ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 626/2652/24
Номер провадження 22-ц/818/1722/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 02 грудня 2024 року в складі судді Яценка Є.І. по справі № 626/2652/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 28 листопада 2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 458138-КС-003 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, що підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Товариством 28 листопада 2023 року направлено відповідачу пропозицію (оферту) укласти договір № 458138-КС-003 про надання кредиту, а відповідач прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору на умовах, визначених офертою.

ТОВ «Бізнес позика» направлено ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-5199 на номер телефону НОМЕР_1 (що зазначений позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий боржником було введено/відправлено. Таким чином, між сторонами укладено договір про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором.

За умовами договору товариство надає позичальнику грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн, які позичальник зобов`язується повернути та сплатити проценти за ставкою 1,14874498% за кожен день користування кредитом у відповідності до графіку платежів.

Вказав, що товариство свої зобов`язання за договором кредиту виконало, надало позичальнику грошові кошти в розмірі 20 000,00 грн шляхом перерахування на його банківську картку № НОМЕР_2 , вказану при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті.

Також, 11 грудня 2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до договору № 458138-КС-003 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, що підписана у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов додаткової угоди ТОВ «Бізнес Позика» надало позичальнику додатково кредит в сумі 10 000,00 грн. Комісія, пов`язана з наданням додаткового кредиту, склала 1 500,00 грн.

Позивач посилався на те, що до теперішнього часу боржник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, а лише частково сплатив кошти на загальну суму 6300,00 грн, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором.

Вважав, що зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту.

Зазначив, що станом на 28 червня 2024 року у відповідача утворилась заборгованість за договором № 458138-КС-003 про надання кредиту в розмірі 118 913,01 грн, що складається з: суми прострочених платежів за тілом кредиту 30 000,00 грн; суми прострочених платежів за процентами 87 037,02 грн, за комісією - 1875,99 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за договором № 458138-КС-003 про надання кредиту від 28 листопада 2023 року у розмірі 118 913,01 грн та сплачений судовий збір 2 422,40 грн.

06 серпня 2024 року від представника відповідача адвоката Зачепіло З.Я. надійшов відзив на позовну заяву, мотивований тим, що позивачем не доведено факту погодження між сторонами умов кредитного договору, в тому числі і щодо розміру відсотків за користування кредитними коштами та строку дії такого договору, а наданий позивачем розрахунок не може слугувати підтвердженням укладення кредитного договору. Кредитний договір не був підписаний відповідачем, тому останній не був ознайомлений з його умовами, грошових коштів не отримував. Позивачем не було направлено досудову вимогу щодо повного дострокового повернення боргу.

07 серпня 2024 року позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій підтримав позовні вимоги. Зазначив, що договір та додаткову угоду підписано за допомогою одноразового ідентифікатора у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Надання кредиту підтверджується довідкою про перерахування коштів. Розрахунок заборгованості ґрунтується на умовах кредитного договору та узгоджується з матеріалами справи. Порушення позичальником графіку платежів призвело до збільшення вартості кредиту, тому що процентна ставка нараховується за кожен день користування кредитом на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за фактичне число календарних днів користування кредитом, із урахуванням дня перерахування кредитних коштів та дня повернення кредиту. Всі істотні умови кредитного договору визначені у самому договорі. Відповідач уклав з товариством договір вже втретє, був обізнаний з порядком укладення і виконання кредитного договору. Направлення досудової вимоги про повне погашення заборгованості було не обов`язковим, оскільки позов подано вже після закінчення строку дії договору.

Рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 02 грудня 2024 року позов ТОВ «Бізнес Позика» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за договором № 458138-КС-003 про надання кредиту від 28 листопада 2023 року в розмірі 118 913,01 грн і сплачений судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та комісії, у відповідача утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з нього на користь позивача.

На вказане судове рішення засобами поштового зв`язку 03 січня 2025 року адвокат Зачепіло З.Я., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до суду апеляційної інстанції подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду - скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що договір від 28 листопада 2023 року, графік платежів та паспорт споживчого кредиту не містять підпису відповідача. Суду не надано доказів перерахування позичальнику кредитних коштів. Правила надання грошових коштів не можна вважати складовою кредитного договору. Розмір заборгованості за процентами не узгоджується з умовами договору, значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. Наданий позивачем розрахунок не є належним доказом заборгованості, а первинних бухгалтерських документів товариство не надало. У позовній заяві не зазначено відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору та підтвердження позивача про те, що ним не подано тотожного позову. Товариство не зверталось до позичальника з досудовою вимогою про повне дострокове погашення заборгованості.

Позивач своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судове засідання апеляцфного суду сторони учасники судового розгляду не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 10 липня 2025 року надіслані апеляційним судом на адреси учасників справи:

ТОВ «Бізнес Позика» отримано в електронному кабінеті 29 січня 2025 року (а.с. 20 том 2).

ОСОБА_1 отримав поштою 04 лютого 2025 року (а.с. 25 том 2).

Представник ОСОБА_1 - адвокат Зачепіло З.Я. отримала в електронному кабінеті 29 січня 2025 року (а.с. 21 том 2).

Разом з апеляційною скаргою адвокат Зачепіло З.Я. подала клопотання про розгляд справи без участі відповідача та його представника (а.с. 5 том 2).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 28 листопада 2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 458138-КС-003 про надання кредиту в електронній формі через Особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця - https://bizpozyka.com/, підписано прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) щодо укладення договору № 458138-КС-003 про надання кредиту (а.с. 30-38, 48-56, 98-106 том 1).

Відповідно до пункту 2.1 договору кредитодавець надає позичальникові грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісію за надання кредиту на умовах, визначених цим договором та правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика». Передбачено, що строк кредиту - 24 тижні; стандартна процентна ставка в день - 2%, фіксована; знижена процентна ставка в день - 1,14874498, фіксована; комісія за надання кредиту 3000,00 грн; строк дії договору до 14 травня 2024 року; орієнтовна загальна вартість наданого кредиту - 51 960,00 грн; орієнтовна річна процентна ставка 9 127,54 процентів (а.с. 98 том 1).

Протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується за ставкою, вказаною у пункті 2.4. договору на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня за період фактичного користування кредитом, в залежності від дотримання позичальником графіку платежів (пункт 3.2.).

У договорі відображено графік платежів (пункт 3.2.3.).

Згідно з пунктом 3.2.1. договору у разі, якщо погашення кредиту здійснюється згідно з погодженим сторонами графіком платежів, що наведений в пункті 3.2.3. та додатку №1 до договору, чи в разі дострокового повернення суми наданого кредиту, то зобов`язання позичальника по сплаті процентів за користування кредитом розраховуються відповідно до зниженої процентної ставки, що вказана в пункті 2.4. договору.

Відповідно до умов пункту 3.2.2. договору сторони домовились, що у разі якщо повернення кредиту не здійснюється згідно з погодженим графіком платежів, що наведений в пункті 3.2.3. та додатку №1 до договору (за виключенням дострокового повернення кредиту), внаслідок чого виникає прострочка за кредитом, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів, то умови про нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, що вказана в пункті 2.4. договору. При цьому, нарахування процентів за стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в пункті 3.2.3. та додатку №1 до договору, та до закінчення строку дії договору.

Договір підписано в електронному вигляді електронним підписом одноразовим ідентифікатором ОСОБА_1. UA-5199. Договір містить РНОКПП ОСОБА_1 , паспортні дані, адресу, електронну адресу, номер мобільного телефону та номер електронного платіжного засобу НОМЕР_3 (а.с. 106 том 1).

Також ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором UA-8382 28 листопада 2023 року підписано паспорт споживчого кредиту, інформація в якому актуальна до 29 листопада 2023 року (а.с. 19-23 том 1).

Як вбачається з анкети клієнта ОСОБА_1 , сума бажаного кредиту - 20 000,00 грн, дата отримання кредиту - 28 листопада 2023 року, зазначено адресу реєстрації та проживання, РНОКПП, дату і місце народження, документ, що посвідчує особу, електронну адресу, фінансовий номер телефону та номер банківського рахунку/банківської картки для перерахунку коштів НОМЕР_2 (а.с. 59 том 1).

Перерахування ОСОБА_1 на картку № НОМЕР_3 28 листопада 2023 року коштів у розмірі 20 000,00 грн на підставі кредитного договору № 458138-КС-003 від 28 листопада 2023 року підтверджується довідкою ТОВ «Платежі онлайн» № 615/07 від 15 липня 2024 року (а.с. 110 том 1).

11 грудня 2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до договору № 458138-КС-003 про надання кредиту від 28 листопада 2023 року, за умовами якої кредит збільшується на 10 000,00 грн, та після збільшення суми кредиту загальна сума отриманого та неповернутого кредиту та додаткового кредиту складатиме 30 000,00 грн, комісія за надання додаткової суми кредиту 1500,00 грн. Також змінено орієнтовну загальну вартість наданого кредиту та орієнтовну реальну річну процентну ставку, викладено новий графік погашення кредиту з 12 грудня 2023 року по 14 травня 2024 року, за яким наступний платіж після 12 грудня 2023 року мав бути вчинений 26 грудня 2023 року. Додаткова угода підписана електронним підписом одноразовим ідентифікатором ОСОБА_1 UA-0835, як і прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) щодо укладення додаткової угоди №1 до договору № 458138-КС-003 (а.с. 39-47 том 1).

Крім того, ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором UA-7605 11 грудня 2023 року підписано паспорт споживчого кредиту, інформація в якому актуальна до 12 грудня 2023 року (а.с. 93-97 том 1).

Перерахування ОСОБА_1 на картку № НОМЕР_3 11 грудня 2023 року коштів у розмірі 10 000,00 грн на підставі додаткової угоди від 11 грудня 2023 року до кредитного договору № 458138-КС-003 від 28 листопада 2023 року підтверджується довідкою ТОВ «Платежі онлайн» № 834/07 від 24 липня 2024 року (а.с. 83 том 1).

З наданого АТ КБ «ПриватБанк» листа від 20 жовтня 2024 року та виписки вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_2 , на яку 28 листопада 2023 року зараховано 20 000,00 грн та 11 грудня 2023 року зараховано 10 000,00 грн (а.с. 223-230 том 1).

Примірники кредитного договору від 28 листопада 2023 року та додаткової угоди від 11 грудня 2023 року направлені на електронну пошту ОСОБА_1 (а.с. 181, 182 том 1).

Також позивачем надано відеозапис верифікації особи ОСОБА_1 (диск том 1 обкладинка).

З довідки про стан заборгованості станом на 14 липня 2024 року вбачається, що у ОСОБА_1 утворилась заборгованість за договором № 458138-КС-003 про надання кредиту в розмірі 118 913,01 грн, що складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 30 000,00 грн; за відсотками 87 037,02 грн, за комісією 1875,99 грн, по штрафам - 0 грн (а.с. 25 том 1).

Як вбачається з розрахунку заборгованості, за вказаним кредитом ОСОБА_1 має заборгованість, яка станом на 07 липня 2024 року становить 118 913,01 грн, що складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 30 000,00 грн; за відсотками 87 037,02 грн, за комісією 1875,99 грн, по штрафам - 0 грн. Також з вказаного розрахунку вбачається, що проценти за користування кредитом нараховувались з 28 листопада 2023 року по 10 грудня 2023 року за зниженою процентною ставкою 1,14874498% від тіла кредиту 20 000,00 грн, тобто по 229,75 грн на день, з 11 грудня 2023 року по 02 січня 2024 року - за зниженою процентною ставкою 1,14874498% від тіла кредиту 30 000,00 грн згідно додаткової угоди, тобто по 344,62 грн на день, а з 03 січня 2024 року 14 травня 2024 року - за стандартною ставкою 2%, тобто по 600,00 грн на день. Позичальником 13 грудня 2023 року сплачено 6300,00 грн, на підтвердження чого товариством надано довідку ТОВ «Платежі онлайн» № 183/08 від 06 серпня 2024 року, з яких 2624,01 грн зараховано на сплату комісії, 3675,99 грн - на погашення процентів, інших платежів не вчинено (а.с. 26-29, 189 том 1).

Згідно з частинами 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.

Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.

Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З договору № 458138-КС-003 від 28 листопада 2023 року та додаткової угоди № 1 до цього договору від 11 грудня 2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 вбачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.

Оскільки даний договір і додаткову угоду укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через особистий кабінет, та ОСОБА_1 підписав їх електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21).

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача щодо того, що договір не містить його підпису.

Отже, відповідач уклав електронний договір та підписав такий у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором), а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Перерахування ОСОБА_1 на картку № НОМЕР_3 кредитних коштів у розмірі 20 000,00 грн та 10 000,00 грн підтверджується довідками ТОВ «Платежі онлайн» № 615/07 від 15 липня 2024 року та № 834/07 від 24 липня 2024 року, а також листом АТ КБ «ПриватБанк» від 20 жовтня 2024 року і випискою по рахунку. На спростування вказаних даних відповідач будь-яких доказів не надав.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що розмір заборгованості за процентами не узгоджується з умовами договору, значно перевищує розмір заборгованості за кредитом, колегія суддів відхиляє.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15.

За умовами укладеного між сторонами кредитного договору передбачена стандартна процентна ставка в день - 2% та знижена процентна ставка в день - 1,14874498 %, яка застосовується у разі погашення кредиту за графіком. Тобто сторонами було погоджено процентну ставку, яку має сплатити відповідач у межах строку кредитування за користування кредитними коштами (стаття 1048 ЦК України).

З розрахунку заборгованості вбачається, що проценти за користування кредитом нараховувались з 28 листопада 2023 року по 10 грудня 2023 року за зниженою процентною ставкою 1,14874498% від тіла кредиту 20 000,00 грн, тобто по 229,75 грн на день, з 11 грудня 2023 року по 02 січня 2024 року - за зниженою процентною ставкою 1,14874498% від тіла кредиту 30 000,00 грн згідно додаткової угоди, тобто по 344,62 грн на день, а з 03 січня 2024 року 14 травня 2024 року - за стандартною ставкою 2%, тобто по 600,00 грн на день.

Оскільки погашення кредиту за графіком (26 грудня 2023 року) відповідачем не здійснювалось, то позивачем застосовано з 03 січня 2024 року не знижену, а стандартну процентну ставку. Така зміна ставки не є зміною умов договору чи застосуванням підвищеної ставки, адже відповідні умови договору щодо нарахування процентів за користування кредитом погоджені сторонами договору під час його укладення. Отже, заборгованість зі сплати процентів позивачем нараховано як з урахуванням встановленого умовами договору строку кредитування (24 тижні з 28 листопада 2023 року по 14 травня 2024 року) та плати за користування кредитом, так і з урахуванням недотримання самим відповідачем умов договору щодо внесення суми періодичного платежу.

Перевищення розміру заборгованості за відсотками розміру тіла кредиту не свідчить про неправомірність їх нарахування, адже саме такі умови кредитування узгоджені сторонами за їх власним вільним волевиявленням. Штрафні санкції, неустойка тощо кредитором не нараховувались.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що Правила надання грошових коштів не можна вважати складовою кредитного договору, є безпідставними, адже всі істотні умови кредитного договору погоджені і викладені у самому договорі, а не у Правилах.

Посилання ОСОБА_1 на те, що наданий позивачем розрахунок не є належним доказом заборгованості, а первинних бухгалтерських документів товариство не надало, не можуть бути взяті до уваги, адже матеріали справи містять банківську виписку по рахунку, яка підтверджує перерахування відповідачу коштів. Оскільки ТОВ «Бізнес Позика» не є банком, воно не уповноважено складати власні виписки по рахунку.

Твердження відповідача про те, що товариство не зверталось до нього з досудовою вимогою про повне дострокове погашення заборгованості, колегія суддів також відхиляє, адже позивач звернувся до суду з позовом вже після спливу строку дії кредитного договору, вимог про дострокове погашення заборгованості не заявляв.

Посилання ОСОБА_1 на те, що у позовній заяві не зазначено відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору та підтвердження позивача про те, що ним не подано тотожного позову, спростовуються змістом позовної заяви, яка містить такі дані (а.с. 11 том 1).

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду не спростовують.

Разом з тим, згідно частини 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Проаналізувавши обставини справи, колегія суддів не може погодитись з розміром стягнутої з відповідача заборгованості, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідно до частин 1-2, 5, 8 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, вказаним законом безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію пов`язану з наданням кредиту.

Водночас, наявність такої комісії вимагає зазначення в кредитному договорі переліку додаткових та супутніх фінансових послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням/поверненням кредиту, що надаються позичальнику, адже, само по собі надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку/фінансової установи, й виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20).

У постанові Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23 (провадження № 61-17096св23) зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Отже, умови договору та додаткової угоди про сплату комісії саме за надання кредиту, тобто за дії, які позивач ТОВ «Бізнес позика» здійснює на власну користь, є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, та мають наслідком істотний дисбаланс договірних прав і обов`язків та погіршення становища споживача, що за своєю природою є дискримінаційними.

Встановлена комісія за надання кредиту є невиправданим платежем, що спрямований на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже, така умова договору порушує публічний порядок, та є нікчемною.

Таким чином, позовні вимоги товариства щодо стягнення з відповідача заборгованості за комісією в розмірі 1875,99 грн задоволенню не підлягають. Крім того, оскільки зі сплачених відповідачем коштів на погашення кредиту суму в розмірі 2624,01 грн зараховано на погашення комісії, умова про встановлення якої є нікчемною, колегія суддів вважає за необхідне зарахувати цю суму в рахунок погашення заборгованості за процентами, та, відповідно, зменшити за її рахунок розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, з 118 913,01 грн до 114 413,01 грн (118 913,01 - 1875,99 - 2624,01).

Відповідно до статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зміни рішення і зменшення суми заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

При зверненні з позовом до суду ТОВ «Бізнес Позика» сплатило судовий збір у сумі 2422,40 грн (а.с. 16 том 1).

Оскільки позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» задоволено частково, а саме на 96,22 % (114 413,01 х 100) : 118 913,01), то позивач має право на відшкодування сплаченого судового збору пропорційно задоволеним вимогам у сумі 2330,83 грн (2422,40 х 96,22 %).

За подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір в розмірі 3633,60 грн (а.с. 9 том 2).

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, на 3,78%, та зменшено розмір суми, що підлягає стягненню, позивачем йому має бути компенсовано 137,35 грн судового збору (3633,60 х 3,78%).

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, різниця між зазначеними сумами, що становить 2193,48 грн (2330,83 - 137,35), має бути стягнута з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика».

Таким чином, розмір судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика», має бути зменшений з 2422,40 грн до 2193,48 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 02 грудня 2024 року в частині розміру стягнутої суми та розподілу судових витрат змінити, зменшивши суму заборгованості за договором № 458138-КС-003 про надання кредиту від 28 листопада 2023 року, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», з 118 913,01 грн до 114 413 (сто чотирнадцять тисяч чотириста тринадцять) грн 01 коп та суми судового збору з 2422,40 грн до 2193 (дві тисячі сто дев`яносто три) грн 48 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 11 липня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина