УХВАЛА

08 липня 2025 року

м. Київ

справа № 372/4871/23

провадження № 61-8152ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І., розглянув касаційні скаргиОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на постанову Київського апеляційного суду від 18 березня 2025 року (повний текст судового рішення складено 30 травня 2025 року) у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у вересні 2023 року фізична особа - підприємець ( далі - ФОП) ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, у якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором на виготовлення меблів № 612 від 31 жовтня 2022 року в розмірі 293 630,77 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 08 грудня 2023 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 20 лютого 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 23 вересня 2024 року з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 18 березня 2025 року апеляційні скарги ФОП ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 лютого 2024 року та додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23 вересня 2024 року скасовано. Ухвалено нове судове рішення. Позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_3 заборгованість за договором на виготовлення меблів № 612 від 31 жовтня 2022 року в розмірі 223 440 грн. В іншій частині позову відмовлено. У відшкодування витрат на правничу допомогу, понесених ФОП ОСОБА_3 в суді першої інстанції відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У червні 2025 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подав касаційні скарги, через представника ОСОБА_2 , на постанову Київського апеляційного суду від 18 березня 2025 року. ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права і просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023)

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Ціна позову у цій справі становить 293 630,77 грн і не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

ОСОБА_1 у касаційних скаргах вказує, що у випадку не допуску цієї справи до касаційного оскарження, буде позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваної постановою щодо нібито відсутності своєчасних заперечень з приводу суттєвих недоліків робіт, що були надані на приймання з боку виконавця (позивача). Тобто виникне ситуація, при якій вона як споживач буде змушена повністю оплачувати залишок робіт без усунення виконавцем недоліків таких робіт, що суперечить суті підрядних правовідносин зокрема і принципу справедливості загалом. Проте ОСОБА_1 не обґрунтовує, в яких саме справах відповідно до цього Кодексу вона позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, чому справа має виняткове значення для відповідача цієї справи. Посилання у касаційних скаргах на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженим судовим рішенням. І, відповідно, не свідчить, що справа має виняткове значеннядля відповідача і була позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням.

Крім того, ОСОБА_1 у касаційних скаргах посилається на те, що суд першої інстанції помилково відніс справу до категорії малозначних, оскільки, на думку ОСОБА_1 ця цивільна справа мала бути розглянута в порядку загального позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін і, відповідно, не належить до категорії малозначних, оскільки, по-перше, ціна позову перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та складає 293 630,77 грн (на момент подання позовної заяви прожитковий мінімум у січні 2023 року складав - 2 684,00 грн, тобто сто розмірів прожиткового мінімуму складало - 268 400,00 грн), та, по-друге, характер (складність) спірних правовідносин, предмет доказування і обсяг доказів у цій справі та її значення для сторін потребують її розгляду в порядку загального позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Крім того, вона окремо заперечувала проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Дане посилання є необґрунтованим, оскільки суд першої інстанції не визнавав справу малозначною, питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішив в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Цей спір не належить до виключень, передбачених частиною четвертою статті 274 ЦПК України, справи по яким не можуть бути розглянуті порядку спрощеного позовного провадження.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Таким чином, оскаржене судове рішення ухвалене у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційні скарги подані на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на постанову Київського апеляційного суду від 18 березня 2025 року (повний текст судового рішення складено 30 травня 2025 року) у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат