У х в а л а

23 червня 2025 року

м. Київ

Справа № 755/19730/23

Провадження № 61-1337ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржник)

на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 травня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 грудня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_2 (далі - позивачка) до скаржника про зміну способу стягнення аліментів і

в с т а н о в и в :

1. У грудні 2023 року позивачка звернулася до суду з позовом, у якому просила змінити визначений у рішенні Дніпровського районного суду міста Києва від 20 грудня 2018 року спосіб стягнення зі скаржника аліментів на дитину з їхнього стягнення у сумі 2 000,00 грн щомісяця на стягнення у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу скаржника, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

2. 20 травня 2024 року Дніпровський районний суд міста Києва ухвалив рішення, згідно з яким задовольнив позов частково: змінив визначений у рішенні Дніпровського районного суду міста Києва від 20 грудня 2018 року спосіб стягнення зі скаржника аліментів на дитину з їхнього стягнення у сумі 2 000,00 грн щомісяця на стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу скаржника, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно; відмовив у задоволенні іншої частини позову.

3. 26 грудня 2024 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою залишив без змін рішення суду першої інстанції.

4. 27 січня 2025 року скаржник подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про задоволення заяви скаржника про зупинення провадження у справі та передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду для вирішення виключної правової проблеми з метою формування єдиної правозастосовчої практики.

5. 28 лютого 2025 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив касаційну скаргу без руху та встановив для усунення недоліків останньої десятиденний строк із дня вручення тієї ухвали. Скаржник повинен був чітко вказати підстави касаційного оскарження, а також обґрунтувати кожну; надати копії доданих до касаційної матеріалів для позивачки; надати суду документи про сплату судового збору у розмірі, визначеному за законом, і ті, які можуть підтвердити суми всіх отриманих скаржником доходів за останні шість місяців.

6. 24 березня 2025 року скаржник подав до Верховного Суду заяву про усунення недоліків касаційної скарги, у якій вказав підставу касаційного оскарження. До заяви додав квитанцію про сплату судового збору.

7. Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.

7.1. Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

7.2. Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

7.3. Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

7.4. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства)(пункт 3 частини шостої статті 19 ЦПК України).

7.5. Предметом позову є вимога про зміну способу стягнення аліментів. З огляду на це за законом справа є малозначною.

7.6. Скаржник у касаційній скарзі зазначив, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа становить значний суспільний інтерес і має виняткове значення для скаржника. Мотивував так:

- Верховний Суд не визначився з єдиною позицією щодо доказів, які б стали безперечними для зупинення провадження у справі з підстав перебування мобілізованого у лавах Збройних Сил України, зокрема:

(1) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в ухвалі від 29 серпня 2022 року у справі № 461/5209/19 зупинив провадження у справі, оскільки позивач надав докази про його перебування у складі Збройних Сил України;

(2) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 грудня 2022 року у справі № 456/2541/19 погодився апеляційним судом, який зупинив провадження у справі у зв'язку з перебуванням сторони у складі Збройних Сил України; суд проаналізував довідку командира, згідно з якою позивачка перебуває у складі військової частини, що входить до складу оперативно-тактичного угрупування, залучена та бере безпосередню участь «у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях»;

(3) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 9 листопада 2022 року у справі № 753/19628/17 не знайшов підстав для зупинення провадження у справі, навіть коли сторона перебувала у складі Збройних Сил України;

- для військовозобов`язаного, який захищає Батьківщину, висновки судів щодо відмови в зупиненні провадження у справі є образливими.

7.7. Колегія суддів вважає, що скаржник не обґрунтував фундаментальне значення питання права, яке він підняв у касаційній скарзі, для формування єдиної правозастосовчої практики. Можливий вплив бажаного для скаржника висновку щодо застосування норм права на самого скаржника не підтверджує такий фундаментальний характер. Наведені скаржником висновки Верховного Суду з огляду на обставини відповідних справ не є суперечливими.

7.8. Верховний Суд сформував практику щодо застосування пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України для вирішення питання про зупинення провадження у справі щодо аліментів на дитину через перебування відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, переведених на воєнний стан:

- суд має враховувати, зокрема, чи є належні докази того, що військова частина, в якій проходить службу відповідач, переведена на воєнний стан, і що він виконує бойові завдання, перебуваючи у зоні бойових дій, унаслідок чого не може брати участь у судових засіданнях ні особисто, ні у режимі відеоконференції, зокрема поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, чи користувався відповідач правничою допомогою під час судового провадження, чи мав можливість самостійно або з допомогою представника висловитися щодо позовних вимог;

- не враховуючи ці обставини, обов`язкове зупинення провадження у справі щодо аліментів на дитину, зокрема про зміну способу стягнення та їхнього розміру, хоч і відповідатиме певним інтересам того відповідача, який перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан, але може шкодити захищеним інтересам дитини у передбаченому законом утриманні з боку такого відповідача;

- у справі, яка стосується аліментів на дитину, суд і сторони справи повинні забезпечити реалізацію найкращих інтересів дитини; незважаючи на те, що позивачем у такій справі є один із батьків, а відповідачем - інший, інтереси дитини, яка не є стороною справи, мають домінувати над інтересами кожного з її батьків. (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2025 року у справі № 557/1226/23 (пункти 29-30)).

7.9. Скаржник не підтвердив, що справа № 755/19730/23 дійсно становить для нього виняткове значення, та не продемонстрував інтерес з боку суспільства до її розгляду та вирішення, як і те, що цей інтерес є значним. Скаржник не погодився з оскарженим судовим рішенням. Однак це не означає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, що справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для скаржника.

7.10. У касаційній скарзі скаржник не зазначив інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких можливо оскаржити у касаційному порядку судове рішення, яке за загальним правилом оскаржити до Верховного Суду не можна. З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

8. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).

8.1. Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

8.2. Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

8.3. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

8.4. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

8.5. Скаржник отримав доступ до судів першої й апеляційної інстанцій і мав можливість навести аргументи та докази проти позовних вимог. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом (частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є легітимною.

8.6. Оскаржені судові рішення за загальним правилом у касаційному порядку переглянути не можна. Передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків немає. За наведених умов обмеження на подання касаційної скарги є пропорційними вказаній легітимній меті та не порушують сутність права скаржника на доступ до суду.

Керуючись статтями 19, 260, 261, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 травня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали надіслати особі, яка подала цю скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко