ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 липня 2025 року

м. Харків

справа № 635/7528/21

їпровадження № 22-ц/818/2315/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Тичкової О.Ю.,

суддів: Мальованого Ю,М., Яцини В.Б.

за участю секретаря: Волобуєва О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал»

Третя особа: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків цивільну справу за за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» на рішення Харківського районного суду Харківської області від 30 січня 2025 року у складі судді Пілюгіної О.М.

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом після зміни предмету якого від 02.04.2024 (а.с.117) просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 18600, вчинений 14 серпня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт капітал» заборгованості в розмірі 41730,70 гривень; стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно набуті кошти в розмірі 13 482 грн 94 коп.

В обґрунтування заявлених вимог постилався на те, що 14 серпня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинено виконавчий напис № 18600, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт капітал» грошові кошти в загальному розмірі 41730,70 грн. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою М.В. 11 вересня 2020 року відкрито виконавче провадження № 63011071. На думку позивача, виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки є незаконним (протиправним), тобто таким, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України. Так, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. 30 квітня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 00812/04192ВССА про відкриття банківського рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту. Згідно п. 1.4. Розділу № 1 Предмет договору «Розмір кредитного ліміту становить 20000,00 гривень. Згідно з Графіком використання кредитного ліміту та розрахунку платежів із визначенням сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, вбачається, що погашення заборгованості мало відбуватись шляхом щомісячного погашення кредиту, починаючи з 15 травня 2013 року. Строк дії договору - до 30 квітня 2016 року. Загальний строк позовної давності становить три роки, який має застосовуватися до кожного щомісячного платежу. З моменту закінчення дії договору нарахування відсотків і інших платежів, передбачених договором припиняються. Таким чином, відповідно до чинного законодавства України, позовна давність по заявленим вимогам до ОСОБА_1 за Договором за період з 15 травня 2013 року по 30 квітня 2016 року сплинула 30 квітня 2019 року. Як вбачається зі змісту оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса, правонаступником ПАТ «Платинум Банк» на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами б/н від 22 березня 2018 року, Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами б/н від 27 липня 2020 року стало ТОВ «Вердикт Капітал» та стягнуто заборгованість в період з 27 липня 2020 року по 27 липня 2020 року. 27 липня 2020 року відповідач став правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Платинум Банк», а отже відбулася зміна сторін у зобов`язанні, яка не змінює порядок обчислення та перебігу позовної давності. Отже, відповідач звернувся із заявою про вчинення виконавчого напису щодо стягнення заборгованості за кредитним договором після спливу трирічного строку. Таким чином, вчинення виконавчого напису нотаріусом можливе лише при наявності дотримання строків звернення - за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а порушення нотаріусом вказаних вимог є підставою визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Крім того відповідно до підпунктів 1.1-1.2 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року та ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Як зазначено у оскаржуваному виконавчому написі, цей напис вчинено відповідно пункту 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Проте з 22 лютого 2017 року пункт 2 Переліку визнаний незаконним та не чинним, а згідно до попередньої редакції Переліку для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Проте позивач не отримував від відповідача вимогу про усунення порушень щодо погашення боргу, а отже заборгованість не може вважатися безспірною. У нотаріуса відсутні були підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми процентів, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Розрахунок боргу, здійснений відповідачем щодо наявності грошового зобов`язання позивача по кредиту, процентах є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача без урахування думки та позиції позивача, а отже не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості та відповідності дійсній сумі заборгованості. Крім того законодавство не передбачає можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитного договору укладеного в письмовій (не нотаріальній) формі. Договір № 00812/04192ВССА від 30 квітня 2013 року про відкриття банківського рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту укладений в простій письмовій формі, а отже стягнення заборгованості на підставі виконавчого напису нотаріуса є незаконним, та вчинений з порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року, Закону України «Про нотаріат», а отже є таким, що не підлягає виконанню. Крім того в порядку виконання виконавчого напису № 18600 від 14 серпня 2020 року з позивача примусово стягнуто 13482,94 гривні, а оскільки вказаний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, то відпала правова підстава для примусового стягнення спірних грошових коштів, тому відповідач зобов`язаний повернути позивачу отримані грошові кошти.За вказаних обставин позивач змушений звернутися до суду з позовом.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 30 січня 2025 року позовні вимоги задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 18600, вчинений 14 серпня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт капітал» заборгованості за кредитним договором № 00812/04192ВССА.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» на користь ОСОБА_1 суму грошових коштів в розмірі 13482 ,94 грн, судовий збір в розмірі 908 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13500 грн.

Рішення обгрунтовано тим, що матеріали справи не містять доказів нотаріального посвідчення кредитного договору № 00812/04192ВССА, укладеного 30 квітня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Платинум Банк», правонаступником якого є відповідач та безспірності заборгованості боржника при вчиненні виконавчого напису № 18600 від 14 серпня 2020 року, що в сукупності вказує на недотримання приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вимог законодавства України під час вчинення виконавчого напису № 18600 від 14 серпня 2020 року. Тому виконавчий напис не підлягає виконанню. Таким чином відпала підстава, на якій відповідач набув грошові кошти від позивача, тому вони підлягають стягненню на користь позивача.

В апеляційній скарзі представник Арсемікова І.В., яка діє в інтересах ТОВ «Вердикт Капітал» посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що договір кредиту, що був пред`явлений нотаріусу для вчинення нотаріальної дії не був визнаний судом недійсним, його зміст не містить положень щодо невідповідності вимогам законодавства України. Нотаріальна дія була вчинена нотаріусом правомірно, з дотриманням встановленої законом процедури. Виконавчий напис нотаріуса був пред`явлений судом до виконання у примусовому порядку та на час його ввиконання був чинним. Тому відсутні підстави для повернення стягнутої з позичальника заборгованості за вказаним кредитним договором в процесі виконання виконавчого напису нотаріусу. Визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню в силу норм чинного законодавства не є підставою для повернення боржнику стягнутих на його підставі коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Крім того, зазначимв що в матеріалах справи відсутне документальне підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат на що суд належної уваги не звернув. Також, у долучених до позовної заяви документів маються розбіжності щодо розміру понеесних позивачем витрат на надання правничої допомоги, а саме в тексті позовної заяви вказується попередній розрахунок витрат в сумі 10 000,00 грн, а позивач та представник долучають відомості на загальний розмір в сумі 13 500.00 грн. Зазначене є підставою для скасування рішення суду та відмови у задоволенні позову та стягненні судових витрат.

08.07.2025 ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну скаргу ТОВ «Вердикт Капітал» залишити без задоволення, рішення суду без змін. Зазначив що, судом повно та всебічно встановлені обставини у справі та ухвалене рішення що відповідає втмогам закону. Матеріали справи свідчать, що оскаржувальний напис вчинено на підставі кредитного договору, який не був посвідчений нотаріально, тому суд дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог. Відповідачеч не зупинив порушення прав позовича, не поновив їх, а навпаки продовжував порушення його прав шляхом стягнення з позивача коштів на підставі незаконного виконавчого напису, тому вина відповідача у виникненні спору є абсолютною. Позивачем були надані належні та допустимі докази понесених витрат на правничу допомогу, тому вони пілягають стягненню з відповідача в повному обсязі.

31.03.2025 ТОВ «Вердикт Капітал» подало відповідь на відзив в якому зазначив, що на момент здіснення стягнення за кредитним догвором , всі дії такого виконавчого напису здійснювалось правомірно. Витрати на правничу допомогу не відповідають кретиріям їх розумності та реальності в зв`язку з відсутністю факту їх дійсності та необхідності.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 30 квітня 2013 року між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 укладено договір № 00812/04192ВССА про відкриття банківського рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту, в простій письмовій формі, без нотаріального посвідчення, відповідно до умов якого позивачу надано кредит у виді відкличної відновлюваної кредитної лінії з кредитним лімітом в розмірі 20000,00 гривень зі строком дії кредитного ліміту 36 місяців, з нарахуванням процентів за користування кредитом (а.с. 17-19).

14 серпня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис № 18600 про звернення стягнення з ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором № 00812/04192ВССА від 30 квітня 2013 року, укладеним з ПАТ «Платинум Банк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Женева», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт капітал»; строк платежу за кредитним договором настав, боржником допущено прострочення платежів; стягнення заборгованості проводиться за період з 27 липня 2020 року по 27 липня 2020 року; сума заборгованості складає 41080,70 гривень, в тому числі прострочена заборгованість за сумою кредиту 10726,70 гривень, прострочена заборгованість за комісією 55,71 гривень, прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 1522,32 гривень, строкова заборгованість за комісією 187,26 гривень, строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 28588,71 гривень; за вчинення виконавчого напису стягнуто плати із стягувача 650,00 гривень, яка підлягає стягненню з боржника; загальна сума, яка підлягає стягненню 41730,70 гривень (а.с. 15).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової М.В. від 11 вересня 2020 року відкрито виконавче провадження № 63011071 з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. № 18600, вчиненого 14 серпня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт капітал» заборгованості в розмірі 41730,70 гривень (а.с. 19).

14.09.2020 року та 01.10.2020 року року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Малковою М.В. винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 основної винагороди та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с. 22,23-24)

За даними листа приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової М.В. № 7181 від 07 березня 2024 року, в межах виконавчого провадження № 63011071 з ОСОБА_1 стягнуто 17058,55 гривень, з яких: 13482,94 гривні в рахунок погашення заборгованості перед стягувачем; 1348,26 гривень в рахунок погашення основної винагороди приватного виконавця; 669,00 гривень в рахунок погашення витрат виконавчого провадження; 1558,35 гривень перебувають на депозитному рахунку приватного виконавця (а.с. 128).

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» (далі за текстом закон) нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У статті 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення.

Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 14.08.2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих Банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Разом з тим, матеріали справи не містять докази, що кредитний договір за яким було вчинено оспорюваний виконавчий напис нотаріуса, був нотаріально посвідчений. Тому підстав для вчинення виконавчого напису не вбачається.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновок про наявність підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Згідно із ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із п. 1 ч.ч. 1, 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно із розділом VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 2 квітня 2012 року фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону «Про виконавче провадження».

Відповідно до положень статті 42 цього Закону України витрати приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Ці кошти не є виконавчим збором.

Витрати виконавчого провадження - це фактично понесені державним виконавцем витрати під час організації та проведення виконавчих дій (витрати на пересилку поштової кореспонденції; друк документів тощо). Такі витрати компенсуються за рахунок боржника.

Тобто, витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Відповідно до ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» правовим наслідком визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є закінчення виконавчого провадження.

Згідно із ч.7 ст.27 цього Закону, відповідно до положень якої у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

За таких обставин, враховуючи, що виконавчий напис № 18600 , вчинений 14 серпня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. № 46923 визнано таким, що не підлягає виконанню, то отримані стягувачем на підставі вказаного виконавчого напису кошти в сумі 13 482,94 грн підлягають стягненню на користь позивача на підставі ст.1212 ЦК України, адже підстава, на якій вони були отримані, відпала.

Враховуючи вищевикладене, суд обґрунтовано задовольнив позов в цій частині.

Оскільки доводи апеляційної скарги зроблені судом висновки не спростовують, підстави для скасування або зміни рішення суду про задоволення позову по суті позовних вимог відсутні.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Таким чином, з урахуванням вимог закону, витрати понесені на правничу допомогу мають бути надані адвокатом.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Так за змістом наданих представником позивача документів: договору про надання правничої допомоги від 03 вересня 2021 року (а.с. 9), додатку № 2 до нього «Розмір та порядок оплати послуг адвоката» (а.с. 132-133); акту № 2 приймання-передачі наданої правничої допомоги за Договором від 03 вересня 2021 року про надання правничої допомоги (а.с. 134); квитанції до прибуткового касового ордера № 1173144/1 від 26 березня 2024 року (а.с. 135), позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13500,00 гривень.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції підставно вважав за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача розмір витрат на правничу допомогу, що відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, вчинених необхідних процесуальних дій сторони, часу витраченого адвокатом на надання правової допомоги.

Доводи апеляцйної скарги, щодо відсутності оплати витрат понесених позивачем на правничу допомогу спростовуються матеріалами справи.

Отже, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції.

Оскільки доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення а рішення суду залишити без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК УкраїнитаЗакону України «Про судовий збір»не вирішувалося.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» - залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 30 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 11.07.2025 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді Ю.М. Мальований

В.Б.Яцина