справа № 619/2229/25
провадження № 2/619/1173/25
Рішення

Іменем України

10 липня 2025 року,

м. Дергачі,

Дергачівський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Нечипоренко І.М.,за участю секретаря судового засідання Міщенко О.О., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу № 619/2229/25,

ім`я (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Дергачівська міська військова адміністрація Харківського району Харківської області,

вимоги позивача: про визнання права власності за заповітом,

представниця відповідача: Шенькарук С.М.

Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача.

ОСОБА_1 24.04.2025 звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . У обґрунтування позову зазначено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.12.1993 ОСОБА_2 належить зазначений будинок. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. За життя ОСОБА_2 склала заповіт на її користь. Про існування заповіту вона не знала і лише на початку січня 2025 року виявила його серед документів. 09.12.2025 приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Харківської області Коробець О.М. порекомендувала у зв`язку з пропущеним строком для подачі заяви про прийняття спадщини, не прийняття спадщини іншими спадкоємцями, які могли б дати згоду на таке прийняття, звернутися до суду для вирішення питання щодо оформлення спадкових прав. Оскільки вона не знала про існування заповіту, то не подала заяву у шестимісячний строк про прийняття спадщини.

Від представниці відповідача ОСОБА_3 до суду надійшов відзив, у якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що спадкоємиця померла у 2001 року, тоді як позивачка із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини звернулася лише у 2025 році, тобто, з пропуском строку. Доказів, які б свідчили про те, що Позивач фактично вступила в управління спірним житловим будинком, у якому проживала спадкодавець, не надала. На момент смерті зі спадкодавицею у спірному будинку позивачка не проживала, про що зазначила в позовній заяві. Згідно копії заповіту, на зворотній сторінці зроблено запис секретарем Слатинської селищної ради про те, що заповіт не відмінявся та не змінювався 27.03.2002, тобто після смерті заповідача ОСОБА_2 . Таким чином, можна зробити висновок, що за вищезазначеним записом могла звернутися тільки особа, на користь якої зроблено заповіт, тобто позивачка. Крім того, в позовній заяві позивачка зазначає, що заповіт вона знайшла серед документів, які знаходились у неї, в зв`язку з чим, не можна погодитися з її обґрунтуванням про незнання про наявність заповіту.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 29.04.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 03.06.2025.

Відповідно до ухвали суду від 03.06.2025 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті на 02.07.2025.

Позивачка у судове засідання не з`явилася, матеріали справи містять заяву, у якій просить здійснити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача Дергачівської міської ради у судове засідання не з`явилася, матеріали справи містять заяву, у якій просить здійснити розгляд справи за її відсутності, позицію викладену у відзиві підтримує, просить відмовити у задоволенні позову.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Дергачівської нотаріальної контори Маренич Г.П. 17.12.1993 р. № 2-3668 (а.с. 19, 35).

15 лютого 2001 року секретарем Слатинської селищної ради Дергачівського району Харківської області Бережною Н.В. за реєстрованим номером № 12 від імені ОСОБА_2 посвідчено заповіт, яким остання все майно заповідає на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 21).

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 20).

Оскільки спадщина відкрилась у 2001 році, тому до спадкових правовідносин підлягають застосуванню норми ЦК УРСР 1963 року.

Вказане відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 145/797/15-ц.

Відповідно до положень статті 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

За змістом ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Отже, на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Особа, що фактично вступила в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, повинна довести цей факт у суді шляхом подання будь-яких фактичних даних, на підставі яких суд може встановити наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги.

Якщо позивач вступив в управління та володіння спадковим майном або його частиною, суд із цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно.

Відповідно до пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14.06.1994 року, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 07.07.1994 року за №152/361 (наказ втратив чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України №20/5 від 03.03.2004 року), свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 ЦК УРСР). Під фактичним вступом у володіння спадковим майном розуміються будь-які дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню й використанню цього майна, підтриманню його в належному стані, сплаті податків, страхових внесків, інших платежів, стягнення плати за оренду житлового будинку з наймачів, що мешкають у будинку за договором найму житла, здійснення за рахунок спадкового майна витрат, погашення боргів спадкодавця та ін.

У постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 747/467/18 (провадження № 61-6910св19) зазначено, що: «… під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, необхідно розуміти різні дії спадкоємця з управління, розпорядження і користування цим майном, підтримання його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

У постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17 (провадження № 61-11869св19) зазначено, що фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі з обов`язкового страхування; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем».

У постанові Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 559/4056/13-ц (провадження № 61-3745св23), з посиланням на постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 вересня 2020 року в справі № 348/618/15-ц (провадження № 61-9592св19) зазначено, що: «згідно з частинами першою, другою статті 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом статті 553 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). З урахуванням змісту статті 76 ЦПК України прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном може підтверджуватися будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

З урахуванням наведеного, прийняття спадщини може бути підтверджено діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать про те, що в шестимісячний строк із дня відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном або подали державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За відомостями Харківського обласного державного нотаріального архіву, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , заяви про прийняття спадщини, відмову від спадщини та про видачу свідоцтв про право на спадщину від спадкоємців не надходили, спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

Так, позивачкою надано заповіт, який містить, на зворотній сторінці якого 27.03.2002 зроблено запис секретарем Слатинської селищної ради про те, що заповіт не відмінявся та не змінювався, тобто після смерті заповідача ОСОБА_2 , отже, спадкоємець за заповітом, звертаючись до секретаря селищної ради, був обізнаний про наявність заповіту. Крім того, знаходження заповіту саме вдома у спадкоємиці свідчить про те, що позивачка мала знати про його наявність.

Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів прийняття спадщини, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку з недоведеністю.

Керуючись ст. 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

У позові ОСОБА_1 відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повненайменування (ім`я) сторін:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

відповідач: Дергачівська міська військова адміністрація Харківського району Харківської області, , місцезнаходження: Харківська область, Харківський район, м. Дергачі, пл. Перемоги, буд. 5.

Суддя І. М. Нечипоренко