ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 683/689/25

Провадження № 22-ц/820/1552/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

розглянув в порядку частини 1 статті 369 ЦПК України цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Зачепіло Зоряною Ярославівною, на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 квітня 2025 року, в складі судді Кутасевич О.Г., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути на його користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №1308-1675 від 26 листопада 2023 року у розмірі 21825 грн, з яких: 4477,50 грн прострочена заборгованість за кредитом, 17347,50 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 26 листопада 2023 року ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 уклали електронний договір про відкриття кредитної лінії №1308-1675, який разом з правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким відповідачка була попередньо ознайомлена. Відповідно до умов договору ОСОБА_1 отримала від позивача кредит у розмірі 4500 грн, строк кредитування 300 днів, знижена процентна ставка 2,50% в день, стандартна процентна ставка 3% в день. Однак, відповідачка належним чином не виконувала своїх зобов`язань щодо погашення кредиту та відсотків, а тому станом на 17 січня 2025 року утворилась заборгованість в розмірі 40097 грн 29 коп., з яких: 4477 грн 50 коп. прострочена заборгованість за кредитом; 35619 грн 79 коп. прострочена заборгованість за нарахованими процентами. Вказує, що ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» прийняло рішення про застосування до ОСОБА_1 програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та списало частину нарахованих процентів на суму 18272 грн 29 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 квітня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором №1308-1675 від 26 листопада 2023 року у розмірі 21825,00 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 4477,50 грн, простроченої заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 17347,50 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» понесені позивачем судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору у сумі 2422,40 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідачка не виконувала належним чином зобов?язання по кредитному договору №1308-1675 від 26 листопада 2023 року, а тому на користь банку підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Узагальнення доводів апеляційної скарги

Апеляційна скарга обґрунтована невідповідністю висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи.

Зазначає, що сума заборгованості за кредитним договором не підтверджена належними та допустимими доказами. Наданий позивачем розрахунок заборгованості є документом, який складений позивачем, а відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він складений, не може бути доказом наявності заборгованості. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості, є первинні бухгалтерські документи, оформлені відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», зокрема, банківські виписки.

Зазначає, що встановлення сторонами договору розміру відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання за кожен день прострочки, що становить 17347,50 грн, є несправедливим в розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, адже тіло кредиту становить лише 4500 грн.

Крім того, сума за користування кредитними коштами в розмірі 17347,50 нарахована поза межами строку користування кредитом, тому є безпідставною та не підлягає задоволенню, оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Зазначає, що частиною 5 статті Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини 4 цієї статті, не може перевищувати 1%. Таким чином, встановлюючи в договорі проценту ставку в розмірі 2,50% та 3% позивач діяв порушив норми вказаного закону.

Процесуальні дії апеляційного суду

Ухвалами Хмельницького апеляційного суду від 04 червня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень статті 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що відповідачка підписала кредитний договір №1308-1675 від 26 листопада 2023 рокуелектронним підписом одноразовим ідентифікатором, а позивач засвідчив кваліфікованою електронною печаткою з позначкою часу. Отже, спірний кредитний договір укладено відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». При цьому, відповідачка шляхом підписання одноразовим ідентифікатором Правил надання споживчих кредитів, паспорта споживчого кредиту, інформації, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит та таблиць обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором №1308-1675 від 26 листопада 2023 року(Графік платежів за Договором) відповідно до Методики Національного банку України як частину Кредитного договору №1308-1675 від 26 листопада 2023 року, прийняла усвідомлене рішення про укладення такого договору на визначених у ньому умовах. Зі змісту кредитного договору слідує, що в ньому зазначено номер особистого електронного платіжного засобу відповідачки, а саме, НОМЕР_1 . Зазначену інформацію про банківські реквізити надала саме відповідачка, зважаючи на ту обставину, що така інформація відповідно до чинного законодавства України становить банківську таємницю та, відповідно, позивач міг би отримати ці банківські реквізити від самої відповідачки або за її згодою. Відповідачкою при оформленні заявки було зазначено повний номер картки, але відповідно до постанов Правління Національного банку України позивач не може зазначати та зберігати у договорах, інших документах повний номер особистого електронного платіжного засобу відповідачки. Таким чином, перерахування кредитних коштів відбувалось на картковий рахунок, вказаний ОСОБА_1 під час заповнення заявки. Оскільки позивач не є банківською установою, а здійснює лише господарську діяльності з надання фінансових послуг, зокрема безготівковий переказ коштів без відкриття банківських рахунків, то на підтвердження перерахування грошових коштів відповідачці надавався лист (довідка) АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування коштів від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему платежів LiqPay та довідка про перерахування суми кредиту №1308-1675 від 26 листопада 2023 року, які підтверджують перерахування грошових коштів ОСОБА_1 . Відповідно до умов Кредитного договору Кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати Відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 4 500,00 грн; строк кредитування 300 днів; базовий період 30 днів; промо-ставка 0,50 % в день; знижена % ставка 2,50 % в день; стандартна % ставка 3,00 % в день. Відповідно до пункту 4.8. кредитного договору №1308-1675 від 26 листопада 2023 року базовий період складає 30 календарних днів. Стандартна процентна ставка становить 3.00% за кожен день користування кредитом. Знижена процентна ставка становить 2.50 % відсотки(-ів) яка надається відповідно до п.10.1. договору за кожен день користування кредитом. Вказані умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки

розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору. Визначені у договорі проценти жодним чином не суперечать вимогам законодавства. Відповідачка була ознайомлена з усіма умовами договору та погодилась із ними. Таким чином, у кредитному договорі №1308-1675 від 26 листопада 2023 року сторонами було погоджено умови щодо розміру та сплати процентів і ОСОБА_1 погодилась з такими умовами, шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. З наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що він є чітким, зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору, з нього вбачається основний борг, нараховані відсотки, сума платежу та залишок нарахованих не погашених відсотків. Крім того, на момент укладення кредитного договору законодавчі обмеження щодо максимального розміру денної процентної ставки не діяли, оскільки Закон України № 3498-IX набрав чинності 24 грудня 2023 року. Тому встановлена в договорі фіксована процентна ставка за користування кредитними коштами узгоджувалась із вимогами законодавства, чинного на момент його укладення.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Мотивувальна частина

Встановлені фактичні обставини справи

Встановлено, що 26 листопада 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії №1308-1675 за допомогою вебсайту (creditkasa.com.ua). Вказаний договір позичальницею підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором «С6452».

Пунктом 2.2. договору передбачено, що кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання позичальнику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим договором.

Відповідно до п.п. 4.1., 4.2. договору загальний розмір кредиту (сума кредиту) становить 4500 грн. Дата надання/видачі кредиту 26 листопада 2023 року.

Згідно з пунктом 4.8. договору базовий період складає 30 календарних днів.

Стандартна процентна ставка становить 3,00% за кожен день користування кредитом (пункт 4.10. договору).

Відповідно до пункту 4.12. договору строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику, становить календарних 300 днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту 20 вересня 2024 року.

Згідно із пунктом 4.14. договору орієнтовна вартість кредиту на дату укладення договору (за весь строк кредитування) складає 45000 грн та включає в себе суму кредиту та проценти за користування кредитом.

Відповідно до пункту 5.1 договору позичальник зобов`язується повертати кредитодавцю отриманий кредит та нараховану кредитодавцем неустойку (якщо неустойка буде нарахована кредитодавцем) в останній календарний день строку кредитування, вказаного у пункті 4.12. цього договору, шляхом здійснення безготівкового переказу на банківський рахунок кредитодавця у порядку, визначеному у правилах. Кредит вважається повернутим кредитодавцю з моменту зарахування суми грошових коштів у повному розмірі виданого кредиту на банківський рахунок кредитодавця.

Згідно з пунктом 11.13. договору невід`ємною частиною цього договору є додатки: 1) правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), 2) паспорт споживчого кредиту, 3) таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором (графік платежів за договором) відповідно до методики Національного банку України.

Як вбачається з довідки, наданої позивачем, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» здійснило видачу кредитних коштів за договором про відкриття кредитної лінії №1308-1675 від 23 листопада 2023 року шляхом перерахування кредитних коштів за допомогою платіжної системи LiqPay на платіжну картку ОСОБА_1 номер НОМЕР_1 в сумі 4500,00 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Згідно зі ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року №675-VIII (далі Закон №675-VIII).

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону №675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому, одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону №675-VIII).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону №675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону №675-VIII).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону №675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 8 статті 11 Закону №675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Стаття 12 Закону №675-VIII визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 вказав, що важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».

Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Як вбачається із матеріалів справи, що 26 листопада 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1308-1675, який було підписано з використанням одноразового ідентифікатора (одноразового паролю) С6452.

Враховуючи, що договір про відкриття кредитної лінії №1308-1675 від 26 листопада 2023 року укладено його сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», чому передувала верифікація відповідачки в інформаційно-телекомунікаційній системі на веб-сайті кредитодавця (creditkasa.com.ua) із зазначенням своїх особистих даних, зокрема, РНОКПП, серії та номеру паспорту, адреси реєстрації місця проживання, реквізитів карткового рахунку, а зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», та за відсутності належних доказів про те, що договір укладено іншою особою, відтак вказане підтверджує факт його укладення.

Аналогічна позиція наведена у постанові Верховного Суду від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Невід`ємною частиною цього договору є правила відкриття кредитної лінії, які розміщені на сайті товариства. Приймаючи умови договору, клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись.

Кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (пароля), про що свідчить умови договору реквізити сторін.

Отже, підписавши договір про відкриття кредитної лінії, ОСОБА_1 посвідчила свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником. Відповідачка з власної ініціативи звернулась за отриманням кредиту, отримавши від позивача всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору.

Відповідно до договору №1308-1675 від 26 листопада 2023 року відповідачка отримала кредит у розмірі 4500,00 грн.

Виконання позивачем (кредитором) обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 4500 грн відповідачці підтверджується довідкою про перерахування суми кредиту №1308-1675 від 26 листопада 2023 року шляхом перерахування кредитних коштів за допомогою платіжної системи LiqPay на платіжну картку ОСОБА_1 номер НОМЕР_1 .

Відповідачкою не надано доказів, які б спростовували факт перерахування їй кредитних коштів позивачем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС».

Згідно з п.п. 4.7, 4.10. згаданого вище кредитного договору плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування кредитом. Тип процентної ставки фіксована. Стандартна процентна ставка становить 3,00% за кожен день користування кредитом.

Строк кредитування становить 300 календарних днів; дата повернення кредиту 20 вересня 2024 року (пункт 4.12. договору), базовий період 30 календарних днів з дня отримання кредиту (пункт 4.8. договору).

Посилання апелянтки на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц, згідно з якими право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, колегією суддів відхиляються, оскільки як вбачається з матеріалів справи, нарахування процентів здійснювалося в межах строку кредитування, тобто в межах 300 днів.

У кредитному договорі сторони погодили розмір реальної річної процентної ставки та орієнтовну вартість кредиту.

Так, відповідно до пункту 4.10. реальна річна процентна ставка на дату укладення цього договору складає 279355,00%.

Згідно з пунктом 4.14. орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк кредитування складає 45000 грн та включає в себе суму кредиту та проценти за користування кредитом.

Знижена процентна ставка становить 2,50% за кожен день користування кредитом, яка надається кредитодавцем виключно як книжка на користування та є заохоченням позичальника до сумлінного виконання умов договору (пункт 10.1. договору).

Із розрахунку заборгованості за кредитним договором №1308-1675 від 26 листопада 2023 року вбачається, що станом на 17 січня 2025 року заборгованість ОСОБА_1 становить 40097,29 грн, яка складається з 4477,50 грн простроченої заборгованості за кредитом; 35619,79 грн простроченої заборгованості за нарахованими процентами.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачкою отримано кредитні кошти за договором №1308-1675 від 26 листопада 2023 року у сумі 4477,50 грн, однак вона належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання та не повернула кредитні кошти у передбачений договором строк.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 4477,50 грн.

Вирішуючи питання щодо стягнення процентів за користування кредитом, колегія суддів виходить з наступного.

З розрахунку заборгованості слідує, що позивачем щоденно нараховувалися відсотки за промо-ставкою 0,50% у базовий період з 26 листопада 2023 року по 25 грудня 2023 року, а в період з 26 грудня 2023 року до 24 січня 2024 року за зниженою ставкою 2,50%, з 25 січня 2024 року по 20 вересня 2024 року за стандартною процентною ставкою 3,00%.

Всього позивач нарахував відповідачці заборгованість за процентами у розмірі 35619,79 грн. При цьому, позивачем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг, а саме щодо часткового списання заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 18272,29 грн, тому розмір заборгованості за процентами, відповідно до розрахунку позивача, становить 17347,50 грн.

Встановивши, що на дату завершення строку кредитування у відповідачки була наявна заборгованість за тілом кредиту, розмір заборгованості якої нею не спростований, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для її стягнення з відповідачки.

Також колегія суддів вважає, що наявні підстави і для стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, нарахованими протягом строку кредитування. Розмір заборгованості за відсотками розрахований позивачем, з яким погоджується колегія суддів, відповідачкою також не спростований. Проценти нараховані позивачем виключно протягом строку кредитування, у розмірі визначеному договором, процентна ставка не є підвищеною, а є спочатку пільговою, а в подальшому стандартною (базовою) ставкою.

Розмір процентів, погоджений сторонами в укладеному між ними кредитному договорі, узгоджується з положеннями Закону України «Про споживче кредитування», а також не свідчить про зловживання правом з боку позивача під час їх нарахування.

Щодо доводів апеляційної скарги про неправильне застосування судом положень частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», колегія суддів зазначає наступне.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року №3498-IX (далі Закон №3498-IX), який набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %.

Отже максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5%; (з 24 грудня 2023 року до 22 квітня 2024 року включно), протягом наступних 120 днів 1,5% (з 23 квітня 2024 року до 20 серпня 2024 року включно), з 21 серпня 2024 року включно та надалі 1%.

Пунктом 9 частини першої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що у договорі про споживчий кредит зазначається денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3498-IX дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Оскільки у справі, що переглядається кредитний договір укладено до набрання чинності Законом №3498-IX, а саме 26 листопада 2023 року, і строк дії такого не був продовжений після набрання чинності цим Законом, положення частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції Закону №3498-IX у даній справі є незастосовними.

З урахуванням фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що кредитний договір №1308-1675 від 26 листопада 2023 рокуукладено строком на 300 днів і його дія не продовжувалася, підписаний сторонами, що свідчить про досягнення згоди з усіх істотних умов договору. Умови договору викладено чітко та з повною інформацією стосовно умов кредитування, з якими відповідачка погодилась, підписавши договір. Відповідно до його положень стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 3,00% від суми кредиту за кожний день. З викладеного слідує, що нарахування процентів правомірно здійснювалось за процентною ставкою 3,00% на день від суми позики.

Доводи апелянтки про ненадання позивачем до суду первинних бухгалтерських документів на підтвердження заборгованості, а саме виписки по рахунку, не заслуговують на увагу, скільки ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, та, відповідно, не може надати первинні банківські документи.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС».

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування немає.

Судові витрати

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Зачепіло Зоряною Ярославівною, залишити без задоволення.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 липня 2025 року.

Судді Т.В. Спірідонова

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко