КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 361/3088/25 Головуючий у І інстанції Гізатуліна Н.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 липня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Слюсар Т.А., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Цурки Наталії Олександрівни на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Друга Броварська нотаріальна контора про визнання права власності на частку у спільній сумісній власності,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Друга Броварська нотаріальна контора про визнання права власності на частку у спільній сумісній власності.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області 15 квітня 2025 року позовну заяву залишено без руху, у зв`язку з тим, що вона не відповідала вимогам ст. ст. 175 та 177 ЦПК України.

У мотивувальній частині ухвали роз`яснено, що всупереч п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивачем до позовної заяви не надано документів дійсної вартості земельних ділянок з кадастровим номером :01:009:0014, :01:009:0015, :01:009:0016, :01:009:0017 та :01:009:0018, що розташовані за адресою: Київська область, Броварський район, с. Пухівка, на момент подання позовної заяви.

Тобто, позивачу слід визначити ціну позову, виходячи із дійсної вартості спірного майна, визначеної у відповідності до вимог «Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» з метою дотримання вимог ст. 175-176 ЦПК України, а також задля подальшого можливого вирішення питання про розподіл судових витрат.

22 квітня 2025 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Цуркою Н.О. подано заяву про усунення недоліків через систему «Електронний суд», в якій зазначено, що подаючи позовну заяву, позивачем була визначена ціна позову в розмірі 1 621 813, 25 грн, відповідно судовий збір був сплачений в максимальному розмірі 12 211,00 грн згідно ЗУ «Про судовий збір».

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Друга Броварська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частку у спільній сумісній власності повернуто позивачеві.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Цурка Н.О. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2025 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку про наявність недоліків в поданому позові, оскільки до позовної заяви додано довідки про оцінку вартості земельних ділянок з кадастровим номером :01:009:0014, :01:009:0015, :01:009:0016, :01:009:0017 та :01:009:0018, що розташовані за адресою: Київська область, Броварський район, с. Пухівка, на момент подання позовної заяви було визначено ціну позову та відповідно сплачено судовий збір в максимальному розмірі згідно ЗУ «Про судовий збір».

Тобто, стороною позивача було подано всі необхідні документи для визначення ціни позову та сплати судового збору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Цурка Н.О. звертає увагу апеляційного суду на те, що на стадії відкриття провадження у справі суд має надавати оцінку доказам, які додані позивачем до матеріалів позовної заяви виключно з мотивів наявності/відсутності підстав для відкриття провадження у справі, тобто належності оформлення позовної заяви відповідно до вимог ЦПК України, а не перевіряти докази (встановлювати їх допустимість), надані позивачем в обґрунтування позовних вимог по суті спору.

В порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

За правилом п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві.

Згідно приписів ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Повертаючи позовну заяву позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що у встановлений судом строк позивач не виконав вимоги ст.ст. 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України, не усунув недоліки зазначені в ухвалі Броварського міськрайонного суду Київської області 15 квітня 2025 року.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У ч. 1 ст. 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції, кожна держава - учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції», заява № 12964/87, § 59).

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97 проти України», заява № 19164/04).

Аналогічні правові висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах містяться у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Вимоги щодо форми та змісту позовної заяви визначено у ст. 175 ЦПК України, а положеннями ст. 177 ЦПК України передбачено перелік документів, що додаються до позовної заяви.

Так, згідно з ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

До неналежно оформленої позовної заяви застосовуються положення ст. 185 ЦПК України.

Згідно ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху і надає позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ним ухвали.

Ч. 3 ст. 175 ЦПК України передбачені вимоги до форми і змісту позовної заяви. Так, обов`язковими складовими позову мають бути: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Згідно ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Залишаючи без руху позовну заяву, суд першої інстанції вказав на необхідність надання позивачем документів, підтверджуючих дійсну вартість нерухомого майна на момент подання позову, однак колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки необґрунтованими, з огляду на таке.

Звертаючись до Броварського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, представником ОСОБА_1 - адвокатом Цуркою Н.О. було долучено до позовної заяви Довідки від 14 березня 2025 року про оціночну вартість об`єктів нерухомості з Єдиної бази даних звітів про оцінку Фонду державного майна України, які є предметом даного позову, та визначено ціну позову в розмірі 1 621 813, 25 грн.

Розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування (повернення) визначається з урахуванням вартості спірного майна (від вартості відшукуваного майна, щодо якого заявляються вимоги), тобто, як зі спору майнового характеру.

При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом ст. 176, п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК такий обов`язок покладається на позивача.

Проте, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд (ч. 2 ст. 176 ЦПК). Остаточне визначення в процесі розгляду справи ціни позову (дійсної вартості спірного майна), а отже, і суми судового збору здійснюється судом із наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо наявності процесуальних підстав для повернення позовної заяви.

Також, суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що до позовної заяви долучена квитанція про сплату судового збору на суму 12 112,00 грн, що є максимально можливою за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру із застосуванням коефіцієнту 0,8 у розмірі відповідно до ЗУ «Про судовий збір».

На вищевказане суд першої інстанції уваги не звернув, зазначених вимог закону суд не дотримався, чим обмежив сторону позивача у доступі до правосуддя в розумінні практики Європейського суду з прав людини, допустив порушення норм процесуального права та прийшов до передчасного висновку залишення позовної заяви без руху, а потім, як наслідок цьому про повернення позовної заяви.

Постановляючи ухвалу про визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачу, суд першої інстанції не дотримався вимог цивільного процесуального законодавства, які підлягали застосуванню у даних правовідносинах, а тому висновок суду першої інстанції щодо повернення заяви з підстав невиконання позивачем вимог ухвали суду без руху та не усунення недоліків є необґрунтованим.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визначено, що виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.

Висновки про недопущення надмірного формалізму при вирішенні судом питань, пов`язаних з реалізацією особою свого права на доступ до правосуддя, викладені також у постановах Верховного Суду, зокрема від 26 грудня 2019 року у справі № 367/8573/17, від 18 грудня 2018 року у справі № 761/5894/17, від 09 липня 2019 року у справі № 826/6479/18.

Апеляційний суд приходить до висновку, що повернення позовної заяви із підстав, наведених судом першої інстанції, є формальним та сумнівним з точки зору дотримання права позивача на доступ до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Враховуючи вищевикладене, ухвала Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2025 року не може вважатися законною та обґрунтованою.

Відповідно до приписів п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2025 року скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із порушенням норм процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Цурки Наталії Олександрівнина ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2025 року задовольнити.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар