09.07.2025 Справа № 756/295/24
унікальний № 756/295/24
провадження № 2/756/244/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2025 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Луценко О.М.,

при секретарі Галелюк Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів, 3% річних та інфляційних втрат за порушення грошових зобов`язань,-

встановив:

Позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів, 3% річних та інфляційних втрат за порушення грошових зобов`язань та просили суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти у сукупному розмірі 57190,00грн., три відсотки річних та інфляційні витрати за порушення грошового зобов`язання у сукупному розмірі 28426,24грн., стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 безпідставно набуті грошові кошти у сукупному розмірі 176900,00грн., три відсотки річних та інфляційні витрати за порушення грошового зобов`язання у сукупному розмірі 55703,42грн., витрати за сплату судового збору в розмірі 3 399,64грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000,00грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.02.2021 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу.

Згідно з п.п; 1.1.-1.3. договору продавець зобов`язується передати транспортний засіб «Mazda 3», 2009 року випуску, VIN НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1598 куб. см., реєстраційний номер НОМЕР_2 (належний продавцю на праві приватної власності, що посвідчується свідоцтвом про реєстрацію серії НОМЕР_3 від 24.02.2021 року) у власність (продати) покупцю, а покупець зобов`язується прийняти і сплатити за нього обумовлену грошову суму на умовах розстрочення платежу.

Згідно з п.п. 2.2,- 2.3. договору вартість продажу автомобіля за домовленістю сторін становить еквівалент 4 820,00 доларів США, що на момент укладення договору згідно курсу «ПРИВАТБАНКУ» становить 275 600,00 грн.; сторони домовились про розстрочення оплати ціни договору строком на 104 (сто чотирьох) тижнів, починаючи з дати нотаріального посвідчення договору, впродовж указаного строку розстрочення покупець до п`ятниці кожного тижня сплачує продавцю частину ціни договору, що становить еквівалент 95 доларів США за курсом «ПРИВАТБАНКУ» на день сплати частини договору; оплата указаних частин ціни договору припиняються у момент повної оплати ціни договору.

24.02.2021 року між відповідачем і позивачем-1 було складено дві розписки до договору купівлі-продажу наземного транспортного засобу від 24.02,2021 року, що є додатком № 1 до договору, згідно з якими позивач-1 в рахунок вартості автомобіля сплатив, продавець отримав залогову частину ціни договору у розмірі 55 300,00 грн., що відповідно до курсу «ПРИВАТБАНКУ» на дату складання Розписки становить 2 000,00 доларів США, та 1 890,00 грн., що відповідно до курсу «ПРИВАТБАНКУ» на дату складання розписки становить 67,00 доларів США.

Автомобіль у день укладання вказаного договору було передано відповідачем як власником транспортного засобу позивачеві-1 у користування з правом керування відповідно до положень п. п. 2.2. Правил дорожнього руху з урахуванням вимог цієї норми.

Зазначав, що договір купівлі-продажу транспортного засобу з розстроченням платежів від 24.02.2021року не було нотаріально посвідчено, реєстрація цього договору не здійснювалася, перереєстрація транспортного засобу із відміткою про придбання в розстрочку, як це передбачено законом, сторонами не проводились, що свідчить на думку позивача про те, що сторонами не дотримано в момент вчинення правочину вимог, які встановлені частинами 1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України щодо форми правочину.

Так, позивач зазначає, що оскільки договір купівлі-продажу транспортного засобу з розстроченням платежів від 24.02.2021 року є недійсним, а позивачами, на виконання цього договору в якості щомісячних платежів, було сплачено грошові кошти в загальному розмірі 234 090,00грн., то відповідач, згідно статті 216 ЦК України зобов`язується їх повернути.

05.04.2024 року представником відповідача ОСОБА_3 - адвокатом Бігунець І.М. через канцелярію суду зареєстровано відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що відсутність в позовній заяві оригіналу договору купівлі-продажу наземного транспортного засобу із підписами сторін, які його уклали, може свідчити про відсутність предмета спору в даній справі та унеможливлює обґрунтування та аргументацію представника позивача щодо недійсності правочину, а саме: «Сторони (відповідач та позивач-1) уклали письмовий договір купівлі-продажу наземного транспортного засобу, у якому безпосередньо домовилися про необхідність нотаріального посвідчення вказаного договору, позаяк відрахунок строку оплати ціни договору з розстроченням (початок строку виконання позивачем-1 своїх зобов`язань починається з дати нотаріального посвідчення договору (форма договору, ціна товару, порядок, строки і розміри платежів є його істотними умовами). Більше того, державна реєстрація права власності нового власника на транспортний засіб за умови укладання такого договору можлива лише у разі нотаріального його посвідчення. Проте вказаний договір не був нотаріально посвідченим. Тому договір купівлі-продажу транспортного засобу, укладений між відповідачем та позивачем, є нікчемним в силу законодавчих приписів. Отже, недійсність укладеного договору є такою, яка встановлена законом, що власне й випливає із обставин справи. Відтак нікчемність угоди у зв`язку із її недійсністю за законом є апріорною й такою, яка не вимагає встановлення і (недійсності) судом.» Відсутність оригіналу боргового документа у позичальника позбавляє його можливості вимагати від боржника виконання зобов`язання щодо повернення грошових коштів.

Окрім того, як вбачається з копії першої сторінки договору, можна дійти до висновку, що вартість продажу транспортного засобу «Mazda 3» за домовленості позивача-1 та відповідача становить два різних еквіваленти, або 4 820 доларів США або в дужках (___) зазначений інший еквівалент (десять тисяч чотириста сімдесят чотири) доларів США, тому, немає можливості встановити реальну фіксовану ціну автомобіля.

Як зазначено в позовній заяві «Окрім того, ОСОБА_2 (позивач-2) (позивач-1 та позивач-2 спільно проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, що слідує із доказів на підтвердження місця їх проживання як внутрішньо переміщених осіб, та спільно користувалися автомобілем, що слідує, зокрема, із доданого до позовної заяви відеозапису) сплачувалися частинами на користь відповідача (на його банківський рахунок) грошові кошти, які сукупно склали суму 176 900,00 грн., що вбачається із квитанцій. Однак відповідно до тексту копії першої сторінки договору «покупцем» зазначений позивач-1, то суд встановлює факт та витребує належні докази проживання позивача-1 та позивача-2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тобто у «цивільному шлюбі». Суд встановлює даний факт за наявності доказів таких обставин як: спільне проживання, наявність спільного побуту, бюджету, взаємних прав та обов`язків, які наявні у звичайних сімейних відносинах у шлюбі. В жодній із копій квитанцій, які було додано до позовної заяви, не вказується та не зазначається в графі «Призначення платежу» за яким договором купівлі-продажу наземного транспортного засобу здійснюється переказ коштів, дату його укладання, дата та сума розстроченого платежу, який надсилається. Додані квитанції відображають це, як «Переказ особистих коштів» або «Перевод личных средств», що може слугувати, як фінансова допомога одній особі іншій особі, усна домовленість осіб про щось, але не як підтвердження факту укладання або існування договору та виконання розстрочення платежів за ним.

Враховуючи вищезазначене, даний позов не підлягає задоволенню, оскільки відповідач не підписував договір, на якому ґрунтується предмет позовної заяви та не підписував копії розписок, які долучаються до позовної заяви. Оригінал договору, як і оригінали розписок, як це зазначає представник позивача, не знаходиться у відповідача та взагалі відсутні.

20.05.2024р. від представника позивачів надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої зазначив, що нікчемність договору, так і його неукладеність, за наведених обставин не спричиняють правових наслідків та мають однаковий результат для сторін - передання й отримання майна( грошових коштів) на його виконання є таким, що здійснене без достатньої правової підстави, відтак таке майно( грошові кошти) підлягають поверненню. Отже у будь- якому випадку помилкова сплата коштів на користь відповідача на виконання неіснуючих правовідносин з огляду на відсутність жодної іншої реальної правової підстави для їх сплати) наведені обставини свідчать про безпідставність набуття відповідачем таких грошових коштів.

21.05.2024р. від представника відповідача надійшли заперечення на відзив на позовну заяву з яких вбачається, що відповідач не підписував договір, на якому ґрунтується предмет позовної заяви та не підписував копії розписок, які долучаються до позовної заяви. Оригінал договору, як і оригінали розписок, як це зазначає представник позивача, не знаходиться у відповідача та взагалі відсутні.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, просив суд у його задоволенні відмовити у повному обсязі.

Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України)

Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами.

Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента.

У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов?язки, які покладаються на них за договором.

Як убачається з матеріалів справи, 24.02.2021 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу.

Згідно з п.п; 1.1.-1.3. договору продавець зобов`язується передати транспортний засіб «Mazda 3», 2009 року випуску, VIN НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1598 куб. см., реєстраційний номер НОМЕР_2 (належний продавцю на праві приватної власності, що посвідчується свідоцтвом про реєстрацію серії НОМЕР_3 від 24.02.2021 року) у власність (продати) покупцю, а покупець зобов`язується прийняти і сплатити за нього обумовлену грошову суму на умовах розстрочення платежу.

Договір купівлі-продажу транспортного засобу з розстроченням платежів від 24.02.2021року не було нотаріально посвідчено, реєстрація цього договору не здійснювалася, перереєстрація транспортного засобу із відміткою про придбання в розстрочку не відбувалося.

Згідно правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.10.2019 року у справі № 683/2694/16, договір купівлі-продажу транспортного засобу вчинений у простій письмовій формі, без реального зняття з реєстрації, перереєстрації транспортного засобу у вищезазначеному порядку не породжує правових наслідків у вигляді переходу права власності від продавця до покупця.

Тобто, законодавством встановлено особливу форму договору купівлі-продажу транспортного засобу.

Приписами ст. ст. 6, 627 ЦК України встановлено принцип свободи договору, згідно яких сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

З наведеної норми права випливає, що предметом договору купівлі-продажу може бути, в тому числі і товар, який продавець набуде в майбутньому.

Згідно ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому. Особливості купівлі-продажу об`єктів незавершеного будівництва та майбутніх об`єктів нерухомості визначаються законом.

Стаття 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторонами.

Частиною другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановленні частинами першою-третьою та шостою статті 203 цього кодексу.

Судом встановлено, що з наявниз в матеріалах справи копій квитанцій, вбачається, що позивачі перераховували кошти з зазначається в графі «Призначення платежу», як «Переказ особистих коштів» або «Перевод личных средств».

Згідно зі ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Статтею 1213 ЦК України передбачено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Таким чином кошти позивачами перераховувалися на рахунок відповідача добровільно та без зазначення призначення платежу « за догором купівлі- продажу автомобіля», а тому кошти не є отриманими відповідачем безпідставно у розумінні 1212 ЦК України та не є такими, що підлягають поверненню.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

На підставі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зібраними доказами встановлено цей договір не посвідчений нотаріально, то він є нікчемним, тобто жодні його положення не можуть бути застосовані судом для обрахунку оплати за цим договором.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09 березня 2021 року по справі №468/176/18.

Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2020 року по справі № 404/4702/18-ц з подібними фактичними обставинами і відповідними правовідносинами зробив висновок про те, що нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається. Зазначений договір є юридично нікчемним в цілому в силу порушення імперативних вимог щодо його обов`язкового нотаріального посвідчення. Нікчемний договір є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобов`язань.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивачів про стягнення безпідставно набутих коштів не підлягає задоволенню, оскільки, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання( відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, вказана особа поводиться супечеливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. Позивачі перераховуючи кошти відповідачу, знав, що між ними відсутнє зобов`язання ( відсутній обов`язок), тоюто добровільно погодилася на настання невигідних для себе наслідків.

Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за порушення грошових зобов`язань, які є похідними позовними вимогами, у зв`язку з недоведеністю.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, на підставі ст.141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору слід покласти на позивачів.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 19, 258, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів, 3% річних та інфляційних втрат за порушення грошових зобов`язань - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Оболонський районний суд м. Києва. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя: О.М. Луценко