Провадження 2/127/2594/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

03 липня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Горбатюка В.В., за участю секретаря судового засідання Левченко А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Позов мотивований тим, що позивач ОСОБА_1 перебуває із відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі з 10.10.2018. Від шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стосунки між ними почали погіршуватись, постійно виникають непорозуміння та конфлікти. Причинами цього є різні погляди на сімейне життя, сімейні цінності, неможливість досягти компромісу у вирішенні питань сімейного життя та втрата почуттів між сторонами, - вказує позивач. Втрачені всі фізичні та духовні зв`язки, а шлюбні відносини фактично припинились в 2021 році, з того часу сторони проживають окремо. Подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Зазначає, що оскільки сторони перестали жити разом та вести спільне господарство, відповідач фінансово не допомагає дитині. Дитина проживає разом із позивачем. Відповідач є здоровим та працездатним, отримує дохід та може сплачувати аліменти. Викладене й стало підставною для звернення до суду із цим позовом.

Ухвалою суду від 23.05.2025 позовну заяву прийнято до свого провадження та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін та постановлено виклик відповідача в судове засідання здійснювати шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Також, цією ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом.

Позивачка та представник позивачки в судове засідання не з`явились. Представник позивачки надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, вказала, що позовну заяву підтримують в повному обсязі та не заперечують щодо винесення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив не надав.

Відповідно до положення ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Згідно з свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданим Мелітопольським міськрайонним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 10.10.2018 укладено шлюб між сторонами, про що зроблено актовий запис №01.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Мелітопольським міськрайонним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 31.01.2019, від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно із довідками від 19.02.2024 №509- та №509- ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є особами, взятими на облік як внутрішньо переміщені особи та фактично проживають в АДРЕСА_1 .

Відповідно до Акту про встановлення факту проживання від 24.04.2025, виданого директором РО «РМ «Карітас-спес-Вінниця» КПД РКЦ» Маркевичом Є.В. встановлено у присутності свідків, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , будучи внутрішньо-переміщеними особами, проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя тощо.

Суд вважає, що в період часу, з якого справа перебуває в провадженні суду, відповідач мав можливість вчинити необхідні заходи спрямовані на збереження сім`ї. Водночас судом враховано, що вчинення та/або не вчинення таких дій є суб`єктивним правом, реалізація якого залежить від розсуду, бажання і волі особи.

До цього часу сторони не повідомили суд про можливість збереження шлюбу.

Згідно з положеннями ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції).

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з положеннями ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

При визначенні розміру аліментів, суд зважає на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні неповнолітньої дитини, взаємний обов`язок батьків по її утриманню, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності та враховує вік дитини, на утримання якої стягуються аліменти, відсутність у дитини самостійного доходу чи заробітку.

Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).

Відповідно до статті 13 ЦПК України щодо принципу диспозитивності цивільного судочинства, саме відповідач як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами, визначає докази, якими підтверджуються його заперечення проти позову, доводиться їх достатність та переконливість.

Так позивач зазначила, що відповідач є здоровим та працездатним, отримує дохід та може сплачувати аліменти. Відповідач вказане не спростував, відзив на позовну заяву не надав.

З огляду на викладене, суд, визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів, враховує, що відповідач є здоровою, працездатного віку особою, може надавати матеріальну допомогу (доказів неможливості надання такої допомоги відповідачем суду не надано), вважає розумним та справедливим стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Отже, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є вмотивованими, а тому позов підлягає задоволенню.

При зверненні до суду позивач сплатила 1211,20 грн судового збору за подання цієї позовної заяви. У своєму позові просила судові витрати залишити за нею.

Позовна заява містить дві самостійні вимоги: розірвання шлюбу та стягнення аліментів, судовий збір за її подання становить 2422,40 грн.

Суд враховує, що позивачка відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за звернення до суду із вимогою про стягнення аліментів, а сплачену суму судового збору за вимогу про розірвання шлюбу вона просить залишити за нею, тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Згідно зі ст. 191 СК України аліменти підлягають стягненню з дня звернення до суду, тобто з 29.04.2025.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає рішення в частині стягнення аліментів до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст. 104, 105, 110, 112, 180, 181, 184, 191 СК України, ст. 4, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 279, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований виконкомом Мелітопольським міськрайонним відділом ДРАЦС Головного управління юстиції у Запорізькій області 10.10.2018 року, актовий запис №01.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 29.04.2025.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1211,20 грн судового збору.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо розгляд справи здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 03 липня 2025 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя В. В. Горбатюк