РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/655/25

Провадження № 2/293/429/2025

08 липня 2025 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючої судді Проценко Л.Й.,

за участю секретаря судового засідання Ничипорук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостіза кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

12.06.2025 представник ТОВ «Новий колектор» Савченко Т.О., яка діє на підставі довіреності від 10.06.2025 №1006-2, через систему «Електронний суд», звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , за змістом якого просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Новий колектор» заборгованість за кредитним договором №08.12.2018-010000291 від 08.12.2018 в розмірі 12 000,00 грн. та судові витрати в розмірі 8422,40 грн, які складаються з судового збору у сумі 2422,40 грн. та 6 000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 08.12.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №08.12.2018-010000291, шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною договору. Відповідно до Договору відповідачу надано кредит в розмірі 7500,00 грн з первинним строком кредитування 14 календарних днів з дати отримання та процентною ставкою в розмірі 28%.

Всупереч умовам кредитного договору №08.12.2018-010000291 від 0812.2018, відповідач не виконує своїх зобов`язань, у зв`язку з чим, станом на 20.05.2025 має заборгованість у розмірі 12000,00грн, з яких: 7500,00грн заборгованість по тілу кредиту, 2100,00 грн. заборгованість по відсотках, а також 2400,00 грн. штраф, нарахований відповідно до п.5.4. кредитного договору №08.12.2018-010000291.

13.09.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» укладено договір факторингу №130923-9, відповідно до якого клієнт зобов`язався відступити фактору права вимоги за кредитними договорами, а фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених зазначеним договором.

Тобто, станом на дату подання позовної заяви позивач є єдиним та належним кредитором за кредитним договором №08.12.2018-010000291 від 08.12.2018 укладеним між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 .

Таким чином, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №08.12.2018-010000291 в розмірі 12000,00 грн. та судовий збір в розмірі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн.

ІІ. ПРОЦЕДУРА та КОРОТКІ ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 12.06.2025 справа передана на розгляд судді Проценко Л.Й.

На виконання вимог ч.8 ст.187 ЦПК України, 16.06.2025 судом отримано відомості з Єдиного державного демографічного реєстру про зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_1

17.06.2025 ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 12:00 год. 08.07.2025 (а.с.35).

08.07.2025 сторони в судове засідання не прибули, про дату час та місце проведення судового засідання повідомлені встановленим порядком. Позивач у позовній заяві просив розглядати справи за відсутності представника ТОВ «Новий колектор» (а.с.4).

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, причини неявки до суду не повідомив, правом на подання відзиву на позов не скористався. До суду повернувся конверт направлений на відому адресу проживання відповідача з відміткою пошти: «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.39).

У постанові від 14.03.2021 у справі №911/3142/19 Верховний Суд сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Враховуючи викладене, суд рахує, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки явка відповідача судом не визнавалась обов`язковою, участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч.8 ст. 178 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

IV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ, МОТИВИ ТА ОЦІНКА СУДУ

Згідно п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч. 1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (ч.1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. В силу ст.12 цього Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст.642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є й невиконання або виконання, порушення умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та розмір процентів, встановлений договором.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобов`язання.

Судом встановлено, що 08.12.2018 ОСОБА_1 та ТОВ «Споживчий центр» уклали кредитний договір №08.12.2018-010000291 шляхом прийняття пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), яка розміщена на сайті кредитора та підписанням заявки після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та схвалення їх кредитором, а також підписанням відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), які сформовані на сайті кредитора та підписані позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (коду), отриманого позичальником в sms-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті.

Також встановлено, що позичальник 08.12.2018 за допомогою одноразового ідентифікатора 1694 підписав заявку до кредитного договору №08.12.2018-010000291, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою позичальник ознайомився та підписанням заявки підтвердив однозначне та безумовне прийняття (акцепт) пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) (а.с.17).

Таким чином, відповідно до пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), заявки від 08.12.2018, відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), ОСОБА_1 та ТОВ «Споживчий центр» підтвердили укладення електронного кредитного договору.

Відповідно до заявки до кредитного договору та підтвердження укладення цього договору сторони домовилися про надання позивачем відповідачу кредиту у розмірі 7500,00 грн. на 14 календарних днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2100,00грн, що становить 28% в процентному значенні (фіксована незмінювана процентна ставка) (а.с.17).

Суд звертає увагу, що заявка позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) була підписана відповідачем (позичальником) двома способами, не тільки одноразовим ідентифікатором, а також за допомогою власноручного його підпису.

Крім того, одночасно з підтвердженням укладання кредитного договору позичальник ОСОБА_1 підписав заяву про перекредитування/зарахування щодо його заборгованості у розмірі 7500,00 грн. за кредитним договором №08.12.2018-010000291 від 08.12.2018.

Цією заявою, на підставі ст.601 ЦК України, позичальник просив зарахувати вимоги про видачу суми кредиту в розмірі 7500,00 грн за кредитним договором №08.12.2018-010000291 в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 7500,00 грн за кредитним договором №08.12.2018-010000291 від 08.12.2018.

Таким чином, ОСОБА_1 , отримавши кредит, відразу ж розпорядився ним, спрямувавши на погашення заборгованості за раніше укладеним кредитним договором.

Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором.

Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та не виконав зобов"язання за кредитом у строки, передбачені договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності укладеного договору, такий не визнаний недійсним, доказів того, що наведені умови договору, його форма і порядок укладення суперечать волевиявленню позичальника, було обмеженим і не відповідало його внутрішній волі. Викладені істотні умови, права і обов`язки сторін, зокрема, способи та терміни погашення кредиту погоджені сторонами, про що свідчить їх підписання ними.

Відповідно до договору факторингу №1300923-9, укладеного між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Новий колектор» 13.09.2023, відбулась заміна кредитора, та до позивача перейшли права ТОВ «Споживчий центр» в тому числі і право вимоги погашення заборгованості за кредитним договором №08.12.2018-010000291 від 08.12.2018, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Споживчий центр».

Відповідно до висновків Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Оскільки боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Схожого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові 06 лютого 2018 року у справі №278/1679/13-ц, зазначивши, що неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.

Згідно договору факторингу №130923-9 від 13.09.2023, який підписано та скріплено печатками, переліку № 1, який є додатком 2 до договору факторингу, в якому зазначено передачу права вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №08.12.2018-010000291 від 08.12.2018, право вимоги вважається відступленим клієнтом факторові з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі переліку (додаток 12-15, 25-26).

Після підписання акту приймання-передачі переліку №1 до договору факторингу №130923 від 13.09.2023 до фактора перейшли всі права та обов`язки клієнта, як сторони, які виникли на підставі кредитного договору в обсязі і на умовах, що існують на момент укладення договору факторингу (а.с.16).

Договір факторингу на вимогу сторін чи зацікавлених осіб не визнаний недійсним у встановленому порядку, тобто презумпція правомірності правочину, передбачена статтею 204 ЦК України, не спростована.

Отже, внаслідок укладення вказаного договору відбулася зміна кредитора, а саме ТОВ «Новий колектор» набуло статусу нового кредитора за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 .

Відповідач, прийнявши умови та правила надання банківських послуг шляхом підписання їх електронним цифровим підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, у порушення умов вказаного договору не виконав своїх зобов`язань щодо повернення кредиту у розмірі та на умовах, визначених укладеним правочинам, презумпція правомірності якого не спростована.

Згідно розрахунку заборгованості, що міститься в матеріалах справи, заборгованість за кредитом ОСОБА_1 становить 12000,00грн, з яких: 7500,00грн заборгованість по тілу кредиту, 2100,00 грн. заборгованість по відсотках, а також 2400,00 грн. штраф, нарахований відповідно до п.5.4. кредитного договору №08.12.2018-010000291.

З огляду на викладене та враховуючи умови укладеного сторонами кредитного договору, суд вважає доведеними позовні вимоги ТОВ «Новий колектор» про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором.

Разом із тим, суд вважає недоведеним розмір заборгованості, що полягає в нарахуванні штрафу в сумі 2400,00 грн., оскільки із наявних в матеріалах справи доказів, зокрема довідки субконто та довідки про розмір простроченої заборгованості не вбачається механізму (способу) нарахування зазначеної суми штрафу та періоду, за який його нараховано.

Отже, з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Новий колектор» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №08.12.2018-010000291від 08.12.2018 в розмірі 9600 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7500,00грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 2100 грн.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Згідно з ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином з врахуванням положень ст.141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 1937 грн. 92 коп. із розрахунку (2422,40грн х 80%):100%, та 4800 грн. компенсації витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. 89, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» заборгованість за кредитним договором №08.12.2018-010000291 від 08.12.2018 у розмірі 9600 (дев`ять тисяч шістсот) грн 00 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7500,00грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 2100,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» судові витрати, що складаються із судового збору, сплаченого за подання позовної заяви в розмірі 1937 (одна тисяча дев`ятсот тридцять сім) гривень 92 копійки та витрати на правову допомогу в розмірі 4800 (чотири тисячі вісімсот) гривень 00 копійок.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про сторін у справі:

Позивач:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Новий колектор», адреса місцезнаходження: 01133, м.Київ, вул. Алмазова Генерала, 13, офіс 601,

Відповідач:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повний текст рішення складений та підписаний 14.07.2025.

Головуюча суддя Людмила ПРОЦЕНКО