суддів Верховного Суду у Касаційному цивільному суді
Гудими Д. А. та Крата В. І.
Справа № 592/4831/22
Провадження № 61-8167св24
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. У серпні 2022 року ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до суду з позовом, у якому просила: (1) визнати припиненим право ОСОБА_2 (далі - мати)користуватися домоволодінням АДРЕСА_1 (далі - домоволодіння); (2) виселити мати і ОСОБА_3 (далі - сестра) з домоволодіння.
2. 14 листопада 2023 року Ковпаківський районний суд м. Суми ухвалив рішення, згідно з яким позов задовольнив: визнав припиненим право матері користуватися домоволодінням; виселив із останнього відповідачок; стягнув із них по 992,40 грн судового збору.
3. 2 травня 2024 року Сумський апеляційний суд ухвалив постанову, згідно з якою апеляційні скарги відповідачок залишив без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
4. 2 липня 2025 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду залишив без задоволення касаційні скарги відповідачок, а рішення та постанову судів попередніх інстанцій - без змін. Мотивував тим, що рішення про визнання припиненим права матері користуватися домоволодінням і виселення її та сестри належно збалансовує інтереси позивачки як власниці домоволодіння, право якої порушене проживанням там відповідачок, й інтереси останніх, які мають право проживання в іншому житлі (квартирі).
ІІ. ПІДСТАВИ ДЛЯ ВИСЛОВЛЕННЯ ОКРЕМОЇ ДУМКИ
5. Вважаємо, що з огляду на зміст процесуальних заяв учасників справи слід було постановити окрему ухвалу, згідно з якою звернути увагу керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на необхідність перевірки наявності підстав для визнання необґрунтованими активів, оформлених на ім`я позивачки, або для вжиття інших заходів реагування.
6. Суд касаційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу (стаття 420 ЦПК України).
7. Суд касаційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу (стаття 420 ЦПК України).
8. Суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу (частина перша статті 262 ЦПК України).
9. В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення (частина п`ята статті 262 ЦПК України).
10. У позивачки виник спір із її матір`ю та сестрою з приводу проживання останніх у домоволодінні, право власності на яке зареєстроване за позивачкою. Остання наголошувала, що відповідачки не є членами її сім`ї та забезпечені іншим житлом, а тому порушують право позивачки на вільне користування домоволодінням і проживання у ньому. Відповідачки заперечили проти позовних вимог. Вважали ключовим питанням у цій справі дослідження джерел походження коштів, за які відбувалося будівництво й облаштування домоволодіння та території навколо нього.
11. У відзиві на позовну заяву відповідачки зазначили, що «будівництво будинку розпочато у 2008 році. На той час сім`я складалася з ОСОБА_4 (помер у 2015 році) - чоловіка ОСОБА_2 та батька ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , який був головою родині та в цілому забезпечував і утримував усю родину. Те, що житловий будинок набутий у результаті спільної праці та за спільні грошові кошти, підтверджується тим, що: (1) ОСОБА_1 (позивачка) грошові кошти у будівництво не вкладала, її вклад виражений у земельній ділянці, яку вона отримала безоплатно для цілей житлового будівництва, на якій збудований будинок; (2) ОСОБА_3 (мати) вклала у будівництво кошти, які отримала від продажу належної їй земельної ділянки; (3) ОСОБА_4 (батько) та ОСОБА_2 (сестра) здійснили найбільший внесок коштів у будівництво, оскільки мали стабільний дохід» (т. 1, а. с. 60 - 63).
12. Під час розгляду справи у суді першої інстанції мати подала клопотання про долучення до матеріалів справи копії пояснень позивачки, адресованих заступнику начальника ДПІ у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області Ярошенко Т. А. від 2 червня 2015 року. У тих поясненнях позивачка вказала, що «право власності на будинок отримане нею на підставі рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 6 квітня 2010 року. Хоча фактично будувався у період 2008 - 2009 років до її перебування на державній службі. Будівництво здійснювалося із використанням б/в матеріалів за рахунок членів сім`ї, переважно батька - ОСОБА_4 , який на той час і до 2014 року перебував на посаді першого заступника прокурора Сумської області (на цей час на пенсії). Довідку про доходи батька надати на цей час неможливо у зв`язку з тяжким станом його здоров`я» (т. 1, а. с. 72 - 73).
13. В апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції мати стверджувала, що «на студентську пенсію (а це був єдиний дохід позивачки протягом 5 років денного навчання у Національній юридичній академії ім. Я. Мудрого) позивачка не могла будувати будинок загальною площею майже 400 кв. м. Джерелом будівництва житлового будинку є спільні сумісні кошти батька й матері, а тому він є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Документи на домоволодіння на ім`я позивачки були оформлені за усною домовленістю між усіма членами родини. Позивачка на той час була студенткою, а батько та сестра була працівниками органів прокуратури Сумської області. Після виходу на пенсію батько планував переоформити будинок на себе» (т. 1, а. с. 144 - 155). Такі ж доводи є в апеляційній скарзі сестри (т. 2, а. с. 225 - 235).
14. У касаційних скаргах на рішення та постанову судів попередніх інстанцій відповідачки повторно зазначили, що батько, мати, сестра позивачки і вона сама домовилися про оформлення права власності на будинок на останню, бо на той час вона була студенткою, а батько та сестра - працівниками органів прокуратури Сумської області. Після виходу на пенсію батько не встиг переоформити право власності на будинок на себе, бо раптово помер. Позивачка, яка теж працювала у Прокуратурі Сумської області, 2 червня 2015 року надала пояснення ДПІ у місті Суми ГУ ДФС у Сумській області щодо відомостей, які вона вказала у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2014 рік (зазначила, що будівництво будинку відбулося з використанням матеріалів за рахунок членів сім`ї, переважно батька; цей факт є безспірним, оскільки на час будівництва у 2008 - 2010 роках позивачка була студенткою, яка повністю перебувала на утриманні батьків).
15. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду виснував, що проживання відповідачок у домоволодінні позивачки порушує право власності останньої та зауважив, що у межах цієї справи суд не досліджує походження коштів, за рахунок яких відбулося будівництво й облаштування домоволодіння.
16. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (частина друга статті 328 ЦК України).
17. Згідно з принципом «ex injuria jus non oritur» з неправомірної дії право не виникає. Тобто неправомірні дії не можуть бути підставою для виникнення права у тієї особи, яка ці дії вчинила. Інакше кажучи, якщо хтось порушує закон, це не зумовлює для нього виникнення прав чи переваг; порушення закону не можуть бути винагороджені легітимними правами (наприклад, незаконне заволодіння майном не має наслідком виникнення права власності в особи, яка цим майном так заволоділа).
18. Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо конфіскації незаконних активів осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, і покарання за набуття таких активів» від 31 жовтня 2019 року № 263-IX, який набув чинності 28 листопада 2019 року, запровадив інститут визнання необґрунтованими активів та їхнього стягнення в дохід держави.
19. Право власності припиняється у разі визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави (пункт 12 частини першої статті 346 ЦК України).
20. Активи, щодо яких судом на підставі поданих доказів не встановлено, що вони або грошові кошти, необхідні для їх придбання, були набуті за рахунок законних доходів, є необґрунтованими і підлягають стягненню в дохід держави за рішенням суду в установленому законом порядку (частина друга статті 69 Закону України «Про запобігання корупції»).
21. Позов про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави подається та представництво держави в суді здійснюється прокурором Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (речення перше частини першої статті 290 ЦПК України).
22. Окрема ухвала надсилається відповідним юридичним та фізичним особам, державним та іншим органам, посадовим особам, які за своїми повноваженнями повинні усунути виявлені судом недоліки чи порушення чи запобігти їх повторенню (речення перше частини шостої статті 262 ЦПК України).
23. На Спеціалізовану антикорупційну прокуратуру покладається, зокрема функція представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, передбачених цим Законом і пов`язаних із корупційними або пов`язаними з корупцією правопорушеннями, а також представництво у межах компетенції інтересів держави у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави (пункт 3 частини першої статті 8-1 Закону України «Про прокуратуру»).
24. Переконані, що Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду мав звернути увагу керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на необхідність перевірки, чи є підстави для визнання необґрунтованими активів, оформлених на ім`я позивачки, або для вжиття інших заходів реагування з метою запобігти повторенню можливих порушень із урахуванням аргументів матері про існування домовленості членів сім`ї про оформлення права власності на домоволодіння на позивачку як студентку, допоки її батько та сестра працювали у Сумській обласній прокуратурі та фінансували будівництво. Крім того, сама позивачка теж певний час теж працювала прокурором у тій самій прокуратурі.
Судді Д. А. Гудима