Справа № 444/3511/24
Провадження № 2-о/444/37/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Зеліско Р. Й.

та присяжних Чурій І.С., Питель І.К

секретаря судового засідання Сенько М.-Ю.В.

з участю представника заявника ОСОБА_1

з участю зацікавленої особи ОСОБА_2

з участю представника зацікавленої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовкві Львівської області цивільну справу за заявою ОСОБА_4 , заінтересовані особи: Жовківська міська рада Львівського району Львівської області, як орган опіки та піклування, ОСОБА_2 про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 19.08.2024 р. звернувся до Жовківського районного районного суду Львівської області і з заявою про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення ОСОБА_2 опікуна.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 1 групи А, причиною якої є загальне захворювання з ураженням опорно - руховоро апарату. Через хворобу останній потребує постійного сторонього догляду та опіки.

Ухвалою Жовківського районного районного суду Львівської області відкрито провадження у справі .

Представник заявника адвокат Шевчук Ю.А. в судовому засіданні заяву підтримав , з підстав зазначених у заяві, просить таку задовольнити.

Представник заінтересованої особи, виконавчого комітету Жовківської міської ради Жовківського району Львівської області, в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, однак надав заяву з проханням слухати справу у його відсутності.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засідання пояснив: він дійсно є особою з інвалідністю 1 групи А, причиною якої загальне захворювання з ураженням опорно - руховоро апарату. Через хворобу потребує постійного сторонього догляду та опіки, не вважає себе особою яка має психічні вади , може усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Просить заяву задоволити ,оскільки через хворобу потребує постійного сторонього догляду та опіки, окрім заявника в нього не має інших родичів.

Представник заінтересовані особи адвокат Огорілко Ю.В. в судовому засіданні заяву підтримав , з підстав зазначених у заяві, просить таку задовольнити .

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить наступного висновку.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

У відповідності до вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Встановленню судом факту відповідають цивільні правовідносини про визнання фізичної особи недієздатною, які регулюються нормами ЦК України та ЦПК України.

Стаття 3Закону України "Про психіатричнудопомогу" визначає презумпцію психічного здоров`я.

Кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

У постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі N 6-384цс16 зроблено висновок, що "за положеннями частини першої статті 39ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. При цьому зміст цієї норми слід тлумачити таким чином, що суд має право, але не зобов`язаний визнати фізичну особу недієздатною. Частиною другою статті 39ЦК України встановлено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України. Відповідно до статті 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними. Висновок про недієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності за умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про визнання особи недієздатною не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_4 є двоюрідним племінником ОСОБА_2 .

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії №4690920 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 є особою з інвалідністю 1 групи А, причиною якої загальне захворювання з ураженням опорно - руховоро апарату, потребує постійного сторонього догляду.

Згідно висновку № 372 від 26.06.2023 року про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватись і потребують соціальної послуги з догляду на професійній основі вбачається , що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 є особою з інвалідністю 1 групи А,: рекомендовано отримання соціальної послуги з з догляду на професійній основі від фізичної особи.

Суд звертає увагу, що дієздатність - це категорія цивільного та цивільно-процесуального права. Набуття дієздатності, обмеження дієздатності та визнання особи недієздатною встановлюються зазначеними галузями права та відбувається за рішенням суду. Обмеження дієздатності та визнання особи недієздатною обмежує здатність фізичної особи самостійно вступати в правовідносини, та після визнання такого факту особі призначається опікун чи піклувальник.

Таким чином, недієздатність - втрата здатності здійснювати особою цивільні права та обов`язки внаслідок тяжкого порушення психічного стану. Критерії недієздатності психічно хворих визначені в Цивільному кодексі України. Стан недієздатності характерний тільки для фізичних осіб та встановлюється в судовому порядку після обов`язкового проведення судово-психіатричної експертизи.

Визнання особи недієздатною - це не тільки визначення стану здоров`я, але й складне юридичне поняття, яке містить в собі два критерії: медичний та юридичний (психологічний).

Під медичним критерієм слід розуміти "хронічний, стійкий психічний розлад". Другий, юридичний (психологічний) критерій, вказує на нездатність особи усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Але чіткого категоричного розмежування юридичного (психологічного) та медичного критеріїв існувати не може.

Вказані критерії одночасно несуть як медичний, так і юридичний характер. Юридичний критерій недієздатності має, перш за все, психологічну природу. Він свідчить про тяжкість психічного захворювання, ступінь розладів у інтелектуально-мнестичної та емоційно-вольової сферах психічної діяльності. Не кожний психічний розлад призводить до нездатності особи приймати участь у цивільних відносинах, а тільки такий його ступінь (глибина), який суттєво впливає на волю, пам`ять та інтелект хворого, що позбавляє особу можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Таким чином, для визнання особи недієздатною встановити, у передбаченому порядку, тільки наявність психічного захворювання недостатньо. Суттєве значення має встановлення наслідків, які настали в результаті захворювання у вигляді глибини ураження інтелектуально-мнестичної та емоційно-вольової сфери. Таким чином, межа між дієздатністю та недієздатністю психічно хворого встановлюється відповідно до юридичного (психологічного) критерію - здатності особи усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, визначення якого віднесено до компетенції судово-психіатричних експертів.

Суттєве ураження інтелектуально-мнестичної та емоційно-вольової сфери психічної діяльності, яке проявляється у неможливості особи усвідомлювати значення своїх дії та (або) керувати ними, може потягнути за собою важливі наслідки правового характеру у вигляді визнання громадянина недієздатним.

Подані до суду медичні документи, а також пояснення самої заінтересованої особи в судовому засіданні не свідчать, що у ОСОБА_2 виникає неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Виходячи з вищенаведеного, матеріали справи не дають жодних підстав для встановлення тієї обставини, що ОСОБА_2 хворіє на психічну хворобу і внаслідок цього він не розуміє значення своїх дій та не може керувати ними, що є підставою для визнання особи недієздатною.

За встановлених обставин, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що заява про визнання особи недієздатною задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 58,39, 60, 62, 63 ЦК України, ст. ст. 5, 13, 259, 293-300 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У позовній вимозі ОСОБА_4 , заінтересовані особи: Жовківська міська рада Львівського району Львівської області, як орган опіки та піклування, ОСОБА_2 про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна - відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи- для відома.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 10.07.2025 року

Суддя: Зеліско Р. Й.

Присяжні: Чурій І.С

Питель І.К.