Справа № 303/5660/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 червня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Мацунича М.В., Джуги С.Д.,

за участі секретаря Гусонька З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Міжгірського районного суду від 29 травня 2024 року (головуючий суддя Сидоренко Ю.В.) у справі № 303/5660/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «М.В.Л. ГРУП» про визнання недійсними договору комісії та договору купівлі-продажу автомобіля,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2022 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв адвокат Волосенко Віктор Іванович, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому, збільшивши позовні вимоги (а.с. 222-224 т. 1), остаточно просила:

1) визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу від 18.11.2020 щодо продажу автомобіля «Фольксваген Джетта», реєстраційний номер НОМЕР_1 (номер після перереєстрації НОМЕР_2 );

2) визнати недійсним договір комісії від 18.11.2020, укладений між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «М.В.Л. ГРУП» щодо продажу автомобіля «Фольксваген Джетта», реєстраційний номер НОМЕР_1 (номер після перереєстрації НОМЕР_2 ).

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син ОСОБА_3 , а позивачка є спадкоємцем першої черги.

Вказувала, що її сину належав на праві власності автомобіль «Фольксваген Джета», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Незаконна реєстрація права власності на автомобіль за відповідачкою унеможливлює оформлення спадщини позивачкою.

Зазначала, що 15.11.2020 колишня дружина сина відповідачка ОСОБА_1 (шлюб з якою розірвано 02.11.2011) незаконно заволоділа спірним транспортним засобом, заволоділа технічним паспортом на автомобіль та копіями паспорту померлого. Відповідачка на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, з порушенням публічного порядку, з метою незаконного заволодіння майном фізичної особи, 18.11.2020 вчинила оформлення договору комісії та договору купівлі-продажу транспортного засобу від 18.11.2020, набувши в результаті у свою приватну власність спірний автомобіль. Вказані незаконні правочини укладено 18.11.2020, тобто через три дні після смерті ОСОБА_4 , що свідчить про неможливість їх укладення й підписання ОСОБА_4 , правоздатність якого припинилася ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок смерті.

За заявами позивачки ОСОБА_2 до ЄРДР внесено відомості та триває досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001060 від 03.11.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 358 КК України. 06.12.2021 під час обшуку за місцем реєстрації відповідачки ОСОБА_1 було вилучено автомобіль та визнано речовим доказом.

Основні процесуальні рішення суду першої інстанції

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.12.2022 вказану справу передано на розгляд за підсудністю до Міжгірського районного суду Закарпатської області (а.с. 25 т. 1).

Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 18.10.2023 вказано правильне прізвище позивачки ОСОБА_5 , замість помилкового ОСОБА_6 .

Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 20.03.2024 прийнято до розгляду заяву позивачки про збільшення позовних вимог, залучено до участі у справі співвідповідачем Товариство з обмеженою відповідальністю «М.В.Л. ГРУП» (а.с.235-240 т. 1).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Міжгірського районного суду від 29 травня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним договір комісії № 6726/20/053782, укладений 18.11.2020 між ОСОБА_4 (комітент) та Товариством з обмеженою відповідальністю «М.В.Л. Груп» (комісіонер).

Визнано недійсним договір купівлі-продажу № 6726/20/053782 від 18.11.2020 транспортного засобу автомобіля марки «Фольксваген» модель «Джетта», державний номерний знак НОМЕР_1 , укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «М.В.Л. Груп» (продавець) та ОСОБА_1 (покупець).

Стягнуто на користь ОСОБА_2 із ТОВ «М.В.Л. ГРУП» та ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу по 3000,00 гривень з кожного.

Стягнуто на користь держави із ТОВ «М.В.Л. ГРУП» та ОСОБА_1 судовий збір в розмірі по 992 гривні 40 копійок з кожного.

Узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших сторін у справі

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків обставинам справи, порушенням норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Вказує, що місцевим судом не враховано, що в оспорюваних договорах від 18.11.2020 допущено описку щодо дати їх укладення, а фактичне укладення договорів відбулося 14.11.2020, тобто ще за життя ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому суд першої інстанції не перевіряв та не з`ясовував чи належить підпис на договорі комісії ОСОБА_4 .

Посилаючись на висновок Верховного Суду у постанові від 22.01.2020 у справі №674/461/16, зазначає, що наявність підпису на спірному договорі підтверджує намір та волю і фіксує волевиявлення цього учасника правочину, забезпечує його ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин.

Водночас зазначає, якщо договір комісії не підписано, такий договір не є укладеним, і в задоволенні позову про визнання його недійсним слід відмовити саме з підстав обрання неефективного способу захисту, що узгоджується з висновками у постанові Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 487/6183/18. Таким чином обраний позивачкою спосіб захисту є неефективним та не підлягав задоволенню, оскільки згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №145/2047/16 правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не може бути визнаний недійсним.

Вказує, що місцевий суд безпідставно, без правових підстав, поновив позивачці строк для подання заяви про збільшення позовних вимог.

Зазначає, що суд першої інстанції неправомірно допустив до участі в справі в якості представника позивачки адвоката Волосенка В.І., оскільки адвокатська діяльність останнього була зупинена з 18.01.2024 по 18.07.2024 на підставі рішення КДКА від 18.01.2024. У зв`язку з чим вважає недопустимим прийняття судом заяв та документів, поданих вказаним представником до суду.

Позиція інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу іншими учасниками справи не подано.

Межі розгляду справи та явка учасників справи

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.2 ст. 367 ЦПК України).

Відповідачі в жодне із чотирьох судових засідань, які призначались апеляційним судом - не з`являлись. Зважаючи на те, що позиція апелянта суду відома, оскільки викладена у апеляційні скарзі, колегія суддів, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання, за участі позивача та представника апелянта.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію представника апелянта та позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи та застосовані норми права

Судом встановлено, що 26.09.2020 за ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) було зареєстровано на праві приватної власності автомобіль марки «Фольксваген Джетта», 2007 року випуску, сірого кольору, тип: легковий седан, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , що слідує з наявних у справі відомостей МРЕВ (т.1 а.с. 4 зворот, а.с.214, а.с. 132).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 (т.1 а.с.3).

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 (т.1 а.с.131).

Також встановлено, що з 22.06.2002 ОСОБА_4 перебував із ОСОБА_1 (відповідачкою у справі) у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 02.11.2011 відділом РАЦСУ Міжгірського РУЮ Закарпатської області, що стверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб за № 7 від 19.05.2021 (т.2 а.с.22).

З витребуваної спадкової справи № 251/2020, заведеної Першою Мукачівською державною нотаріальною конторою, вбачається, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 є: мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивачка ОСОБА_2 у встановлений законом шестимісячний строк звернулась 24.11.2020 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після свого сина ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також із заявами про прийняття спадщини звернулися 02.12.2020 ОСОБА_7 та ОСОБА_1 . Надалі, нотаріально посвідченою заявою від 08.05.2021 ОСОБА_1 відкликала свою заяву про прийняття спадщини. Постановою державного нотаріуса Мукачівської державної нотаріальної контори від 19.05.2021 ОСОБА_7 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. (т.2 а.с.23,32).

З відомостей Центру надання адміністративних послуг за вих.№ 25579/01-40 від 26.11.2020 вбачається, що ОСОБА_4 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та разом з ним на день смерті була зареєстрована: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.2 а.с.8,16 зворот).

Отже, позивачка ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 .

У матеріалах справи міститься копія договору комісії від 18.11.2020 № 6726/20/053782, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «М.В.Л. Груп» в особі Мацієвського Р.В. (Комісіонер) та ОСОБА_4 (Комітент) (паспорт серії НОМЕР_7 від 04.08.1995), згідно умов якого Комісіонер зобов`язується за дорученням Комітента за комісійну плату вчинити за рахунок Комітента від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу марки «Фольксваген Джетта», 2007 року випуску, сірого кольору, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_8 , номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований за власником транспортного засобу 26.09.2020 за ціною, не нижче узгодженою сторонами, а саме: 45000 гривень. (т.1 а.с.133).

Представник апелянта в судовому засіданні апеляційного суду вказувала, що директор ТОВ «М.В.Л. Груп» в телефонному режимі їй повідомляв, що договір комісії було укладено 14.11.2020, а внаслідок похибки в системі датою укладення такого договору вказано 18.11.2020.

З наявного у справі акту огляду технічного стану транспортного засобу слідує, що такий також складено 18.11.2020, на підставі договору комісії № 6726/20/053782 від 18.11.2020. У акті зазначено, що три члени комісії (тричі вказано ОСОБА_8 ) та комітент ОСОБА_4 провели огляд транспортного засобу. У акті зафіксовано, що технічний стан справний, ТЗ придатний до експлуатації При цьому від імені членів комісії його тричі підписано ОСОБА_8 , та підписано невстановленою особою від імені ОСОБА_4 через три дні після смерті останнього (а.с. 134 т. 1).

У той же день, 18.11.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «М.В.Л. Груп» (м. Рівне, вул. Струтинської, 35), який є Комісіонером, на підставі Договору комісії № 6726/20/053782 від 18.11.2020 в особі ОСОБА_8 , та покупцем ОСОБА_1 (мешкає: АДРЕСА_2 ) було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 6726/20/053782, згідно умов якого ОСОБА_1 придбала транспортний засіб марки «Фольксваген Джетта», 2007 року випуску, сірого кольору, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_1 та за домовленістю сторін ціна транспортного засобу становила 45000 гривень (т.1 а.с.132).

Таким чином, дата договору комісії 18.11.2020 вказано не лише у договорі комісії № 6726/20/053782. Посилання на цей договір комісії міститься і у інших документах, при цьому датою договору зазначається також 18.11.2020. Тому твердження представника апелянта, що вірною є дата укладення договору комісії 14.11.2020, є голослівним та спростовано іншими доказами по справі.

19.11.2020 вказаний автомобіль марки «Фольксваген Джетта», державний номерний знак НОМЕР_1 було зареєстровано за ОСОБА_1 в ТСЦ № 2144, на підставі договору комісії №6726/20/053782 від 18.11.2020, акту огляду № 6726/20/053782 від 18.11.2020, договору купівлі-продажу транспортного засобу №6726/20/053782 від 18.11.2020 та за поданою ОСОБА_1 заявою № 279959757 від 19.11.2024. На перереєстрований транспортний засіб оформлено свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_9 , та змінено реєстраційні номерні знаки на НОМЕР_10 (т.1 а.с.135, 214).

Слідчим відділом Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001060 від 03.11.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.3 ст.358, ч.2 ст.190 КК України (т.1 а.с.185). Потерпілою у цьому кримінальному провадженні визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.67,186). На час розгляду справи в матеріалах справи відсутня інформації про результати розслідування вказаного кримінального провадження.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до положень статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідності до положень ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (стаття 626 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, за змістом статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Згідно ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Згідно до ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Тобто за договором комісії комісіонер діє від свого імені, хоча і в інтересах комітента.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до положень статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Цивільна дієздатність це здатність особи своїми діями набувати цивільних прав і обов`язків, а також самостійно їх здійснювати та нести за них відповідальність.

Смерть особи є безумовною підставою для припинення цивільної дієздатності та цивільної правоздатності.

Закон унеможливлює укладення правочинів із особою, правоздатність якої припинена; будь-який правочин, укладений після смерті, від імені особи, яка померла, є нікчемним. Тобто, правочин не може бути укладений за участю померлої особи, він вважається нікчемним і не породжує жодних правових наслідків.

Статтею 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України у пункті 18 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року, правочинами, які порушують публічний порядок, є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини щодо відчуження викраденого майна. Під час кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України потрібно враховувати вину, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому укладений 18.11.2020 із ТОВ «М.В.Л. Груп» після смерті ОСОБА_4 від його імені договір комісії є нікчемним. Оскільки вказаний договір комісії від 18.11.2020 спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, з метою незаконного заволодіння майном (спірним автомобілем), тому вважається таким, що порушує публічний порядок, у зв`язку з чим є нікчемним на підставі приписів ч. 1 ст. 228 ЦК України.

Нікчемний правочин є недійсним уже в момент свого вчинення (ab initio) і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто ні для кого не зумовлює переходу / набуття / зміни / встановлення / припинення прав. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див. постанову ВС від 16.04.2025 р. у справі N 924/971/23).

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що якщо правочин є нікчемним, то позовна вимога про визнання його недійсним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. Близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі N 463/5896/14-ц (провадження N 14-90 цс 19, пункт 72), від 04 червня 2019 року у справі N 916/3156/17 (провадження N 12-304гс18, пункти 69, 70).

Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України).

Тобто, якщо недійсність певного правочину встановлена законом, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача.

За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. (див постанову Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17).

Враховуючи наведене, судова колегія апеляційного суду у мотивувальній частині цієї постанови підтверджує обставину нікчемності договору комісії № 6726/20/053782, який датовано 18.11.2020, укладеного ТОВ «М.В.Л. Груп», а іншою стороною вказано - ОСОБА_4 , який помер до моменту його укладення - ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому такий договір спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, з метою незаконного заволодіння майном (автомобілем марки «Фольксваген Джетта», 2007 року випуску, сірого кольору, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_1 ), тому вважається таким, що порушує публічний порядок, у зв`язку з чим є нікчемним на підставі приписів ч. 1 ст. 228 ЦК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність задоволення позовної вимоги про визнання договору комісії від 18.11.2020 недійсним, адже такий є нікчемним. Рішення суду, через неправильне застосування норм матеріального права, в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_2 про визнання недійсним договору комісії № 6726/20/053782, укладеного 18 листопада 2020 року слід скасувати та у задоволенні такої вимоги відмовити.

Стосовно оспорюваного договору купівлі-продажу від 18.11.2020, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «М.В.Л. Груп» та ОСОБА_1 , слід зазначити наступне.

Беручи до уваги учасників такого оспорюваного правочину, у вказаному випадку недійсність такого договору купівлі-продажу прямо не встановлена законом. Його укладення потягло наслідки щодо переходу права власності та реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на спірний транспортний засіб (а.с. 135 т. 1)

Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (постанова Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року в справі № 761/12692/17 (провадження № 61-37390свп18).

Відповідно висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в постанові від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Встановлено, що договір купівлі-продажу транспортного засобу від 18.11.2020 укладено на підставі нікчемного договору комісії від 18.11.2020, його вчинено після того, як правоздатність та дієздатність власника транспортного засобу ОСОБА_4 припинилася 15.11.2020 внаслідок смерті, укладення такого договору купівлі-продажу за дорученням померлої особи є неможливим, тобто такий договір купівлі-продажу укладено за відсутності доручення ОСОБА_4 (як комітента), отримання коштів від продажу власником транспортного засобу є неможливим, такий правочин суперечить ЦК України та моральним засадам суспільства та вимогам ч. 1 ст. 203 ЦК України, у зв`язку з чим підлягає визнанню недійсним.

Позивачка не є стороною оспорюваного договору купівлі-продажу від 18.11.2020, проте довела своє право оспорювати такий правочин є заінтересованою особою - спадкоємцем померлого ОСОБА_4 , права та законні інтереси якої порушено саме на момент вчинення оспорюваного правочину. Незаконне відчуження на підставі договору купівлі-продажу від 18.11.2020 на користь відповідачки автомобіля, що належав спадкодавцю сину позивачки ОСОБА_4 , унеможливлює оформлення позивачкою спадкових прав щодо такого спадкового майна, порушує її права та законні інтереси.

Як встановлено апеляційним судом посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що укладення спірних договорів відбулося 14.11.2020 до настання смерті ОСОБА_4 є голослівними та безпідставними, ОСОБА_1 не надано жодних належних, допустимих і достовірних доказів на підтвердження такої обставини, як до суду першої інстанції, так і до суду апеляційної інстанції.

З наявного у справі акту огляду технічного стану транспортного засобу слідує, що такий також складено 18.11.2020, на підставі договору комісії № 6726/20/053782 від 18.11.2020. У акті зазначено, що три члени комісії ТОВ «М.В.Л. ГРУП» (тричі вказано ОСОБА_8 ) та комітент ОСОБА_4 провели огляд транспортного засобу. При цьому від імені членів комісії його тричі підписано ОСОБА_8 , та підписано невстановленою особою від імені ОСОБА_4 через три дні після смерті останнього (а.с. 134 т. 1).

Місце укладення як договору комісії, так і договору купівлі-продажу транспортного засобу у договорах не вказано.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник апелянта не обґрунтувала та не підтвердила, зокрема, обставин щодо факту передачі коштів ОСОБА_4 від продажу транспортного засобу, місця укладення спірних договорів від 18.11.2020 та місця складання акту огляду технічного стану транспортного засобу від 18.11.2020 (зважаючи на та, що юридична адреса ТОВ «М.В.Л. ГРУП» зареєстрована у м. Рівне), не надала доказів, що укладення договорів відбулося 14.11.2020.

За таких обставин, судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції стосовно задоволення позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу від 18.11.2020 № 6726/20/053782.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд зробив правильний висновок про наявність достатніх підстав для судового захисту прав та інтересів позивача, оскільки ефективним способом захисту, що сприятиме відновленню її прав, буде визнання недійсним оспорюваного договору купівлі-продажу транспортного засобу від 18.11.2020.

Відсутність вироку у кримінальній справі стосовно кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.3 ст.358, ч.2 ст.190 КК України не є підставою для відмови у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо відсутності повноважень у представника позивача, у зв`язку із зупиненням його адвокатської діяльності, апеляційній суд вважає такими, що не впливають на законність рішення суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Згідно з відомостями з Єдиного реєстру адвокатів України, право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_9 було зупинено відповідно до п.3 ч.1 ст.31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з 18.01.2024 по 18.07.2024 на підставі рішення КДКА від 18.01.2024. Надалі, на підставі рішення Дисциплінарної палати КДКА Закарпатської області від 09.07.2024, право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_9 зупинено згідно п.3 ч.1 ст.31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з 09.07.2024 по 09.05.2025.

За таких обставин, встановлено, що на момент подання позовної заяви (18.08.2022) та доповнення до позовної заяви (26.12.2023) представник ОСОБА_2 адвокат Волосенко Віктор Іванович мав право на зайняття адвокатською діяльністю.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Апеляційним судом встановлено обставину нікчемності договору комісії від 18.11.2020 № 6726/20/053782, укладеного ТОВ «М.В.Л. Груп» із ОСОБА_4 , який помер до моменту його укладення ІНФОРМАЦІЯ_1 , при цьому такий договір спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, з метою незаконного заволодіння майном (автомобілем марки «Фольксваген Джетта», 2007 року випуску, сірого кольору, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_1 ), тому вважається таким, що порушує публічний порядок, у зв`язку з чим є нікчемним на підставі приписів ч. 1 ст. 228 ЦК України. Враховуючи наведене, оскільки такий договір комісії є нікчемним, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність задоволення позовної вимоги про визнання договору комісії від 18.11.2020 недійсним. Відтак судове рішення в частині вирішення такої позовної вимоги слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні такої позовної вимоги відмовити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду в частині задоволення позовної вимоги ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу від 18.11.2020 № 6726/20/053782 - не спростовують. Судове рішення в такій частині ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому в цій частині підлягає залишенню без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до ст 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо неспівмірності витрат на правничу допомогу, понесених позивачем. Враховуючи, що за результатом розгляду спору задоволенню підлягає одна з двох вимог, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути на користь ОСОБА_2 із ТОВ «М.В.Л. ГРУП» та ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу по 1500,00 гривень з кожного.

Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій сторони, відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю незалежно від результатів вирішення спору. Колегія суддів, враховуючи неправильні дії відповідачів, вважає доцільним стягнути на користь держави із ТОВ «М.В.Л. ГРУП» та ОСОБА_1 судовий збір в розмірі по 496.20 грн з кожного у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, а сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги залишити за скаржником ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п.3, 4 ч.1 ст. 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 29 травня 2024 року задовольнити частково.

Рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 29 травня 2024 року в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_2 про визнання недійсним договору комісії № 6726/20/053782, укладеного 18 листопада 2020 року між ОСОБА_4 (комітент) та Товариством з обмеженою відповідальністю «М.В.Л. Груп» (комісіонер) скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні такої позовної вимоги відмовити.

В решті рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 29 травня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «М.В.Л.ГРУП» (адреса місцезнаходження: 33003, м.Рівне Рівненської області, вул. Кобзарська, 83, код ЄДРПОУ 38370986) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_11 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500,00(одна тисяча п`ятсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_12 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_11 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500,00 (одна тисяча п`ятсот) гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «М.В.Л.ГРУП» (адреса місцезнаходження: 33003, м.Рівне Рівненської області, вул. Кобзарська, 83, код ЄДРПОУ 38370986) на користь держави судовий збір в розмірі 496.20 грн (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_12 ) на користь держави судовий збір в розмірі 496.20 грн (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 липня 2025 року.

Головуюча:

Судді: