Справа № 707/692/25
Провадження № 2/697/569/2025
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області у складі головуючого судді Деревенського І.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» (далі ТОВ «Сіроко Фінанс»), в особі представника Матухно Семена Павловича, через систему «Електронний суд» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором №72688626 в сумі 35072,50 грн., з яких: 10000 грн. сума заборгованість по тілу кредиту; 25072,50 грн. сума нарахованих та несплачених процентів та понесений судовий збір у розмірі 3028 грн..

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03.04.2023 між ТОВ «Сіроко Фінанс» (Фактор) та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (Клієнт), укладено Договір факторингу №033-030423, за умовами якого Клієнт відступив Фактору Права Вимоги, зазначені в Реєстрі прав вимоги. Згідно з Реєстром Прав вимоги №04/05/23 від 04.05.2023. Клієнт відступив Факторові у тому числі Право Вимоги за Договором позики №72688626, укладеним 03.11.2022 між Позикодавцем ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та Позичальником, яким є ОСОБА_1 , право вимоги за яким на дату відступлення настало, і перейшло до ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» з моменту підписання відповідного Реєстру прав вимоги.

Позивач зазначає, що договір позики, право вимоги за яким набуте ТОВ «СІРОКО ФІНАНС», укладений ОСОБА_1 із ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», що здійснює господарську діяльність на підставі ліцензії на діяльність фінансової компанії, безстрокової, в бездокументарній формі (переоформлена з ліцензії «Надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту», виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 19.11.2015, переоформленої 26.01.2017, переоформлена в Національному банку України на ліцензію фінансової компанії з правом надання коштів та банківських металів у кредит 12.03.2024, безстроково, в бездокументарній формі).

Зазначений Договір позики укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-комунікаційних систем, внаслідок чого, відповідно до положень п.п. 1, 5, 7 ч. 1 ст. З Закону України «Про електронну комерцію», у сторін цього Договору виникли цивільні права та обов`язки майнового характеру. Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. З, ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Ст. 5 Закону України "Про електронну комерцію" гарантує однаковість юридичної сили електронних правочинів та правочинів, укладених в іншій формі, передбаченій законодавством. Вищезазначений порядок укладення електронного договору узгоджується також з практикою Верховного суду (Постанови Верховного суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 09.09.2020 у справі №732/670/19).

Позивач зазначає, що на виконання умов Договору позики Позикодавець 03.11.2022 перерахував на вказаний відповідачем рахунок грошову позику за умовами Договору в сумі 10000 грн. виконавши належним чином взяті на себе договірні зобов`язання.

Однак ОСОБА_1 у встановлені умовами Договору строки суму позики не повернув, проценти не сплатив, в зв`язку з чим за час користування коштами позики на суму Позики були нараховані Проценти відповідно до умов Договору (відповідно до доданого розрахунку), а загальний борг склав 35072,50 грн.. Також, 24.12.2024 позивачем направлялося на адресу відповідача письмова вимога про погашення заборгованості, що у випадку несплати боргу Товариство має намір вчинити необхідні дії, направлені на стягнення боргу в судовому порядку, яке було відповідачем проігнороване.

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «Сіроко Фінанс» за договором позики №72688626 в розмірі 35072,50 грн., яку позивач просив стягнути із відповідача та стягнути судові витрати.

Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Суходольського О.М. від 28.02.2025 справу направлено за підсудністю до Канівського міськрайонного суду Черкаської області.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28.03.2025 справу прийнято до свого провадження та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Представник позивача, повідомлений через систему «Електронний суд». Крім того в прохальній частині позовної заяви міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача (а.с.4).

Відповідач ОСОБА_1 належним чином повідомлений. Направлена на адресу відповідача судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою (а.с.62-63), що відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судовий розгляд. Крім того, на сайті суду була розміщена інформація про дату розгляду справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України.

Станом на 08.07.2025 клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до наступних висновків.

Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено способом захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі.

Судом встановлено, що 03.11.2022 між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №72688626, за умовами якого Товариство надає позичальнику ОСОБА_1 позику на суму 10000 грн., строком на 30 днів, із процентною ставкою, яка становить 2,50 % згідно п.п. 2.1, 2.2, 2.3 цього Договору та можливістю застосування зниженої процентної ставки згідно програми лояльності в розмірі 1% (а.с.42-45).

У Додатку №1 до договору позики №72688626, яким є Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, визначено дату видачі 03.11.2022 та дату повернення позики, згідно якого позичальник зобов`язаний сплатити місячний платіж на погашення позики до 03.12.2022, що складається з погашення суми позики та процентів за користування позикою на загальну суму 13000 грн. (а.с.46-47).

Згідно з пунктами 1 і 2.1. договору позики №72688626 від 03.11.2022 позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 10000 грн., шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача.

Відповідно до довідки №КД-000010538/ТНПП від 15.02.2025 ТОВ «ФК «Фінекспрес» (платіжна установа) підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», відповідно до умов договору про переказ коштів №23-01/18/5 від 23.01.2018, укладеного між компанією та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та завершення платіжної операції 03.11.2022 на суму 10000 грн. за номером платіжної картки № НОМЕР_1 , отримувач ОСОБА_2 (а.с. 38).

Однак ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за договором позики в повному обсязі не виконав, не сплатив в повній мірі кошти на погашення тіла позики і відсотки за користування позикою згідно договору позики.

У зв`язку з цим, у ОСОБА_1 виникла заборгованість перед позивачем за договором позики №72688626 від 03.11.2022.

03.04.2023 між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Сіроко Фінанс» укладено Договір факторингу №033-030423, у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» передає (відступає) ТОВ «Сіроко Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Сіроко Фінанс» приймає належні ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі прав вимоги (а.с.20-26).

Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимог №04/05/23 до Договору Факторингу №033-0304423 від 03.04.2025, ТОВ «Сіроко Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором позики №72688626. У вказаному витязі зазначено, що сума боргу становить 35072,50 грн, з яких: 10000 грн. сума заборгованості за тілом; 25072,50 грн. сума заборгованості по процентам (а.с.19)

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідно до змісту статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується, зокрема, Законом України «Про електронну комерцію».

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 23.03.2020 у справі №404/502/18 (провадження №61-8449св19); від 09.09.2020 у справі №732/670/19 (провадження №61-7203св20); від 12.01.2021 у справі №524/5556/19 (провадження №61-16243ск20), від 02.11.2021 у справі №243/6552/20.

Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частин сьомої, дванадцятої статті 11 Закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положення Закону України «Про електронну комерцію», передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Як вбачається з позову та доданих до нього документів, договір позики між позикодавцем та позичальником був підписаний електронним підписом останнього (відповідача), відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, тобто був укладений в електронній формі відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Зі змісту договору встановлено, що позичальник при його оформленні зазначив свої персональні дані, зокрема ідентифікаційний номер платника податків, паспортні дані, місце проживання, електронну адресу.

Сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови позики, що свідчить про наявність волі ОСОБА_1 для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Таким чином, суд вважає встановленим факт укладення ОСОБА_1 договору позики №72688626 від 03.11.2022 з ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» з дотриманням вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Згідно з статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним (що відповідає належному виконанню відповідно до ст. 516ЦК України). Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, то кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав.

Встановлено, що ТОВ «Сіроко Фінанс» має право вимоги до ОСОБА_1 на підставі укладеного договору факторингу №033-030423 від 03.04.2023.

Розрахунок заборгованості за договором позики №72688626 від 03.11.2022 наданий суду позивачем, є належним та допустимим доказом лише стосовно заборгованості відповідача за неповерненою сумою позики, сумою сплачених відповідачем коштів та розміром нарахованих відсотків у встановлений строк кредитування (30 днів).

У той же час, щодо розміру заборгованості відповідача за нарахованими відсотками після встановленого договором строку кредитування, то дана виписка не може вважатися належним доказом заборгованості відповідача в такій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

З договору позики №72688626 від 03.11.2022 та Додатку №1 до нього вбачається, що сторони погодили строк дії позики у 30 днів та нарахування відсотків на залишок суми позики до 03.12.2022.

Тобто, відсотки на залишок суми позики позивачем мали нараховуватися протягом 30 днів, починаючи з 03.11.2022 і до 03.12.2022. Разом з тим, позивачем відповідно до розрахунку заборгованості відсотки були нараховані до 03.03.2023.

Тому суд вважає обґрунтованими доводи позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики №726888626 в частині боргу за сумою позики в розмірі 10000 грн.

При цьому розмір заборгованості за відсотками в сумі 25072,50 грн. позивачем в повній мірі не доведено. В цій частині, стягненню підлягає заборгованість відповідача за відсотками у розмірі 3000 грн. саме за 30 днів користування кредитними коштами. Так, пунктом 2.2 договору позики було передбачено, що строк позики складає 30 днів.

Саме такий розмір заборгованості за відсотками визначено і позивачем у поданому Додатку №1 до договору позики.

Відповідно до розрахунків зроблених позивачем згідно умов договору розмір боргу за процентами за 30 днів користування становить 3000 грн.

Таким чином, загальний розмір тіла кредиту та нарахованих відсотків за договором становить 13000 грн. (10000+3000).

Крім того, у наведеному розрахунку заборгованості позивач вказує, що відповідачем на виконання договору було сплачено 4927,50 грн.

Тому, враховуючи сплату відповідачем 4927,50 грн. за договором, що вказано позивачем у розрахунку, сукупний розмір заборгованості за договором, що залишився після проведених відповідачем сплат становить 8072,50 грн. (13000-4928,50).

Судом встановлено, що згідно умов договору позики, з урахуванням часткового погашення відповідачем боргу, сума по залишку непогашеної позики, що підлягає стягненню з відповідача становить 8072,50 грн..

При цьому позивачем не доведено, що відповідач ініціював продовження строку користування позикою, ініціював зміну дати погашення позикою, не доведено що сторони домовились про продовження строку позики понад строк, вказаний в п. 2.2 Договору, не доведено умов можливої пролонгації, що позбавляє суд можливості перевірити дотримання таких умов.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Такий висновок міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 (справа № 14-10цс18).

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне застосувати вказаний правовий висновок Верховного Суду і до правовідносин, що склались по даній справі.

Фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку як кредитодавцю, так і фактору не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 УК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав.

Таким чином, позовні вимоги ТОВ «Сіроко Фінанс» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості задоговором позики №72688626 від 03.11.2022 підлягають частковому задоволенню в розмірі 8072,50 грн..

В іншій частині позов задоволенню не підлягає в зв`язку з недоведеністю.

Згідно вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При розподілі судових витрат, суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 35072,50 грн. і задоволено на суму 8072,50 грн., тобто на 23,02%

Таким чином, з ОСОБА_1 на корить ТОВ «Сіроко Фінанс» слід стягнути 697,05 грн. судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 11-13, 76-79, 81, 141, 223, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» заборгованість за договором позики №72688626 від 03.11.2022 у розмірі 8072,50 грн. (вісім тисяч сімдесят дві грн.50коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» суму сплаченого судового збору в розмірі 697,05 грн. (шістсот дев`яносто сім грн. 50 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Сторони у справі:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс», , місцезнаходження: м.Київ, вул. Митрополита Василя Липківського,буд.45,офіс 510А;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складено 08.07.2025

Суддя І . І . Деревенський