ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року

м. Київ

справа № 943/226/22

провадження № 61-1253св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І.,

суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Пархоменка П. І.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

третя особа за первісним позовом - Виконавчий комітет Буської міської ради сектор у справах дітей,

третя особа за зустрічним позовом - Буська міська рада Золочівського району Львівської області (сектор у справах дітей),

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Львівського апеляційного суду від 12 грудня 2023 року у складі колегії суддів: Шандри М. М., Крайник Н. П., Левика Я. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дітьми.

Позов мотивований тим, що у шлюбі з ОСОБА_2 у них народилось двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають разом з матір`ю у АДРЕСА_1 .

У зв`язку з чиненням ОСОБА_2 перешкод у вихованні дітей він звернувся до сектору у справах дітей Виконавчого комітету Буської міської ради із заявою, в якій просив визначити йому спосіб участі у спілкуванні та вихованні з дітьми шляхом надання йому побачень кожну другу і четверту суботу і неділю місяця за місцем проживання батька у смт Жвирка без участі матері дітей, також встановити побачення з дітьми у дні їх народження, у зимові канікули один календарний тиждень, у літні канікули один місяць.

Рішенням Виконавчого комітету від 08 лютого 2022 року встановлено порядок побачень позивача з малолітніми дітьми: ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , які проживають з матір`ю, кожну другу та четверту суботу місяця з 11:00 до 20:00 на нейтральній території без участі матері.

Просив суд визначити спосіб участі у спілкуванні та вихованні із дочками у наступні дні: кожну другу та четверту суботу і неділю місяця з 10:00 години (суботи) до 20:00 години (неділі) на нейтральній території без участі матері дітей, також встановити побачення з дітьми у дні їх народження, у зимові канікули один календарний тиждень, у літні канікули один місяць без участі матері дітей на нейтральній території.

У липні 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про встановлення способів участі у вихованні дитини.

Зустрічний позов мотивований тим, що вона не погоджується з запропонованими ОСОБА_1 способами участі у вихованні дітей. Вона ніколи не перешкоджала ОСОБА_1 спілкуватись з дітьми та брати участь у їхньому вихованні. Однак між батьком та дітьми не налагоджений емоційний зв`язок і зустрічі призводять до стресу дітей. ОСОБА_1 завжди приймав опосередковану участь у вихованні дітей, неодноразово влаштовував з ними скандали, кричав на дітей, старшу дочку ОСОБА_4 неодноразово бив. Відповідач зловживав спиртними напоями і своєю аморальною поведінкою чинив тиск на дітей. Діти бояться свого батька, мають образу на нього, а тому не завжди бажають бачитись з ним, тим більше без присутності матері. Вважає, що графік, який просить встановити позивач за первісним позовом, буде порушувати інтереси дітей.

Разом з тим, оскільки діти досягли такого віку, що можуть висловити свою думку, вважає за необхідне обумовити графік побачень, який мати відбуватись за попередньою згодою дітей та без будь-якого примусу до них, і за бажанням дітей у присутності матері.

Просила суд визначити спосіб участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні із дочками два рази на місяць у вихідні дні, в години та місцях за попередньою домовленістю з матір`ю дітей та за бажанням дітей у присутності матері, з правом прогулянок з дітьми по місту, відвідування дитячих розважальних закладів, враховуючи погодні умови, стан здоров`я дітей та інші істотні обставини.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Буського районного суду Львівської області від 03 липня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Встановлено наступні способи участі ОСОБА_1 у вихованні малолітніх дітей, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - два рази на місяць у вихідні дні, в години та місцях за попередньою домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_2 та за бажанням дітей у її присутності, з правом прогулянки з дітьми по місту, відвідування дитячих розважальних закладів, враховуючи погодні умови, стан здоров`я дітей та інші істотні обставини, а також враховуючи бажання дітей.

Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_1 не представлено суду належних та допустимих доказів того, що саме ОСОБА_2 чиняться перешкоди у спілкуванні з дітьми. В ході розгляду справи судом встановлено, що між сторонами виникли особисті конфліктні відносини, а відтак самостійно домовитись щодо участі кожного з них у вихованні та спілкуванні з власними дітьми вони не можуть. Судом встановлено, що епізодичне спілкування батька з дочками не сприяє встановленню контакту батька з дочками. Також суд звертає увагу на той факт, що кожний приїзд батька до дітей супроводжується конфліктами, що не сприяє спокійному спілкуванню батька з дітьми. Не підлягають задоволенню вимоги позивача, позаяк такі вимоги суперечать принципу рівності обсягу прав батьків. Зазначені питання у кожному конкретному випадку мають бути вирішені позивачем за домовленістю з відповідачем з урахуванням перш за все інтересів дитини, її психологічного і фізичного стану. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про задоволення зустрічного позову та вважає, що визначений судом спосіб участі у вихованні та спілкуванні дітей з батьком у формі встановлення порядку спілкування відповідатиме інтересам дитини, сприятиме уникненню між сторонами конфліктів, забезпечить спокійний психологічний розвиток та зростання дитини, створить умови для виконання батьком, який проживає окремо, обов`язку на виховання дитини та здійснення його права на особисте спілкування із сином, відповідатиме вимогам чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини та саме такий спосіб участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею у повній мірі відповідатиме інтересам як батьків, так і дитини, а також буде достатнім для забезпечення участі батька у процесі вихованні дитини.

Окрім того, суд зауважує, що таке рішення не є перешкодою в подальшому визначити участь у вихованні дитини у інший спосіб, враховуючи її вік, а також, якщо зростання прихильності дитини до батька та належне виконання останнім своїх батьківських обов`язків обумовить це. До того ж таке рішення не є перешкодою визначення батьками в добровільному порядку додаткових днів для побачень позивача з дітьми.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Львівського апеляційного суду від 12 грудня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Буського районного суду Львівської області від 03 липня 2023 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дітьми задоволено частково.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення способів участі у вихованні дитини задоволено частково.

Встановлено порядок побачень ОСОБА_1 з його малолітніми дітьми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - кожну другу та четверту неділю місяця з 11:00 год до 20:00 год на нейтральній території без участі матері ОСОБА_2 .

У задоволенні іншої частини вимог первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що встановивши характер спірних правовідносин, дослідивши наявні у справі докази, врахувавши принцип рівності прав батьків у вихованні дітей, а також інтереси дітей, які мають пріоритет над інтересами батьків, вік дітей та режим їхнього розпорядку дня, колегія суддів дійшла до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовів, виходячи передусім з якнайкращих інтересів дітей та запропонованого сектором у справах дітей графіку спілкування батька з дочками, який безпідставно не було взято до уваги судом першої інстанції.

Разом з тим, апеляційний суд враховує, що дочки сторін по суботах відвідують гуртки в Катехитичній школі ім. Омеляна Петрушевича при УГКЦ парафії святого Юрія у м. Буськ, та вважає за доцільне визначити порядок побачень батька з дітьми: кожну другу та четверту неділю місяця з 11:00 год до 20:00 год на нейтральній території.

При цьому, колегія суддів вважає, що присутність матері під час спілкування батька з дітьми не є доцільною за наявності встановлених неприязних стосунків між батьками, а проведення зустрічей батька із дітьми у присутності матері є необґрунтованим, оскільки такі вимоги обмежують права батька та дітей на безперешкодне особисте спілкування. Відновлення відносин та емоційного контакту дітей з їхнім батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дітей від зустрічей з батьком. Такий спосіб участі батька у вихованні доньок та спілкуванні з ними у повній мірі відповідатиме інтересам як батьків, так і дітей, забезпечує справедливу рівновагу між інтересами дітей та батьків, не має нав`язливого та обтяжливого характеру для дітей, та сприятиме налагодженню довірливих відносин батька із дочками.

Аргументи учасників справи

18 січня 2024 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що постанова апеляційного суду порушує інтереси дітей, оскільки діти бояться батька і не бажають зустрічатися з ним без присутності матері. Колегія апеляційного суду не взяла до уваги висновки психолога та не надала їм жодної правової оцінки, як і не було взято до уваги того, що батько з дітьми тривалий час не бачився і жодних дій щодо налагодження зв`язку з дітьми не вчиняв вже більше року. Проведення зустрічей батька з дочками без присутності матері може негативно вплинути на психоемоційний стан дітей, оскільки між позивачем та доньками відсутній сталий психологічний зв`язок. Для налагодження довірливих відносин між батьком і дитиною необхідний час, протягом якого поступово буде відбуватися налагодження спілкування та формування емоційної прив`язаності дочки до батька.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач у підтвердження факту обмеження відповідачем його права у спілкуванні з дітьми не надав суду жодних доказів та не обґрунтував, чому саме порядок, визначений в позові, є необхідним та достатнім для участі у вихованні та спілкуванні з дітьми. Не погодився з висновками психолога, наданими нею, однак не спростував їх та альтернативного способу вирішення не надав.

Батько дітьми не цікавиться, останній раз їх провідував ще 23 квітня 2022 року, тому суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову у первісному позові та задоволені зустрічного позову. Запропоновані нею способи участі у вихованні дітей є такими, що відповідатимуть інтересам дітей, сприятимуть уникненню між сторонами конфліктів, забезпечать спокійний психологічний розвиток та зростання дітей, створять умови для виконання батьком, який проживає окремо, обов`язку на виховання дітей та здійснення його права на особисте спілкування із доньками, що відповідатиме вимогам чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та саме такий спосіб участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними у повній мірі відповідатиме інтересам як батьків, так і дітей, а також буде достатнім для забезпечення участі батька у процесі вихованні дочок.

Межі та підстави касаційного перегляду, рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 23 лютого 2024 року відкрито касаційне провадження в цій справі.

В ухвалі зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені пунктом 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанцій в оскарженому судовому рішенні порушив норми процесуального права - пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України та застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 754/9026/16-ц. Також вказує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах).

Ухвалою Верховного Суду від 02 травня 2024 року відзив Буської міської ради на касаційну скаргу ОСОБА_2 повернено заявнику без розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від03 червня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Буського районного суду Львівської області від 20 липня 2022 року.

Від шлюбу у сторін народилось двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають з матір`ю - ОСОБА_2 .

Рішенням Виконавчого комітету Буської міської ради від 08 лютого 2022 року № 14 затверджено висновок сектору у справах дітей виконавчого комітету Буської міської ради про порядок побачень батька з дітьми. Встановлено такий порядок побачень ОСОБА_1 з малолітніми дітьми, які проживають з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 : кожну другу та четверту суботу місяця з 11:00 год. до 20:00 год. на нейтральній території без участі матері.

У висновку практичного психолога ОСОБА_8 від 05 липня 2022 року щодо психологічного дослідження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема зазначено, що у дитини відмічається виражена емоційна прив`язаність до матері, позитивне ставлення до сестри, бабусі та дідуся по материнській лінії. Ставлення до батька виражено негативне, відчуженість, образа, злість, відраза. Також негативне ставлення до батьків батька. В ході бесіди виявилось, що дитина зазнала психологічного та фізичного насилля з боку батька. Дитина категорично не хоче бачитись з батьком.

Згідно висновку практичного психолога ОСОБА_8 від 05 липня 2022 року щодо психологічного дослідження дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дитина прив`язана до матері, матір є значимою для неї особою. До батька відношення амбівалентне, відповіді носять непослідовних характер, відчуває до батька і прихильність, і образу, і злість, переживає за матір. Бачитись з батьком в присутності матері дитина не хоче - боїться агресії з боку батька по відношенню до матері. Рекомендовано матері дитини старатися в присутності дитини стримувати свої негативні емоції по відношенню до батька, оскільки це травмує дитину. Так як матір для дитини є значимою фігурою, дитина емоції матері переживає як свої. Під час побачень батька і дитини рекомендовано залучати психолога.

Позиція Верховного Суду

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частини восьма, дев`ята статті 7 СК України).

Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України).

У статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції).

Згідно зі статтею 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (частини перша, друга та третя статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно із статтею 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина п`ята та шоста статті 19 СК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 червня 2020 року у справі № 754/9026/16-ц (провадження № 61-5215св19), на яку є посилання у касаційній скарзі, вказано, що «встановлюючи порядок побачень батька з дочкою, врахувавши інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, активне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своєю дочкою, взявши до уваги висновок органу опіки та піклування, а також висновок психологічного обстеження дитини, проведений психологом, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про можливість визначення порядку (запропонованого органом опіки та піклування) періодичних тимчасових побачень батька з дитиною, оскільки право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування малолітньої дитини з батьком відповідає її інтересам. Разом з тим суди попередніх інстанцій правильно вважали, що проведення зустрічей батька з дитиною без присутності матері може негативно вплинути на психоемоційний стан дитини, оскільки між позивачем та дитиною відсутній сталий психологічний зв`язок та дитина, враховуючи її вік та тривале проживання з матір`ю, повноцінно не сприймає позивача, як батька. Для налагодження довірливих відносин між батьком і дитиною необхідний час, протягом якого поступово буде відбуватися налагодження спілкування та формування емоційної прив`язаності дочки до батька».

При вирішенні спору щодо участі у вихованні та визначенні порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд має виходити, передусім, з інтересів дитини з урахування кожних конкретних обставин справи. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом лише в інтересах дитини (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № 175/5360/13).

Під час розгляду судом та/або органом опіки та піклування спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька дитини, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на законних підставах або не на основі рішення суду, обов`язково беруться до уваги факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності (частина четверта статті 22 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Касаційний суд вже неодноразово звертав увагу, що законодавець поклав на суд обов`язок при вирішенні спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька дитини, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на законних підставах або не на основі рішення суду враховувати як факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини, так і за присутності дитини. Тобто, у разі посилання учасників сімейного спору на факти вчинення одним із учасників домашнього насильства обов`язково слід перевіряти чи відбувалося домашнє насильство щодо дитини або за її присутності. Зазначені обставини слід також перевіряти при вирішенні питання про забезпечення позову у справах про визначення місця проживання дитини (див., зокрема, постанови Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 червня 2022 року в справі № 753/23626/17, від 22 червня 2022 року в справі № 757/33742/19-ц, від 14 грудня 2023 року в справі № 127/20368/21, від 04 квітня 2024 року в справі № 553/449/20).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Постанова суду апеляційної інстанції складається з, зокрема, мотивувальної частини із зазначенням: мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу (підпункт в пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України).

Касаційний суд зауважує, що законодавець імперативно визначив необхідність здійснювати відхилення доводу (аргументу) апеляційної скарги чи відзиву, з яким апеляційний суд не погоджується. При цьому не має значення, чи стосується такий довід (аргумент) судового рішення по суті, чи тільки процесуального питання (див., зокрема, постанови Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року в справі № 501/1672/22, від 17 січня 2024 року в справі № 441/1159/21).

Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (стаття 171 СК України).

Діти мають право на врахування їхньої думки і на те, щоб бути заслуханими з питань, що торкаються їх інтересів. Зокрема, в силу того, як із спливом часу діти стають більш зрілими і здатними сформулювати свою думку, суди повинні належним чином враховувати їх погляди і почуття, а також їх право на повагу до їхнього особистого життя. Водночас їх погляди необов`язково залишаються незмінними, і їх заперечення, яким слід надавати належного значення, необов`язково є достатніми для того, щоб превалювати над інтересами батьків, особливо щодо того, що стосується регулярного спілкування зі своєю дитиною. Вочевидь право дитини на висловлення своєї думки не потрібно тлумачити як фактичне надання дітям безумовного права вето без аналізу будь-яких інших факторів або без проведення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 квітня 2024 року в справі № 553/449/20).

У справі, що переглядається:

звертаючись до суду із зустрічним позовом ОСОБА_2 вказувала, що батько неодноразово влаштовував з ними скандали, кричав на дітей, старшу дочку неодноразово бив, зловживав спиртними напоями і своєю аморальною поведінкою чинив тиск на дітей; діти бояться залишатися з батьком без присутності матері (а. с. 2-6); долучила до зустрічного позову висновки психологів щодо психологічного дослідження дітей, в яких, зокрема, зазначено, що, психолог під час бесіди з ОСОБА_4 виявила, що дитина зазнала психологічного та фізичного насилля з боку батька; під час побачень батька і ОСОБА_5 рекомендовано залучати психолога;

подаючи відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 знову акцентувала увагу на указані висновки психолога, боязнь дітей залишатися з батьком наодинці (а. с. 166-170);

апеляційний суд не врахував, що законодавець імперативно визначив необхідність здійснювати відхилення доводу (аргументу) апеляційної скарги чи відзиву, з яким апеляційний суд не погоджується. При розгляді справи щодо участі одного з батьків у вихованні дитини у разі посилання учасників сімейного спору на факти вчинення одним із учасників домашнього насильства мають перевірятися обставини чи зазнавала дитина домашнього насильства у будь-якій формі чи стала свідком (очевидцем) такого насильства. Апеляційний суд доводи ОСОБА_2 , наведені у відзиві на апеляційну скаргу, та відповідні висновки психолога не дослідив, не надав їм належної правової оцінки та не мотивував їх відхилення, не врахував, що інтереси дитини за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом (частина четверта статті 411 ЦПК України).

Тому постанову суду апеляційної інстанції слід скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена постанова апеляційного суду ухвалена без додержанням норм процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу належить задовольнити частково, оскаржену постанову апеляційного суду скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного суду від 12 грудня 2023 року скасувати.

Справу № 943/226/22 направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту ухвалення постанови судом касаційної інстанції постанова Львівського апеляційного суду від 12 грудня 2023 року втрачає законну силу і подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко