів, без обмежень та цілодобово.

Враховуючи вище викладене, сторона виконавчого провадження якою виступає скаржник, може ознайомлюватися з виконавчими провадженнями за допомогою ідентифікатору доступу.

Окрім того, 07 жовтня 2024 року державний виконавець прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з тим, що на адресу відділу надійшла ухвала Господарського суду Чернівецької області від 28 червня 2023 року у справі № 926/211-6/13-г.

Згідно з пунктом 8 вищевказаної ухвали вимоги конкурсних кредиторів, яку не були заявлені до ОСОБА_1 в установлений Кодексом України з процедур банкрутства строк або були відхилені господарським судом, вважати погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнати такими, що не підлягають виконанню.

Отже, виконавчий лист від 04 жовтня 2013 року № 2-437/2011, виданий Першотравневим районним судом міста Чернівці про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний експотртно-імпортний банк України» заборгованості у сумі 618 807 гривень 19 копійок визнано таким, що не підлягає виконанню ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 28 червня 2023 року у справі № 926/211-6/13-г.

Враховуючи викладене вище та з огляду на те, що матеріали скарги не містять клопотання представника заявника про поновлення строку на звернення до суду із даною скаргою, суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову у задоволенні скарги.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ «Укрексімбанк» просить ухвалу Чернівецького районного суду міста Чернівці від 15 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким скаргу товариства на дії державного виконавця задовольнити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права.

Доводи АТ «Укрексімбанк» по суті скарги на постанову заступника начальника Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Олексюка О. І. про закінчення виконавчого провадження № 5000448 від 07 жовтня 2024 року аналогічні тим, що відображенні вище в мотивувальній частині цієї постанови, а тому судом повторно не наводяться.

Додатково товариство вказує на те, що відповідь, якою адресовано копію постанови про закінчення виконавчого провадження надійшла засобами поштового зв`язку 24 березня 2025 року, що підтверджується поштовим конвертом за трек-номером відправлення № 434 та відміткою штампу вхідної кореспонденції АТ «Укрексімбанк», які наявні в матеріалах справи.

Саме з цієї дати розпочався перебіг відповідного процесуального стоку.

Із скаргою на дії державного виконавця товариство звернулося до суду 26 березня 2025 року, тобто у межах десятиденного строку, встановленого статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» та статтею 449 ЦПК України.

Звертає увагу, що ні ОСОБА_1 , ні Перший відділ Державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не надали суду першої інстанції доказів направлення стягувачу постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 07 жовтня 2024 року.

Всупереч вимог частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» органом Державної виконавчої служби не надано доказів направлення АТ «Укрексімбанк» не пізніше наступного робочого дня постанови про закінчення виконавчого провадження від 07 жовтня 2024 року, а саме квитанції про поштове відправлення, витягу із книги обліку вихідної поштової кореспонденції відділу ДВС чи будь-яких інших доказів, які б свідчили, що відповідна постанова дійсно надсилалась стягувачу засобами поштового зв`язку раніше.

Суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що про закінчення виконавчого провадження АТ «Укрексімбанк» повинно було б дізнатися 07 жовтня 2024 року (дата прийняття постанови) з автоматизованої системи виконавчих проваджень, доступ до якої є вільним у мережі Інтернет, цілодобовим та безоплатним, оскільки ані нормами Закону України «Про виконавче провадження», ані Положенням про автоматизовану систему виконавчих проваджень, затвердженим постановою Міністерства юстиції України від 05 серпня 2016 року № 2435/5, не встановлено обов`язку сторони виконавчого провадження здійснювати періодичну (щоденну, щотижневу чи щомісячну) перевірку інформації щодо стану виконавчого провадження.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що АТ «Укрексімбанк» обов`язково мав бути обізнаним із фактом прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця не ґрунтується на приписах закону.

Як наслідок помилковим є висновок суду першої інстанції про звернення АТ «Укрексімбанк» із відповідною скаргою з пропуском строку, встановленого частиною першою статті 449 ЦПК.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанцій

Рішенням Першотравневого суду міста Чернівці (після перейменування Чернівецький районний суд міста Чернівці) від 19 липня 2011 року у справі

№ 2-473/2011 позов Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором від 11 вересня 2007 року № 71107С37 в сумі 618 807 гривень 19 копійок.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» витрати по сплаті судового збору в сумі 1 700 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 гривень (а. с. 4-5).

На виконання вказаного рішення, 04 жовтня 2013 року Першотравневим судом міста Чернівці видано виконавчий лист № 2-437/2011 (а. с. 6).

29 січня 2016 року старшим державним виконавцем Першотравневого відділу Державної виконавчої служби Чернівецького МУЮ прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 5000448 за виконавчим листом від 04 жовтня 2013 року № 2-437/201 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованості у сумі 620 627 гривень 19 копійок (а. с. 7).

07 жовтня 2024 року заступником начальника Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Олексюком О. І. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 50004489 із виконання рішенням Першотравневого суду міста Чернівці від 19 липня 2011 року у справі № 2-473/2011 згідно з виконавчим листом від 04 жовтня 2013 року № 2-437/201 на підставі пункту 3 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із надходженням до відділу ДВС ухвали Господарського суду Чернівецької області від 28 червня 2023 року у справі № 926/211-6/13-г.

Відповідно до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» змінило назву на Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України».

10 березня 2025 року у відповідь на запит АТ «Укрексімбанк» від 18 лютого 2025 року стосовно стану виконавчого провадження № 50004489 Першим відділом Державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомлено, що виконавче провадження завершено 07 жовтня 2024 року на підставі ухвали Господарського суду Чернівецької області від 28 червня 2023 року у справі № 926/211-6/13-г (а. с. 8).

Вказана відповідь адресована виконавчою службою АТ «Укрексімбанк» засобами поштового зв`язку 13 березня 2025 року (поштове відправлення № 434) та отримана Банком 24 березня 2025 року (а. с. 10-11).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції зазначеним вище вимогам процесуального закону не відповідає з огляду на наступне.

Згідно з частиною п`ятою статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

За змістом статті 447 ЦПК України судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому цим розділом.

Згідно з частиною першою статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Строки для подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця визначені статтею 449 ЦПК України та статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Зокрема, пунктом «а» частини першої статті 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Згідно з частиною п`ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Пропущений для подання скарги строк може бути поновлено судом за наявності поважних причин його пропуску на підставі клопотання особи, яка подає скаргу, що має бути заявлено одночасно зі скаргою.

У разі подання скарги з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення та клопотання особи, яка подає скаргу, така скарга залишається судом без розгляду (частини друга статті 449 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 439/1493/15 (провадження № 61-7804св19) сформульовано висновок щодо застосування статті 449 ЦПК України. Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно із скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання.

При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити із того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. При вирішенні питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою, суд має керуватися тим, що вичерпного переліку таких підстав процесуальний закон не містить, вони у кожному конкретному випадку залежать від певних ситуацій.

Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. Водночас, заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі.

Отже, за змістом цієї норми Закону України «Про виконавче провадження» постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження простим поштовим відправленням.

Зазначене також узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 24 травня 2024 року у справі № 163/671/14-ц (провадження № 61-4869св24).

Згідно з частиною третьою, четвертою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У частині першій статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України.

Вільний та безоплатний доступ до інформації автоматизованої системи виконавчого провадження забезпечує Міністерство юстиції України у мережі Інтернет на своєму офіційному веб-сайті з можливістю перегляду, пошуку, копіювання та роздрукування інформації, на основі поширених веб-оглядачів та редакторів, без необхідності застосування спеціально створених для цього технологічних та програмних засобів, без обмежень та цілодобово.

Автоматизованою системою виконавчого провадження забезпечується, зокрема, надання сторонам виконавчого провадження інформації про виконавче провадження.

Механізм функціонування автоматизованої системи виконавчого провадження визначений у Положенні про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 05 серпня 2016 № 2432/5 (далі Положення).

Розділ VІI Положення регламентує доступ до автоматизованої системи виконавчого провадження (далі Система) та отримання інформації із Системи.

За положеннями цього розділу доступ до інформації Системи сторонам виконавчого провадження забезпечується з використанням:

1) засобів електронної ідентифікації з високим рівнем довіри через: вебпортал Міністерства юстиції України; Єдиний державний вебпортал електронних послуг в порядку, визначеному договором, укладеним між держателем Системи та держателем Єдиного державного вебпорталу електронних послуг;

2) ідентифікатора для доступу до інформації про виконавче провадження, який зазначається в довідці про реєстрацію виконавчого документа та постанові про відкриття виконавчого провадження, через офіційний вебсайт Міністерства юстиції України.

Система забезпечує: можливість формування сторонами виконавчого провадження узагальненої інформації про рішення (виконавчі дії), прийняті (вчинені) виконавцем, із зазначенням дати їх прийняття (вчинення) та з можливістю роздрукування такої інформації; доступ сторонам виконавчого провадження до документів виконавчого провадження.

Отже, враховуючи права стягувача у виконавчому провадженні та наведені норми Положення, АТ «Укрексімбанк», як стягувач у виконавчому провадженні № 50004489, від дня його відкриття мав право на доступ до його документів в Автоматизованій системі виконавчого провадження (до її запровадження Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень).

Оскаржувана постанова державного виконавця була прийнята 07 жовтня 2024 року.

Із скаргою на дії державного виконавця АТ «Укрексімбанк» звернулося 26 березня 2025 року (а. с. 35), тобто більш ніж через шість місяців з дня прийняття оскаржуваної постанови.

Колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги в частині того, що нормами Закону України «Про виконавче провадження» та Положенням про автоматизовану систему виконавчих проваджень не встановлено обов`язку сторони виконавчого провадження здійснювати періодичну (щоденну, щотижневу чи щомісячну) перевірку інформації щодо стану виконавчого провадження.

Разом з цим апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, встановлюються судом (частина перша статті 120 ЦПК України).

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (частина перша статті 123 ЦПК України).

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина перша статті 127 ЦПК України).

З урахуванням вищевикладеного передумовою для розгляду скарги на дії/бездіяльність державного (приватного) виконавця по суті є встановлення факту подання цієї скарги у строк, передбачений частиною першою статті 449 ЦПК України, або наявності відповідного клопотання та обставин для поновлення такого строку, якщо його було пропущено з поважних причин.

Під час оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, на виконанні яких перебуває виконавчий документ суду, слід дотримуватися відповідних положень ЦПК України, розміщених у розділі VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень», зокрема, щодо права на звернення зі скаргою у строк десять календарних днів, визначений пунктом «а» частини першої статті 449 ЦПК України.

Близький за змістом висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 вересня 2019 року у справі № 920/149/18 (провадження № 12-297гс18).

Вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, який за заявою сторони може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених ЦПК України.

Поняття поважності причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. До таких причин відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Відтак, вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

Отже, вирішуючи це питання, суд з урахуванням конкретних обставин справи має оцінити на предмет поважності причини пропуску встановленого законом процесуального строку, і в залежності від встановленого вирішити питання про поновлення або відмову у поновленні цього строку.

Причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими доказами.

Разом з цим суд позбавлений можливості вирішувати це питання з власної ініціативи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 18 лютого 2021 року 18 лютого 2021 року у справі № 640/25034/19 Верховний Суд вказав на те, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути: день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи; день отримання поштового відправлення, в якому особі надіслано рішення, яке вона оскаржує; день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії; день, коли мало бути прийняте рішення (вчинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена).

Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльність), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Також Об`єднана Палата Верховного Суду у постанові від 04 лютого 2022 року у справі № 925/308/13-г наголосила, що «за порівняльним аналізом змісту термінів «дізнався», або «повинен був дізнатися», що містяться у положеннях статті 341 Господарського процесуального кодексу України, слід зробити висновок про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні; доведення факту, через який сторона не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо. У цьому висновку суд врахував, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя і сторони повинні очікувати їх застосування задля забезпечення дотримання принципу юридичної визначеності. Отже, під час визначення початку перебігу строку звернення до суду із скаргою на дії (бездіяльність) суб`єкта, закріпленого у частині першій статті 341 Господарського процесуального кодексу України, необхідно враховувати поведінку скаржника (чи мав він реальну можливість (повинен був) дізнатися про стверджуване ним порушення його прав, вчинені ним дії, направлені на з`ясування стану виконавчого провадження тощо). А тому стягувач, який подав до відповідного органу заяву про вчинення відповідних виконавчих дій, однак не отримав задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні, незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні документи виконавчого провадження або відповіді».

Стосовно презумпції обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, колегія суддів також звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах від 14 серпня 2019 року у справі № 910/7221/17, від 12 січня 2021 року у справі № 910/8794/17, від 12 жовтня 2021 року у справі № 918/333/13-г, від 07 червня 2023 року у справі № 1622/16530/2012 та ін.

Також у постанові від 24 травня 2024 року у справі № 163/671/14-ц (провадження № 61-4869св24) Верховний Суд дійшов висновку, що «стягувач, який подав до примусового виконання виконавчий документ про стягнення на його користь боргового грошового зобов`язання, не отримуючи на свою адресу жодних документів від державного виконавця та грошових коштів на свій рахунок в порядку примусового виконання, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні, незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження. При цьому, АТ «УкрСиббанк» мало реальну можливість завчасно ознайомитися із документами виконавчого провадження через Автоматизовану систему виконавчого провадження, проте таким наданим законом правом не скористалося та причин неможливості реалізації такого права в межах розумного строку не навів».

Зазначений правовий висновок узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 30 червня 2023 року у справі № 206/1451/19 (провадження № 61-2469св23); від 10 квітня 2024 року у справі № 395/1003/13, (провадження № 61-11219св23).

За встановлених апеляційним судом обставин справи АТ «Укрексімбанк» із запитом до Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо з`ясування стану виконавчого провадження № 5000448 звернулося 18 лютого 2025 року.

Як встановлено судом АТ «Укрексімбанк» мало безперешкодний доступ до матеріалів виконавчого провадження в Автоматизованій системі виконавчого провадження за допомогою ідентифікатора для повного доступу до інформації про виконавче провадження № 5000448 за електронною адресою https://asvpweb.minjust.gov.ua/ 0В128Е49ЕВБ0.

З урахуванням викладеного, починаючи з 18 лютого 2025 року АТ «Укрексімбанк» мало реальну можливість та повинно було дізнатись про порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від надсилання постанови державного виконавця від 07 жовтня 2024 року про закінчення виконавчого провадження № 5000448.

За цих обставин, колегія суддів приходить до висновку, що звертаючись 26 березня 2025 року до суду зі скаргою на постанову державного виконавця від 07 жовтня 2024 року, стягувач пропустив установлений статтею 449 ЦПК України десятиденний строк для звернення до суду зі скаргою і не подав клопотання про його поновлення із зазначенням поважних причин його пропуску, що має наслідком залишення скарги без розгляду.

У даному контексті колегія суддів зауважує те, що оскільки день реалізації стягувачем свого права на ознайомлення з оскаржуваною постановою визначається ним довільно, то день, коли АТ «Укрексімбанк» повинно було дізнатися про стверджене ним порушення діями державного виконавця свого права, а також початок перебігу передбаченого пунктом «а» частини першої статті 449 ЦПК України десятиденного строку на подання скарги на такі дії не може залежати від довільно визначеного скаржником дня реалізації ним вказаного права, оскільки поняття «мав реальну можливість», «повинен був дізнатися» і «дізнався» мають різне юридичне значення.

За обставин цієї справи, саме необґрунтоване зволікання товариства щодо невжиття дій направлених на захист своїх прав у виконавчому провадженні призвело до звернення до суду із відповідною скаргою з пропуском процесуального строку, встановленого законом.

Тобто, АТ «Укрексімбанк» розпорядилось своїм процесуальним право на подачу скарги на власний розсуд.

В силу вищевикладеного, безпідставними є доводи апеляційної скарги стосовно того, що перебіг десятиденного строку на оскарження дій державного виконавця розпочався з дня отримання АТ «Укрексімбанк» поштового відправлення, яким адресовано відповідь на письмовий запит щодо стану виконавчого провадження, до якої було долучено постанову про закінчення виконавчого провадження, тобто з 24 березня 2025 року.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції відмовив у задоволенні скарги стягувача з двох підстав:

1) АТ «Укрексімбанк» пропустило установлений частиною першою статті 449 ЦПК України десятиденний строк для звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця;

2) виконавчий лист від 04 жовтня 2013 року № 2-437/2011, виданий Першотравневим районним судом міста Чернівці про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний експотртно-імпортний банк України» заборгованості у сумі 618 807 гривень 19 копійок визнано таким, що не підлягає виконанню ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 28 червня 2023 року у справі № 926/211-6/13-г.

В порушення норм процесуального права, суд першої інстанції не врахував, що пропуск вказаного процесуального строку є підставою для залишення скарги АТ «Укрексімбанк» без розгляду, а не для відмови в її задоволенні. При цьому суд помилково вдався до оцінки обґрунтованості відповідної скарги по суті.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до вимог абзацу другого частини другої статті 449 ЦПК у разі подання скарги з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення та клопотання особи, яка подає скаргу, така скарга залишається судом без розгляду

Враховуючи наведене вище, ухвалу Чернівецького районного суду міста Чернівці від 15 травня 2025 року слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким скаргу АТ «Укрексімбанк» залишити без розгляду на підставі абзацу другого частини другої статті 449 ЦПК.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 381, 382, 449 ЦПК України, Чернівецький апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» задовольнити частково.

Ухвалу Чернівецького районного суду міста Чернівці від 15 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Скаргу Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на постанову заступника начальника Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Олексюка Олександра Івановича про закінчення виконавчого провадження № 5000448 від 07 жовтня 2024 року, залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 11 липня 2025 року.

Суддя-доповідач Олександр ОДИНАК

Судді: Наталія ПОЛОВІНКІНА

Ірина ЛИТВИНЮК