Єдиний унікальний номер справи 755/6771/23
Провадження №22-ц/824/1290/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 08 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кошель Ірина Анатоліївна, про розірвання договору довічного утримання, визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання, визнання права власності на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що 04 січня 2022 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір довічного утримання (догляду), за умовами договору відповідач зобов`язувалась забезпечувати позивача харчуванням, необхідним одягом, медикаментами та лікарськими засобами, предметами домашнього вжитку, надавати медичну допомогу шляхом залучення фахових медичних працівників, щомісяця надавати матеріальну допомогу в розмірі 1000,00 грн. Також відповідач зобов`язувалась безкоштовно забезпечувати позивача житлом у квартирі, яка їй передана за цим договором та сплачувати за житлово-комунальні послуги за користування квартирою. Всупереч умов договору, відповідач свої обов`язки не виконувала, не надавала матеріальної допомоги в обумовленому розмірі, не забезпечувала позивачу належний догляд в частині побутових потреб та ігнорувала прохання позивача викликати швидку допомогу, купувати ліки за призначенням лікарів, яких потребувала позивач за станом здоров`я, всі необхідні життєві потреби позивач забезпечувала власним коштом.

Фактично позивач була позбавлена допомоги та догляду, перебуває у скрутному матеріальному становищі, в силу свого віку та стану здоров`я не має змоги вийти з квартири, придбати продукти харчування та готувати їжу, вимушена звертатись до сторонніх людей за допомогою. Позивач наполягає на розірванні договору довічного утримання, оскільки не отримала за договором того, що очікувала, втратила довіру до відповідача.

У зв`язку з викладеним просила суд розірвати договір довічного утримання, укладений 04 січня 2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кошель Іриною Анатоліївною, зареєстрований в реєстрі за №4; визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 (загальна площа 45,0 кв.м., житлова площа 25,2 кв.м.) внаслідок розірвання договору довічного утримання від 04 січня 2022 року.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 08 січня 2024 року позов задоволено, розірвано договір довічного утримання (догляду) від 04 січня 2022 року? укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , визнано за ОСОБА_2 право власності на спірну квартиру, стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 14 493 грн. 60 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, 22 травня 2024 року відповідач направила апеляційну скаргу, в якій зазначила, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими, ґрунтуються на припущеннях. Зазначає про те, що суд не розглянув зустрічну позовну заяву, а також розглянув справу з порушеннями вимог ст. 128, ч. 2 ст. 223 ЦПК України.

У зв`язку з наведеним апелянт просила апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги за зустрічним позовом, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, понесені на виконання договору довічного утримання, у розмірі 34 346, 68 грн.

13 грудня 2024 року на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

При вирішенні апеляційної скарги апеляційним судом було встановлено, що відповідач 18 грудня 2023 року подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_3 про стягнення витрат, понесених на виконання договору довічного утримання, на підтвердження чого було представлено екземпляр такого зустрічного позову з відміткою суду про його отримання. В той же час в матеріалах справи такий зустрічний позов, як і будь-які відомості про його надходження чи вирішення судом, були відсутні.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 березня 2025 року цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кошель Ірина Анатоліївна, про розірвання договору довічного утримання, визнання права власності на нерухоме майно повернуто до Дніпровського районного суду міста Києва для вирішення питання стосовно поданої по справі зустрічної позовної заяви.

На час розгляду Дніпровським районним судом міста Києва зустрічного позову, апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 08 січня 2024 року у справі було зупинено.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 березня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку для подання до суду зустрічного позову; зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення витрат, понесених на виконання договору довічного утримання, який подано до суду 18 грудня 2023 року залишено без розгляду.

29 квітня 2025 року ухвалою Київського апеляційного суду апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 08 січня 2024 року у справі відновлено.

У судове засідання, призначене на 01.05.2025 року, з`явилися представник позивача та представник відповідача.

У судовому засіданні представник відповідача заявив клопотання до апеляційного суду про скасування вищевказаної ухвали суду першої інстанції від 17.03.2025 року про залишення зустрічного позову без розгляду.

Колегія суддів, розглянувши вказане клопотання, відмовила у його задоволенні, зазначаючи, що всі дії сторін повинні бути регламентовані та вчинені згідно з установленим процесуальним порядком. Процесуальне рішення суду першої інстанції може бути оскаржене до апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги, однак представником не було подано апеляційної скарги відповідно до положень процесуального законодавства.

Враховуючи те, що вказане питання не є предметом розгляду у суді апеляційної інстанції підстави для задоволення цього клопотання суд апеляційної інстанції не вбачає.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Основним доводом апеляційної скарги відповідача було те, що розгляд справи у суді першої інстанції відбувся без участі відповідача та його захисника.

Як убачається з матеріалів справи, у судовому засіданні 19.12.2023 року було оголошено перерву до 08.01.2024 року у зв`язку з неявкою відповідача.

Водночас у матеріалах справи міститься судова повістка, якою суд першої інстанції викликав відповідача в засідання по даній справі на 17.01.2024 року на 11:30.

При цьому в матеріалах справи не міститься жодних даних ні щодо призначення судового засідання на 17 січня 2024 року, ні щодо вирішення питання щодо зустрічного позову.

Рішення суду першої інстанції було ухвалене 08.01.2024 року, тоді як вони були викликані на 17.01.2024 року.

Зважаючи на наведене апеляційний суд констатує, що відповідач та його представник не були повідомлені про судове засідання, в якому суд вирішив справу.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 18 квітня 2022 року у справі №522/18010/18, обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однієї з основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Згідно ст.376 ЦПК України серед підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що розглянувши справу за відсутності належних доказів повідомлення відповідача про дату наступного судового засідання, суд першої інстанції не забезпечив відповідачу можливості обґрунтувати свої заперечення щодо позову і, таким чином, не взяв до уваги вимоги ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд.

Оскільки про вказане порушення апелянт прямо зазначає в апеляційній скарзі, оскаржуване рішення підлягає обов`язковому скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення по суті спору.

Судом встановлено, що 04 січня 2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено Договір довічного утримання (догляду), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кошель Іриною Анатолівною, зареєстрований в реєстрі за №4.

Відповідно до предмету договору, ОСОБА_2 передала у власність, а ОСОБА_1 прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1 , взамін якого Набувач зобов`язувалась забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно на умовах, встановлених цим договором.

Перевіряючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 744 Цивільного кодексу України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до ст. 749 ЦК України встановлено обов`язок набувача за договором довічного утримання та передбачено, що у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечити відчужувача. Якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності.

За умовами пунктів 5-8 укладеного між сторонами договору, набувач зобов`язується здійснювати довічне утримання та догляд відчужувача. У цих цілях він забезпечує відчужувача харчуванням, необхідним одягом, медикаментами та лікарськими засобами, предметами домашнього вжитку, надавати медичну допомогу шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників (лікарів, сестер тощо).

Вартість матеріального забезпечення (їжі, одягу, догляду і необхідної допомоги) визначається сторонами в розмірі 1000,00 грн. щомісяця. Вартість матеріального забезпечення підлягає індексації у порядку, встановленому законом.

Набувач зобов`язується безкоштовно забезпечувати відчужувача житлом у квартирі, яка йому передана за даним договором, довічно. Для проживання відчужувачу надається вся квартира, яка є предметом даного договору.

Сплату комунальних послуг за користування квартирою, яка є предметом цього договору, сплачує відчужувач.

Положеннями п.15 договору передбачено, що його може бути розірвано за згодою між сторонами або за рішенням суду:

- на вимогу відчужувача - у раз невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків;

- на вимогу набувача - уразі неможливості виконання ним розпоряджень відчужувача.

Виходячи з положень частини першої ст.755 Цивільного кодексу України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Як убачається з матеріалів справи, позивач, висуваючи вимогу про розірвання договору довічного утримання, посилається на неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань, а саме: забезпечення продуктами харчуванням, необхідним одягом, медикаментами та лікарськими засобами, предметами домашнього вжитку, байдужість до стану здоров`я позивача, не надання належної медичної допомоги шляхом залучення фахових медичних працівників, як це передбачено договором, залишення позивача в безпорадному стану, коли вона потребувала невідкладної медичної допомоги, також відповідач не передавала особисто та не перераховувала на банківський рахунок матеріальну допомогу в розмірі 1000,00 грн, тому, на думку позивача, наявні всі підстави для розірвання договору довічного утримання.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 Цивільного кодексу України).

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

У відповідності до положень ч. 4 ст. 81 ЦПК України у разі, коли один з учасників справи посилається на невчинення іншим учасником справи певних дій, а інший - заперечує це, обов`язок доказування вчинення таких дій покладається на того з учасників, хто стверджує про вчинення таких дій.

Колегія суддів зазначає, що оскільки основною підставою для розірвання договору у судовому порядку є невиконання набувачем його умов щодо здійснення догляду за відчужувачем в обумовленому обсязі, саме відповідач має надати до суду докази виконання взятих на себе зобов`язань щодо надання допомоги відчужувачу вартістю, не меншою, ніж 1000,00 грн. на місяць.

Так, відповідачем разом із зустрічною позовною заявою до суду першої інстанції були надані копії платіжних документів за період виконання умов договору довічного утримання (догляду) від 04.01.2022 року, зокрема докази оплати за житлово-комунальні послуги спірної квартири у розмірі 13 233,48 грн. та витрат на оплату телефонного зв`язку у розмірі 1 113,20 грн.

Вказані документи, колегія суддів приймає на стадії апеляційного розгляду справи, оскільки сторона відповідача фактично була позбавлена судом першої інстанції можливості надати їх до матеріалів справи .

Зазначеними документами підтверджено надання утримання позивача на суму 14 346,68 грн.

Водночас за час від укладення договору довічного утримання до моменту звернення позивача до суду загальна вартість утримання позивача повинна становити не менше ніж 16000,00 грн., чого відповідачем доведено не було.

У зв`язку з цим, суд змушений констатувати не доведення позивачем обов`язку утримання у повному обсязі і хвалити рішення про задоволення позовних вимог позивача.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що вимоги позивача задоволено в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 14 493, 60 грн.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 08 січня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Розірвати Договір довічного утримання (догляду) від 04 січня 2022 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кошель Іриною Анатоліївною, зареєстрований в реєстрі за № 4.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 14 493 (чотирнадцять тисяч чотириста дев`яносто три) гривні 60 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько