Справа № 476/356/25
Провадження № 2/476/209/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.06.2025 року с.м.т. Єланець

Єланецький районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Чернякової Н.В.

за участю секретаря Минаєвої Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В :

19.05.2025 року ТОВ "Споживчий центр" звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивує тим, що 02.08.2024 року між ТОВ "Споживчий центр" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 02.08.2024-100001958 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною даного договору. Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит у розмірі 11000 грн. строком 140 днів за процентною ставкою фіксованою у розмірі 1% за один день. Проте, відповідач з моменту отримання кредиту свої зобов`язання перед позивачем не виконує, кредит і проценти не сплачує.

Посилаючись на викладене, просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 34100 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 11000 грн., по процентах - 15400 грн., комісії - 2200 грн., неустойки - 5500 грн., позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 34100 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх повністю. В разі неявки відповідача просив провести заочний розгляд справи.

Відповідач у судове засідання не з`явився, до суду надав пояснення у справі, в яких зазначив, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Вказав, що не підлягають задоволенню позовні вимоги у частині стягнення з нього на користь позивача відсотків у розмірі 15400 грн., оскільки представником позивача надано лише довідку розрахунок, де відображено лише сума основного боргу, проценти, комісія та неустойка, при цьому детальний розрахунок заборгованості за нарахованими відсотками матеріали справи не містять, що позбавляє можливості перевірити законність нарахування сум у заявленому розмірі. Також зазначив, що умови договору про нарахування позивачем разової комісії при видачі кредиту є нікчемними, а відтак, у задоволенні вимог позивача про стягнення з нього 2200 грн. комісії пов`язаної з наданням кредиту слід відмовити. Крім того, вказав, що позов містить вимоги щодо стягнення з нього неустойки, нарахування якої в період дії в Україні воєнного стану є неправомірними.

Положеннями ч. 2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши письмові матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до слідуючого висновку.

Так, відповідно до частини 1 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зокрема, частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, між ТОВ "Споживчий центр" та відповідачем ОСОБА_1 02.08.2024 року укладено кредитний договір № 02.08.2024-100001958 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною даного Договору. Кредитний договір складається з наступних частин: пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) від 02.08.2024 року; заявки від 02.08.2024 року; підтвердження кредитного договору 02.08.2024-100001958 від 02.08.2024 року.

Відповідачем 02.08.2024 року електронним цифровим підписом підписано пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), заявку на отримання кредиту, паспорт кредиту, графік, підтверджено укладення кредитного договору.

Відповідно до умов договору та заявки відповідачу надано кредит у розмірі 11000 грн., строком 140 днів за фіксованою незмінною процентною ставкою - 1% за 1 (один) день користування кредитом.

Згідно п. 3.1. Договору кредитор зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Пунктом 3.2 визначено, що кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Днем надання кредиту вважається день списання відповідної суми коштів з рахунку кредитора, а днем погашення кредиту - день зарахування коштів на поточний рахунок кредитора, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитора (п. 4.3 Договору).

В подальшому, відповідач всупереч умовам кредитного договору, порушив вищезазначені умови кредитного договору та не повернув в повному обсязі кредит, а також не виконав всі інші грошові зобов`язання перед кредитором за кредитним договором. У зв`язку з чим позивачем було нараховано заборгованість у розмірі 34100 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 11000 грн., по процентах - 15400 грн., комісії - 2200 грн., неустойки - 5500 грн.

Доказів своєчасного погашення кредитної заборгованості за договором № 02.08.2024-100001958 від 02.08.2024 року відповідачем суду не надано, як і не спростовано розрахунок заборгованості, який надано позивачем до суду.

Довідка-розрахунок про стан заборгованості за вищевказаним кредитним договором відповідає вимогам закону. При цьому відповідач не спростував наданий позивачем розрахунок заборгованості та не надав суду доказів належного виконання взятих зобов`язань перед позивачем за умовами договору.

Із матералів справи слідує, що відповідач погодився з умовами нарахування процентів ще на стадії підписання кредитного договору, як зазначено у графіку платежів.

Також, враховуючи умови надання кредитних коштів, суд зазначає, що саме боржник має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, і він мав можливість надати суду виписку зі свого рахунку на підтвердження виконання ним умов укладеного кредитного договору.

Оскільки свого обов`язку щодо повернення отриманих за кредитним договором коштів (кредиту) та сплати процентів за його користування відповідач не виконав, заборгованість за вказаними платежами підлягає стягненню з нього на користь позивача.

Між тим, умовами кредитного договору № 02.08.2024-100001958 від 02.08.2022 року встановлена комісія, пов`язана з наданням кредиту - 20% від суми кредиту та дорівнює 2200 грн.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 ЗаконуУкраїни «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Враховуючи те, що відповідачу встановлено плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд дійшов висновку про те, що положення пункту кредитного договору, укладеного між відповідачем та ТОВ "Споживчий центр", щодо обов`язку позичальника сплачувати плату (комісію) за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

Тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за комісією в розмірі 2200 грн. задоволенню не підлягають.

Оцінюючи доводи відповідача щодо неправомірності нарахування та стягнення неустойки за договором № 02.08.2024-100001958 від 02.08.2024 року, оскільки воно проводилось з серпня 2024 року, тобто в період воєнного стану, що прямо суперечить пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, суд зазначає наступне.

Так, дійсно сторони договору обумовили сплату неустойки: 110 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану" від 15.03.2022 N 2120-IX, серед іншого, внесено зміни до розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК та доповнено його пунктом 18 наступного змісту: "У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)".

Здійснюючи тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, Верховний Суд в постанові від 12.06.2024 року у справі № 910/10901/23 зазначив, в період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки - звільнення від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення повернення коштів. Аналогічна позиція Верховного Суду викладена в постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23.

Отже, на період дії воєнного стану позичальники звільняються від сплати пені, а тому доводи відповідача в цій частині знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. За такого, суд вважає, що вимоги в частині стягнення заборгованості за неустойкою з відповідача на користь ТОВ "Споживчий центр" в розмірі 5500 грн. не підлягають задоволенню.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, тобто належним виконанням зобов`язань з боку Позичальника є повернення кредиту та сплата процентів з користування ним у строки, в розмірі та валюті, як це було визначено кредитним договором.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до норм ст. 5 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг»: «візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною».

Частиною першою статті 10 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт).

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

За таких обставин позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту в розмірі 11000 грн. та процентів у розмірі 15400 грн., а всього у загальному розмірі 26400 грн.

У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1875,40 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 263, 264, 265, 279, 280, 281, 282, 283 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" () заборгованість за кредитним договором № 02.08.2024-100001958 від 02.08.2024 року в розмірі 26400 (двадцять шість тисяч чотириста) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" () 1875 (одна тисяча вісімсот сімдесят пять) грн. 40 коп. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Єланецький районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде виготовлено 07.07.2025 року.

Суддя Н.В. Чернякова