Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/404/24

Провадження № 2/126/77/2025

"30" червня 2025 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Губко В. І.

секретар Бурлака А. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства "Валентина" про визнання договору оренди припиненим та повернення земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з даним позовом, в якому просить визнати Договір оренди землі №252-М від 20.12.2013 року, земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,2717 гектарів, кадастровий номер земельної ділянки :06:002:0094, що розташована на території Михайлівської сільської ради Бершадського району Вінницької області, укладений між спадкодавцем ОСОБА_2 та ПП «Валентина», зареєстрований 03.01.2014 року, запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права за № 9729825, термін дії якого закінчився 19 грудня 2018 року, припиненим у зв`язку із закінченням строку на який його укладено, та одночасно скасувати та вилучити запис про державну реєстрацію речового права, що являє собою припинення обтяження зазначених речових прав на земельну ділянку, по зазначеному Договору оренди землі; зобов`язати ПП «Валентина» повернути належну ОСОБА_1 земельну ділянку, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер :06:002:0094, у придатному для використання стані.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину, реєстровий №849, виданого 13.11.2020 приватним нотаріусом Шийко В.Б. Бершадського районного округу Вінницької області, позивачка ОСОБА_1 являється власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,2717 гектарів, кадастровий номер земельної ділянки :06:002:0094, що розташована на території Михайлівської сільської ради Бершадського району Вінницької області.

Зазначену земельну ділянку спадкодавець ОСОБА_2 передав в оренду Приватному підприємству «ВАЛЕНТИНА» згідно з Договором оренди землі №252-М від 20.12.2013 року, зареєстрований 26.12.2013 року, термін дії якого закінчився 19 грудня 2018 року.

02.11.2022 та 07.03.2023 (повторно) позивачкою надіслано повідомлення до ПП «ВАЛЕНТИНА», щодо зміни власника земельної ділянки та звернення чи перебуває в оренді належна їй відповідно до свідоцтва про право на спадщину земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,2717 гектарів, кадастровий номер земельної ділянки :06:002:0094, що розташована на території Михайлівської сільської ради Бершадського району Вінницької області, відповідь на які станом на дату подачі заяви не надходило.

У зв`язку із закінченням строку дії договору у передбачений законом строк позивач звернулася до ПП «ВАЛЕНТИНА» з вимогою повернути належну їй земельну ділянку.

Так, 11.09.2023 року позивачкою надіслано повідомлення та акт приймання-передачі земельної ділянки у зв`язку з закінченням Договору оренди землі.

18.09.2023 повідомлення та акт приймання-передачі земельної ділянки, згідно даних трекінгу Єдиного національного оператору зв`язку АТ «Укрпошта» вручено особисто (що підтверджується трекінгом відправлення №869).

Станом на дату подачі заяви відповідач не надав жодної відповіді щодо повернення належної позивачці земельної ділянки. У зв`язку з чим позивачка була змушена звернутися до суду з даними позовними вимогами.

Представник позивачки, адвокат Шульга Д.Л., подав до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність та відсутність позивачки.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про причини неявки не повідомив, заяв та клопотань до суду не надходило.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину, реєстровий №849, виданого 13.11.2020 приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу Вінницької області Шийко В.Б., позивачка ОСОБА_1 являється власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,2717 гектарів, кадастровий номер земельної ділянки :06:002:0094, що розташована на території Михайлівської сільської ради Бершадського району Вінницької області.

Зазначену земельну ділянку спадкодавець ОСОБА_2 передав в оренду Приватному підприємству «ВАЛЕНТИНА» згідно з Договором оренди землі №252-М від 20.12.2013 року, зареєстрований 26.12.2013 року, термін дії якого закінчився 19 грудня 2018 року.

Зазначені обставини підтверджуються наявними відомостями в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки з кадастровим номером :06:002:0094, в яких зазначено, що на підставі договору оренди землі, серія та номер 252-М виданим 20.12.2013 за ПП "Валентина" зареєстровано право оренди земельної ділянки строком дії до 19.12.2018 з правом пролонгації.

02.11.2022 та 07.03.2023 (повторно) позивачкою надіслано повідомлення до ПП «ВАЛЕНТИНА», щодо зміни власника земельної ділянки та звернення чи перебуває в оренді належна їй відповідно до свідоцтва про право на спадщину земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,2717 гектарів, кадастровий номер земельної ділянки :06:002:0094, що розташована на території Михайлівської сільської ради Бершадського (ніні Гайсинського) району Вінницької області.

Однак відповідачем відповіді на зазначені повідомлення не надано.

У зв`язку із закінченням строку дії договору у передбачений законом строк позивач звернулася до ПП «ВАЛЕНТИНА» з вимогою повернути належну їй земельну ділянку.

Так, 11.09.2023 року позивачкою надіслано повідомлення та акт приймання-передачі земельної ділянки у зв`язку з закінченням Договору оренди землі.

18.09.2023 повідомлення та акт приймання-передачі земельної ділянки, згідно даних трекінгу Єдиного національного оператору зв`язку АТ «Укрпошта» вручено особисто (що підтверджується трекінгом відправлення №869).

Відповідач жодної відповіді щодо повернення позивачці належної їй земельної ділянки не надав.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства щодо договору найму, регулюються актами земельного законодавства, а саме: Земельним кодексом України (далі ЗК України), Законом України «Про оренду землі» (далі Закон).

Згідно з ч. 2 ст. 90 ЗК України, порушені права власників земельних ділянок підлягають поновленню в порядку, встановленому законом.

У відповідності з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

За змістом ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Частиною 1 статті 93 ЗК України визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, ч. 1 ст. 627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності, зокрема, громадян, здійснюється на підставі договору оренди між власником земельної ділянки і орендарем (ч. 4 ст. 124 ЗК України, ст. 13 Закону).

Статтями 13, 14 Закону визначено, що договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Частиною 1 ст. 15 Закону передбачені істотні умови договору оренди землі.

За змістом статтей 125, 126 ЗК України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав, яке оформлюється відповідно доЗакону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно ч. 1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статтей 204, 205 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

За змістом ч. 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною першою статті 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Відповідно до частини 3 статті 12, частин 1 та 6 статті 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (постанови Великої Палати Верховного Суду від 31.01.2020 у справі № 370/999/16-ц, від 07.04.2020 у справі № 372/1684/14-ц).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Як вбачається зі змісту вище вказаного договору оренди землі №252-М від 20.12.2013, такий був укладений на 5 років з моменту набрання тим чином згідно законодавства. Строк дії договору оренди земельної ділянки визначається з урахуванням періоду ротації сівозміни. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк.

Судом встановлено, що відповідач ПП "Валентина" набув право оренди земельної ділянки з моменту державної реєстрації договору оренди, а саме з 26.12.2013. Строк дії: 19.12.2018 з правом пролангації.

Відомості про його пролонгацію відсутні, відповідач після закінчення строку дії договору оренди продовжує користуватися земельною ділянкою позивача без відповідної правової підстави.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2023 у справа № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.11.2023 у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2023 у справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для внесення відомостей (записів) про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; після початку відображення таких відомостей (записів) у цьому реєстрі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпують свою дію. Тому належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 27 Закону № 1952-IV судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.11.2023 у справі № 513/879/19 (провадження № 14-49цс22)).

Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2024 у справі № 567/3/22 зробила висновок, що належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача; позовна вимога про скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо державної реєстрації права оренди щодо спірної земельної ділянки, з одночасним припиненням такого права, не є належним способом захисту порушеного права, а вимога про зобов`язання повернути позивачу спірну земельну ділянку є похідною.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).

Тлумачення пункту 1 частини 2 статті 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.09.2022 у справі № 127/23627/20 (провадження № 61-17025св21), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2022 у справі № 233/4580/20 (провадження № 61-12524сво21)).

Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності). По своїй суті такий спосіб захисту як визнання права охоплює собою і визнання права відсутнім.

Тлумачення статті 20 ЦК України, з урахуванням принципу розумності свідчить, що здійснення права на захист на власний розсуд означає, що управнений суб`єкт: має можливість вибору типу поведінки - реалізовувати чи не реалізовувати своє право на захист; у випадку, якщо буде обрана реалізація права на захист - має можливість вибору форми захисту, тобто звернутися до юрисдикційного (судового чи іншого) чи неюрисдикційного захисту суб`єктивного цивільного права чи законного інтересу, а також можливість поєднання цих форм захисту; самостійно обрати спосіб захисту в межах тієї чи іншої форми захисту, а також визначає доцільність поєднання способів захисту чи заміну одного способу захисту іншим. Водночас така свобода захисту «на власний розсуд» має і зворотну сторону - обрання однієї форми чи певного засобу захисту жодним чином не перешкоджає настанню обставин, які можуть тим чи іншим чином нівелювати корисний ефект від звернення до іншої форми чи способу захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 13.03.2023 у справі № 554/9126/20 (провадження № 61-13760сво21).

Належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача.

Оскільки позивачка позовних вимог про визнання відсутнім права оренди не заявляла, тому і відсутні підстави для кваліфікації договору оренди землі як припиненого, а отже у задоволенні позову належить відмовити, зважаючи обрання позивачем неналежного способу захисту.

Викладене також узгоджується із правовими висновками, викладеними у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 19.02.2024 у справі № 567/3/22, Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 13.03.2024 у справі № 567/1408/22 та Об`єднаної Палати Верховного Суду від 02.06.2025 у справі №144/1440/22.

На підставі п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 20, 202-205, 207 319, 321, 391, 407, 626, 627, 638, 792 ЦК України, статтями 90, 93, 124, 125-126, 152 ЗК України, статтями 2,5,13,76-81,89,141,258,259,263-265,268,273,352,354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного підприємства "Валентина" про визнання договору оренди припиненим та повернення земельної ділянки - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В. І. Губко