КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/788/2025 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 липня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 25 січня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Підприємства «САКУМС» Громадської організації «Рада ветеранів воєнних конфліктів (учасників бойових дій) Дарницького району м. Києва про стягнення матеріальних збитків, завданих неналежним виконанням умов договору,

встановив:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача, Підприємства «САКУМС» Громадської організації «Рада ветеранів воєнних конфліктів (учасників бойових дій)» Дарницького району м. Києва, про стягнення матеріальних збитків, завданих неналежним виконанням умов договору.

Позов обґрунтовано тим, що 31.04.2023 року між Підприємства «САКУМС» (далі - туроператор) та ОСОБА_1 , було укладено договір №453 про надання туристичних послуг.

Відповідно до п.1.1 договору, туроператор зобов`язується забезпечити надання туристу туристичних послуг на умовах, визначених цим договором, а турист зобов`язаний прийняти і своєчасно, в повному обсязі оплатити вартість туристичних послуг згідно умов цього договору.

Відповідно до умов договору позивачем замовлено туристичні послуги: відпочинок в Болгарії, з 13.07.2023 по 24.07.2023 у таборі «Окей Холідей», курорт Сонячний Берег, Болгарія, розміщення в 2-х і 3-х кімнатних апартаментах.

По прибутті на курорт відповідач змінив передбачений договором табір «Окей Холідей» на «Palazzo Сонячний берег Болгарії». Відповідач повідомив, що «Palazzo Сонячний берег Болгарії» є аналогічної категорії сервісного та цінового обслуговування табору « Окей Холідей », у зв`язку із чим позивач прийняла пропозицію відповідача та скористалась наданими послугами.

Зазначає, що під час проживання в даному готелі виникли ряд проблем, невідповідність заявленим послугам та якості, а саме: відсутність дитячих аніматорів, не проводились обіцяні майстер-класи, не було вечірніх заходів, замість ліжок були матраци та розкладачки, спортзалу не було, дитячий басейн не функціонував. Умови проживання не відповідали умовам визначеним на сайті відповідача.

Посилаючись на невиконання відповідачем умов договору та на те, що деякі послуги не були надані, а розміщення в «Palazzo Сонячний берег Болгарії» було істотно гіршим по якості наданих послуг ніж у погодженому «Окей Холідей» вважає, що має право на відшкодування збитків у розмірі 25 % від вартості туристичних послуг (228 420 грн), що складає 57 105 грн.

Посилаючись на викладене, просила суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальні збитки в розмірі 57 105 грн та судові витрати.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 25 січня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, позивачка ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить Дарницького районного суду міста Києва від 25 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

У апеляційній скарзі вказує, що суд не надав оцінку усім наданим позивачкою доказам та не обґрунтував підстави для відмови у задоволенні позову. Зокрема, судом не було взято до уваги той факт, що позивачка складала акт про виявлені недоліки в обслуговуванні, який було засвідчено підписом представника туроператорської фірми «ЛОТ-ТА» ООД, який співпрацює з відповідачем відповідно до договору про співробітництво N? 10 від 25.04.2023 року.

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України (в редакції, чинній на момент подачі апеляційної скарги) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення коштів у розмірі 57 105 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Встановлено, що 31.04.2023 року між Підприємства «САКУМС» (далі - туроператор) та ОСОБА_1 , було укладено договір №453 про надання туристичних послуг (а.с.9-11).

Відповідно до п.1.1 Договору, туроператор зобов`язується забезпечити надання туристу туристичних послуг на умовах, визначених цим договором, а турист зобов`язаний прийняти і своєчасно, в повному обсязі оплатити вартість туристичних послуг згідно умов цього договору.

Відповідно до п.1.2 Договору позивачем замовлено туристичні послуги: тур до Болгарії, з 13.07.2023 - виїзд з Києва, в Болгарії 9 ночей, прибуття у Київ - 24.07.2023; маршрут Київ - Сонячний берег - Київ; готель табір «Окей Холідей», курорт Сонячний Берег, Болгарія, розміщення в 2-х і 3-х кімнатних апартаментах.

Згідно з п.3.1.6 Договору туроператор зобов`язався своєчасно інформувати туриста щодо зміни тривалості туру, умов перельоту, проживання, харчування, а також змін програм туру.

В позовній заяві позивачка зазначила, що прибувши на курорт відповідач змінив передбачений договором табір «Окей Холідей» на «Palazzo Сонячний берег Болгарії». Під час проживання в даному готелі виникли ряд проблем, невідповідність заявленим послугам та якості, а саме: відсутність дитячих аніматорів, не проводились обіцяні майстер-класи, не було вечірніх заходів, замість ліжок були матраци та розкладушки, спортзалу не було, дитячий басейн не функціонував. Умови проживання не відповідали умовам визначеним на сайті відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивачка послалась на невиконання відповідачем умов договору та на те, що деякі послуги не були надані, а розміщення в «Palazzo Сонячний берег Болгарії» було істотно гіршим по якості наданих послуг ніж у погодженому «Окей Холідей».

Разом з цим, пунктом 6.7 Договору визначено, що у випадку неможливості розміщення туриста у попередньо заброньованому готелі або інших об`єктах розміщення, що виникає під час перебування туриста у країні подорожі, туроператор без додаткової доплати розміщує туриста в готелі аналогічної або вищої категорії, сервісного чи цінового обслуговування. Якщо турист скористався запропонованим йому альтернативними послугами, послуги за Договором вважаються наданими належним чином.

Як вбачається із матеріалів справи та підтверджується позивачкою у позовній заяві, вона прийняла пропозицію відповідача про зміну готелю з табору « Окей Холідей » на « Palazzo Сонячний берег Болгарії » та скористалась наданими послугами.

У відповідності до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч.1 ст. 906 ЦК України, збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до змісту ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Спеціальним законом, що регламентує відносини у сфері організації/надання туристичних послуг, є Закон України «Про туризм».

Згідно з частинами першою, другою статті 20 Закону України «Про туризм» за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, турагент) за встановлену договором плату зобов`язується забезпечити надання за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг, а турист зобов`язується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом.

За змістом статті 30 Закону України «Про туризм» порушення законодавства в галузі туризму тягне за собою відповідальність згідно із законом. Порушеннями законодавства в галузі туризму є, зокрема ненадання, несвоєчасне надання або надання туристові інформації, що не відповідає дійсності; порушення умов договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг.

Якість туристичних послуг має відповідати умовам договору на туристичне обслуговування, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються законодавством про захист прав споживачів (частина десята статті 20 Закону України «Про туризм»).

Частиною першою-другою статті 33 Закону України «Про туризм» передбачено, що суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Заподіяна туристу моральна (немайнова) шкода, якою порушені його законні права, відшкодовується суб`єктом туристичної діяльності в порядку, встановленому законом.

За неналежне виконання своїх зобов`язань туроператор, турагент, інші суб`єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб`єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини (частини перша та друга статті 32 Закону України «Про туризм»).

Отже майнову відповідальність несе суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, тобто порушив умови договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та з вини якого замовнику завдано збитків.

Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 03 липня 2013 року у справі № 6-42цс13, який підтверджено Верховним Судом у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 201/17472/16-ц.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 753/1480/20 (провадження № 61-17107св20).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачка вказує, що, оскільки деякі послуги надані не були, а розміщення в «Palazzo Сонячний берег Болгарії» було істотно гіршим, ніж у погодженому «Окей Холідей», тому вона вважає за доцільне відшкодувати 25% вартості від туристичних послуг за договором №453.

Однак, позивачка не обґрунтовує, яких саме матеріальних збитків їй було завдано відповідачем та не наводить відповідних розрахунків. При цьому, відшкодування 25% вартості від туристичних послуг як міра відповідальності суб`єкта туристичної діяльності не передбачена ані чинним законом, ані умовами укладеного між сторонами договору.

Крім цього, враховуючи, що позивачка прийняла пропозицію відповідача про зміну готелю з табору « Окей Холідей » на «Palazzo Сонячний берег Болгарії» та скористалась запропонованими їй альтернативними послугами, з огляду на пункт 6.7 Договору, послуги за Договором вважаються наданими належним чином.

Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Разом з тим, належних та достатніх доказів невиконання відповідачем умов договору про надання туристичних послуг, внаслідок якого позивачка понесла матеріальні збитки у розмірі 57 105 грн, суду не надано.

Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилалась позивачка, як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заявлені вимоги є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Посилання у апеляційній скарзі на акт про виявлені недоліки в обслуговуванні як на доказ неналежного надання послуг з боку відповідача на висновки суду не впливають.

Так, до позовної заяви дійсно додана копія акту від 18.07.2023, в якому перелічені виявлені позивачкою недоліки у наданих готелем послугах (а.с. 14). Однак, колегія суддів вважає, що вказаний документ не є належним доказом порушення з боку відповідача умов укладеного між сторонами договору, оскільки не доводить порушення Підприємством «САКУМС» своїх обов`язків за договором про надання туристичних послуг.

Пунктом 6.7 Договору визначено, що у випадку неможливості розміщення туриста у попередньо заброньованому готелі або інших об`єктах розміщення, що виникає під час перебування туриста у країні подорожі, туроператор без додаткової доплати розміщує туриста в готелі аналогічної або вищої категорії, сервісного чи цінового обслуговування. Якщо турист скористався запропонованим йому альтернативними послугами, послуги за Договором вважаються наданими належним чином.

Як вже встановлено судом, позивачка погодилась на запропоновану туроператором зміну об`єкта розміщення та скористалась наданими послугами. Вказана обставина не заперечується сторонами. Тому відсутні підстави вважати, що Підприємство «САКУМС» порушило свої обов`язки за договором про надання туристичних послуг.

Отже, доводи апеляційної скарги позивачки не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до її незгоди з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасуванні відсутні.

Керуючись статтями 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 25 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: В.А. Нежура

Судді: С.М. Верланов

Т.О. Невідома