УХВАЛА

10 липня 2025 року

м. Київ

справа № 345/3898/24

провадження № 61-7660ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Михайлюк Назар Миколайович, на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2024 року та ухвалу

Івано-Франківського апеляційного суду від 28 травня 2025 року у цивільній справі за позовом керівника Калуської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Калуської міської ради до ОСОБА_2 про звільнення земельної ділянки та знесення об`єкта самочинного будівництва,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року керівник Калуської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Калуської міської ради звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про звільнення земельної ділянки та знесення об`єкта самочинного будівництва.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області

від 06 листопада 2024 року позов задоволено. Зобов`язано ОСОБА_2 за власний рахунок звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, загальною площею 12 кв.м шляхом знесення об`єкта самочинно будівництва, а саме прибудови до квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 12 кв. м. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 1 211,20 грн судового збору.

Не погодившись з указаним судовим рішенням, ОСОБА_1 , яка не брала участі у розгляді справи, подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 28 травня 2025 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Михайлюка Н. М. на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2024 року у цій цивільній справі закрито.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2024 року не вирішувалось питання про права, інтереси та обов`язки ОСОБА_1 , що згідно з пунктом 3 частини першої статті 362 Цивільного процесуального кодексу України є підставою для закриття апеляційного провадження.

13 червня 2025 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Михайлюк Н. М., через підсистему «Електронний суд» звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2024 року та ухвалу

Івано-Франківського апеляційного суду від 28 травня 2025 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

13 червня 2025 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Михайлюк Н. М., повторно надіслала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2024 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 28 травня

2025 року, посилаючись на обізнаність щодо призупиненням роботи електронних сервісів та автоматизованих систем Верховного Суду.

У зв`язку з кібератакою на інформаційно-комунікаційну систему Верховного Cуду (акт від 06 червня 2025 року № 1 ) сервіс приймання та відправки процесуальних документів через підсистему «Електронний суд» було призупинено. 20 червня 2025 року відновлено приймання процесуальних документів засобами підсистеми «Електронний суд».

24 червня 2025 року управлінням забезпечення автоматизованого документообігу суду було опрацьовано 285 процесуальних документів, які були сформовані в підсистемі «Електронний суд» з 10 по 13 червня 2025 року (акт

від 24 червня 2025 року № 7).

Подані касаційні скарги (поштовим засобом зв`язку та через підсистему «Електронний суд») зареєстровані Верховним Судом за вх. № 19023/0/220-25,

вх. № 19428/0/220-25.

Зміст касаційної скарги за вх. № 19428/0/220-25 від 25 червня 2025 року та касаційної скарги з авх. № 19023/0/220-25 від 23 червня 2025 року співпадають.

Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що судами попередніх інстанцій не було враховано, що заявниця є співвласницею квартири, про знесення реконструйованого балкону якої було ухвалено рішення суду першої інстанції у цій справі. Спірна прибудова до квартири є не лише власністю ОСОБА_2 , а і її також.

Зазначає, що знесення реконструйованого балкону залишить непридатним для користування інші частини квартири, без відповідної зміни її конструктивних елементів, що створює для неї відповідний обов'язок, як для співвласника. Акцентує увагу, що реконструйований балкон є наразі кімнатою для проживання, його знесення призведе до втрати її майна, у зв'язку із чим судом першої інстанції при ухваленні судового рішення було вирішено питання про її права та обов'язки, однак не залучено її до розгляду справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з частиною першою статті 394 Цивільного процесуального кодексу України питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.

Згідно зі статтею 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.

Пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку (частина друга статті 362 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу. Якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2020 року у справі

№ 668/17285/13-ц.

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 911/2635/17.

Закриваючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області

від 06 листопада 2024 року, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, що рішення суду першої інстанції ухвалено щодо знесення самочинної прибудови, зведеної відповідачкою у цій справі, а не квартири, яка перебуває у спільній власності, а тому відсутні підстави для висновку, що суд вирішив питання про права іншого співвласника квартири, який не залучений до участі у справі.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено. Позов може бути пред`явлено до особи, яка здійснила будівництво, як про зобов`язання знесення забудови, так і про знесення забудови за рішенням суду самим власником (користувачем) земельної ділянки за рахунок особи, яка здійснила самочинне будівництво, з одночасним відшкодуванням підтверджених витрат на його знесення (постанова Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 359/8362/17).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що спірне самочинне будівництво здійснювалося саме ОСОБА_2 . За результатами проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №000491 за ознаками складу злочину, передбаченого частиною третьою статті 197-1 Кримінального кодексу України, ОСОБА_2 було пред`явлено обвинувачення у самовільному будівництві капітальної споруди на самовільно зайнятій земельній ділянці, що виявилось у самовільному, тобто всупереч встановленому законом порядку, будівництві споруди прибудови до квартири

НОМЕР_1 з влаштуванням фундаменту та стін на самовільно зайнятій земельній ділянці, загальною площею 12 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває у комунальній власності. Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 19 жовтня 2023 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за частиною третьою статті 197-1 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а також закрито кримінальне провадження у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності.

За змістом статей 284-288 Кримінального процесуального кодексу України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 552/5595/18.

З урахуванням наведеного, за відсутності доказів, які б підтверджували причетність ОСОБА_1 до здійснення спірного самочинного будівництва та з огляду на встановлення судовим рішенням суду першої інстанції обов'язку лише для ОСОБА_2 , як особи, яка здійснила самочинне будівництво, за власний рахунок звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, загальною площею

12 кв. м., шляхом знесення об`єкта самочинно будівництва, суд апеляційної інстанції дійшов загалом обґрунтованого висновку про відсутність підстав для висновку про вирішення судом питання про права, свободи, інтереси чи обов'язки ОСОБА_1 .

Посилання заявниці на порушення її права власності, як співвласниці квартири, до якої здійснено самочинну добудову, є необґрунтованими, з огляду на те, що предметом спору у цій справі є саме знесення самочинно добудованої споруди, яке здійснила ОСОБА_2 . Право власності осіб на квартиру АДРЕСА_3 , підтверджене правоустановчими документами, позивачем у цій справі не оспорювалося.

Водночас, суд апеляційної інстанції здійснив перегляд рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , за результатами розгляду якої ухвалив постанову від 29 січня 2025 року про залишення рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2024 року без змін.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (частина шоста статті 367 ЦПК України).

Таким чином, суд апеляційної інстанції, встановивши, що рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2024 року не вирішувалися питання про права, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 , дійшов обґрунтованого висновку про закриття апеляційного провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Постановляючи ухвалу про закриття апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції діяв у межах своїх повноважень та у визначений процесуальним законом спосіб (пункт 3 частини першої статті 362 ЦПК України).

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про недотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції. Правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права при вирішенні процесуального питання не викликає розумних сумнівів.

Таким чином, за результатами оцінки доводів касаційної скарги ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Михайлюк Н. М., та змісту ухвали суду апеляційної інстанції (яка не відноситься до переліку ухвал, якими закінчено розгляд справи) колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга на ухвалу

Івано-Франківського апеляційного суду від28 травня 2025 року є необґрунтованою.

Щодо оскарження рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2024 року, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною четвертою статті 389 ЦПК України особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, має право подати касаційну скаргу на судове рішення лише після його перегляду в апеляційному порядку за її апеляційною скаргою, крім випадку, коли судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи було ухвалено безпосередньо судом апеляційної інстанції.

Частиною другою статті 17 ЦПК України встановлено, що не допускається касаційне оскарження судового рішення суду першої інстанції без його перегляду в апеляційному порядку.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи наведене, касаційна скарга ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Михайлюк Н. М., в частині оскарження рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2024 року не може бути прийнята до провадження, оскільки рішення суду першої інстанції не переглядалось по суті в апеляційному порядку, отже не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись частинами першою, другою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Михайлюк Назар Миколайович, на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2024 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 28 травня

2025 року у цивільній справі за позовом керівника Калуської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Калуської міської ради до ОСОБА_2 про звільнення земельної ділянки та знесення об`єкта самочинного будівництва - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович