ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6654/25 Справа № 173/178/25 Суддя у 1-й інстанції - Челюбєєв Є. В. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участі секретаря судового засідання Триполець В.О.,

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ,

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Любомирівка-Агро»,

розглянув відкрито в залі судових засідань апеляційного суду в м. Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Челюбєєв Є.В.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2025року ОСОБА_1 подав в суд позов проти Товариства з обмеженою відповідальністю «Любомирівка-Агро» з вимогою про зобов`язання ТОВ «Любомирівка-Агро» повернути йому земельну ділянку з кадастровим номером :02:020:0147 та визнати відсутнім за ТОВ «Любомирівка-Агро» право оренди земельної ділянки.

Існування таких вимог позивач пов`язував із тим, що він є власником земельної ділянки загальною площею 7,4649 га, з кадастровим номером :02:020:0147. 18 серпня 2014року між ним та ТОВ «Племзавод «Любомирівка» був укладений договір оренди землі на десять років. 20 лютого 2015року між позивачем, ТОВ «Племзавод «Любомирівка» та ТОВ «Любомирівка-Агро» укладено додаткову угоду до Договору про заміну сторони, згідно якої були внесені зміни до основного договору шляхом зміни особи орендаря з ТОВ «Племзавод «Любомирівка» на ТОВ « Любомирівка-Агро», з переходом усього комплексу прав та обов`язків, які випливають з умов Договору. Інші умови договору залишені без змін.

Вказував, що наразі дія договору оренди землі б/н від 18 серпня 2014року припинилась, у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено. 06 липня 2024року позивач письмово повідомив орендаря про відсутність наміру продовжувати дію договору оренди, а 17 вересня 2024року позивач направив відповідачу вимогу про повернення орендованої земельної ділянки у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду, проте відповідач відповіді не надав та станом на теперішній час орендовану земельну ділянку не повернув.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 04 грудня 2019року рішенням державного реєстратора Вишнівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області Скляр Ю.С., на підставі поданої відповідачем додаткової угоди від 01 липня 2019року до договору оренди землі, були внесені зміни до Реєстру щодо строку дії договору оренди до 04 грудня 2044року з правом пролонгації, з правом передачі в піднайм (суборенду).

Наголошував, що пропозицій від відповідача про укладення додаткової угоди до Договору позивач не отримував, та, відповідно, її і не укладав, і не підписував. Про існування спірної додаткової угоди позивач дізнався лише тоді, коли отримав витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2025року у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що позивачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів на спростування укладення між сторонами додаткової угоди до договору оренди землі від 01 липня 2019року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

05 травня 2025року ОСОБА_1 подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою засобів поштового зв`язку апеляційну скаргу на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2025року.

В апеляційній скарзі висловив вимогу про скасування рішення з ухваленням нового про задоволення його позову в повному обсязі.

Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягає у тому, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що всупереч вимогам статей 76-81 ЦПК України, відповідачем не було надано належних та достатніх доказів на підтвердження укладення між сторонами додаткової угоди від 01 липня 2019року до договору оренди, хоча це є його процесуальним обов`язком.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористався та відзиву на апеляційну скаргу не подавав.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 26 травня 2025року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2025рокусправу призначено до судового розгляду на 08 липня 2025року.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.

Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №809383 виданого 27 грудня 2012року відділом Держземагенства у Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області ОСОБА_1 є власником земельної ділянки загальною площею 7,4649 га, з кадастровим номером :02:020:0147, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10.

18 серпня 2014року, між ОСОБА_1 і ТОВ «Племзавод «Любомирівка» був укладений договір оренди землі б/н, за умовами якого позивач надає, а орендар приймає в строкове платне користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області строком на десять років. Договір був зареєстрований реєстраційною службою Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області 16 вересня 2014року за № 7051325.

Між ОСОБА_1 , ТОВ «Племзавод «Любомирівка» та ТОВ «Любомирівка-Агро» 20 лютого 2015року було укладено Додаткову угоду до Договору про заміну сторони, згідно якої були внесені зміни до основного договору шляхом зміни особи орендаря з ТОВ «Племзавод «Любомирівка» на ТОВ «Любомирівка-Агро», з переходом усього комплексу прав та обов`язків, які випливають з умов Договору. Інші умови договору залишені без змін.

Позивачем підтверджується факт особистого підписання договору оренди землі б/н від 18 серпня 2014року та додаткової угоди про заміну сторони від 20 лютого 2015року до договору.

01 липня 2019року між сторонами була укладена додаткова угода до Договору оренди землі. Відповідно до угоди сторони передбачили продовження строку дії Договору терміном на двадцять п`ять років з дня реєстрації змін та право орендаря передавати орендовану земельну ділянку в суборенду третім особам без безпосередньої згоди Орендодавця, залишаючись при цьому особисто відповідальним перед останнім за стан земельної ділянки.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №324827709 від 06 березня 2023року, 04 грудня 2019року рішенням державного реєстратора Вишнівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області Скляр Ю.С., на підставі поданої Відповідачем додаткової угоди від 01 липня 2019року до договору оренди землі, були внесені зміни до Реєстру щодо строку дії договору оренди до 04 грудня 2044року з правом пролонгації, з правом передачі в піднайм (суборенду).

04 липня 2024року та 16 вересня 2024року позивач на ім`я керівника ТОВ «Любомирівка-Агро» надіслав листи-повідомлення про небажання продовжувати дію договору оренди б/н від 18 серпня 2014року та повернення земельної ділянки, оскільки за твердженням позивача, про укладення додаткової угоди від 01 липня 2019року йому не було відомо, відповідно, він її і не укладав, і не підписував, про існування спірної додаткової угоди позивач дізнався лише тоді, коли отримав витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно висновку експерта №СЕ-19/104-23/17668-ПЧ від 26 травня 2023року, виготовленого на підставі постанови від 18 травня 2023року про призначення судової почеркознавчої експертизи, винесеної дізнавачем СД за матеріалами кримінального провадження ЄРДР № 0000024 від 16 березня 2023року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, вирішити питання, чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у додатковій угоді від 01 липня 2019року до Договору оренди землі, не надалося можливим, оскільки під час порівняння досліджуваного підпису від імені ОСОБА_1 зі зразками підписів ОСОБА_1 було встановлено як збіжні, так і розбіжні ознаки. Однак, ні збіжні, ні розбіжні ознаки не утворюють достатньої сукупності для будь-якого певного (позитивного чи негативного) або ймовірного висновку.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині що позивачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів на спростування укладення між сторонами додаткової угоди до договору оренди землі від 01 липня 2019року, тому доводи позивача про те, що він не підписував оспорювану додаткову угоду до договору оренди землі є припущеннями, які не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді.

Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Статті 14, 15 Закону України «Про оренду землі» визначають, що договір оренди землі укладається в письмовій формі та істотними умовами вказаного договору є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Головною підставою для відмови у задоволенні позову було те, що позивачем не надано доказів на спростування укладення між сторонами додаткової угоди до договору оренди землі від 01 липня 2019року.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 посилався на те, що відповідачем не було надано належних та достатніх доказів на підтвердження укладення між сторонами додаткової угоди від 01 липня 2019року до договору оренди, хоча це є його процесуальним обов`язком, однак такі доводи є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, тобто правомірність правочину презюмується.

В матеріалах справи наявна додаткова угода до Договору оренди землі від 01 липня 2019року укладена між сторонами. Відповідно до угоди сторони передбачили продовження строку дії Договору оренди терміном на двадцять п`ять років з дня реєстрації змін.

Згідно висновку експерта у справі за ознаками кримінального правопорушення, вирішити питання, чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у додатковій угоді від 01 липня 2019року до Договору оренди землі, не надалося можливим.

Згідно пункту 3 частини першої статті 43 ЦПК України, учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб, в тому числі клопотання про призначення експертизи.

Водночас, в рамках даної справи, ОСОБА_1 ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції клопотань про проведення судової почеркознавчої експертизи не заявляв.

Статтею 12 ЦПК України передбачена рівність прав учасників справи щодо здійснення процесуальних прав та обов`язків, передбачених Законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною першою статті 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Тож, позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, не скористався своїм правом на заявлення клопотання про призначення почеркознавчої експертизи з метою доведення своїх позовних вимог достатніми та допустимими доказами та уникнення доказування на підставі припущень.

Враховуючи предмет та підстави позову у цій справі, у апеляційного суду відсутній обов`язок призначення відповідної експертизи за відсутності клопотання від сторони позивача у справі.

Отже, ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог та з урахуванням встановлених судом обставин справи, відсутні підстави для задоволення його позову.

Частина перша статті 76 ЦПК України доказами визначає будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (частина перша, друга статті 77 ЦПК України).

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення заявника від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях.

Заявником не надано доказів на спростування укладення між ним та відповідачем додаткової угоди до договору оренди землі від 01 липня 2019року.

Тож встановивши фактичні обставини у справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваному судовому рішенні, вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судом.

Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб позивач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність та обґрунтованість рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2025року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 липня 2025року.

Судді: