Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2025 року Солом`янський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Верещінської І.В., за участю секретаря судового засідання Негари А., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного антикорупційного бюро України про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача, просить стягнути з Національного антикорупційного бюро України, на його користь кошти в сумі 1 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті незаконних дій посадових (службових) осіб Національного антикорупційного бюро України, при розгляді заяви ОСОБА_1 про вчинене кримінальне правопорушення від 09.02.2022, що спричинило приниження честі, гідності, ділової репутації.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 10.02.2022 на адресу Національного антикорупційного бюро України направив заяву про кримінальне правопорушення відносно службових (посадових) осіб Львівської окружної прокуратури, які зловживаючи посадовим становищем, всупереч інтересам служби, при розгляді його заяви про вчинене кримінальне правопорушення, шляхом умисного невиконання Ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 14.09.2020 року по справі № 461/7425/20 порушили його права гарантовані ст. 40 Конституції України та наніс шкоду ОСОБА_1 .

Разом з тим, він отримав листа Національного антикорупційного бюро України за вих. № 111-006/4363 від 16.02.2022 року в якому вказано, що його заяву від 09.02.2022 року направлено для розгляду до Офісу Генерального прокурора. В подальшому, не отримавши відповіді, позивач оскаржив бездіяльність в порядку, передбаченому КПК України і ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 27.04.2022 року у справі №760/4312/22 зобов`язано уповноважену особу Національного антикорупційного бюро України невідкладно внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, які містяться у заяві про вчинення кримінального правопорушення.

Грубе порушення норм ст.40, 55 Конституції України та норм КПК України з боку відповідача це свідоме глузування органів державної влади України, оскільки позивач, в короткі терміни не зміг захистити права, в результаті чого йому спричинено моральну шкоду, яка полягала у приниженні честі, гідності, ділової репутації, моральних переживань у зв`язку з порушенням прав, було порушено нормальні ділові зв`язки через неможливість продовження активної підприємницької діяльності для забезпечення діяльності господарства, порушено стосунки з оточуючими людьми, так як всі родичі та знайомі глузують, стверджуючи, що позивач не веде діяльність в межах закону, адже кожне рішення органу державної влади, яким відмовлено у задоволенні вимог говорить, що вимоги позивача незаконні. Враховуючи наведене, для відновлення своїх прав вимагає відшкодувати йому моральну шкоду в сумі 1 000 000 грн.

Ухвалою суду від 25.11.2024 постановлено вказану справу прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначити підготовче провадження.

Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просить в задоволенні позовних вимог відмовити з підстав їх недоведеності. Також посилався на наступне.

Так, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Крім цього, за змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України.

При цьому, як зазначив Верховний Суд під час розгляду справи № 199/1478/17 (постанова від 30.01.2019) сам факт зобов`язання ухвалою суду внести відповідні відомості до ЄРДР не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені. Лише незгода позивача з прийнятими працівниками органів прокуратури процесуальними рішеннями, які були ним оскаржені в передбаченому КПК порядку, не свідчать про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження. Таким чином, судами не встановлено дій з боку прокуратури, які давали б правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про відшкодування йому моральної шкоди на підставі статей 1173, 1174, 1176 ЦК України.

Отже, сам факт задоволення скарги позивача на бездіяльність слідчого щодо невнесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення не є належною правовою підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 27.04.2022 не встановлено факт заподіяння шкоди та позивачем не доведено причинного зв`язку через не внесення слідчим до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення із шкодою, яка, на його думку, настала.

Окрім як ухвали слідчого судді позивач не надав жодних доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральних страждань, а відтак, вважає позовні вимоги недоведеними в частині заподіяної йому шкоди та причинного зв`язку між шкодою і діями відповідача, хоча за змістом статті 81 ЦПК України саме позивач зобов`язаний був довести ці обставини.

Від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній зазначає, що у позовній заяві він чітко надав докази підтвердження факту заподіяння моральної шкоди відповідачем, за яких обставин, якими діями відповідача, ступінь вини заподіювача та грошової оцінки такої. Вважає, що представник відповідача зобов`язаний був застосувати норми Конституції України як норми прямої дії та визнати позовні вимоги позивача, або заперечити, зокрема, факти заподіяння шкоди. Також зазначає про порушення, допущені представником відповідача у відзиві.

Ухвалою суду від 28 лютого 2025 року вирішено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явився, скерував клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача також подав заяву про проведення судового засідання без його участі, проти позову заперечив в повному обсязі і просив такий залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи); учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Згідно зі ст. 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Згідно з ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

В силу вимог ч.3 ст.58 ЦПК України юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 09.02.2022 на адресу Національного антикорупційного бюро України направив заяву про кримінальне правопорушення відносно службових (посадових) осіб Львівської окружної прокуратури, які зловживаючи посадовим становищем, всупереч інтересам служби, при розгляді його заяви про вчинене кримінальне правопорушення, шляхом умисного невиконання Ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 14.09.2020 року по справі № 461/7425/20 в результаті чого порушені конституційні права гарантовані ст. 40 Конституції України та нанесено шкоду ОСОБА_1 на суму більше 1 000 000 грн.

Листом Національного антикорупційного бюро України за вих. № 111-006/4363 від 16.02.2022 року ОСОБА_2 повідомлено, що його заяву від 09.02.2022 року направлено для розгляду до Офісу Генерального прокурора.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 27.04.2022 року у справі №760/4312/22 задоволено скаргу ОСОБА_1 частково та зобов`язано уповноважену особу Національного антикорупційного бюро України, невідкладно внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, які містяться в заяві про вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а статтею 56 закріплено право кожної особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Крім цього, згідно з ч. 1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

В той же час ст.1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди.

Саме такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №920/715/17, який відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України повинен враховуватись при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Незгода позивача із діями Національного антикорупційного бюро України, при розгляді заяви про вчинене кримінальне правопорушення, які були оскаржені ОСОБА_1 в порядку, передбаченому КПК України, та покладення ухвалою слідчого судді на уповноважену особу Національного антикорупційного бюро України, обов`язку невідкладно внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, які містяться в заяві про вчинення кримінального правопорушення, самі по собі не свідчать про завдання позивачу шкоди та відповідно не є достатньою правовою підставою для її відшкодування, а свідчить про реалізацію Буркою В.В. передбаченого КПК України права на оскарження рішень, дій та бездіяльності органу досудового розслідування та не є безумовним та безспірним доказом заподіяння позивачу шкоди.

Як зазначив Верховний Суд під час розгляду справи № 686/27967/19 (постанова від 19.05.2021) сам факт винесення слідчим суддею процесуальних ухвал, якими за результатами розгляду скарг позивача зобов`язано відповідача вчинити певні процесуальні дії, не тягне наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідачів і притягнення їх до відповідальності.

Крім цього, як зазначив Верховний Суд під час розгляду цивільної справи №596/818/20 (постанова від 26.07.2021) реалізація особою її права на оскарження рішення, дії чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом у разі задоволення таких скарг, за висновком Верховного Суду, становить достатньо справедливу сатисфакцію з відшкодування шкоди, яку зазнав позивач.

Цей висновок узгоджується з рішеннями Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії» та від 09 лютого 2007 року «Білуха проти України», де встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану особі.

Враховуючи вищенаведене, оскільки позивачем не доведено факту завдання йому моральної шкоди, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача і шкодою, що на підставі ст.. 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 81, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Національного антикорупційного бюро України про стягнення матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач - Національне антикорупційне бюро України (місцезнаходження: м. Київ, вул. Д.Монастирського, 3, ).

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Київського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Верещінська