Дата документу 20.05.2025
Справа № 334/275/25
Провадження № 4-с/334/5/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року м. Запоріжжя

Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Добрєва М.В.,

за участі секретаря Саламаха С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність в.о. начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Гнідая Юлія,

встановив:

До суду надійшла скарга ОСОБА_1 на дії та бездіяльність в.о. начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Гнідая Юлія, відповідно до змісту якої вона просить суд: визнати дії та бездіяльність в.о. начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Гнідої Юлії в частині не зняття арештів рухомого майна на ім`я ОСОБА_2 неправомірними; визнати дії та бездіяльність в.о. начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Гнідої Юлії в частині не виключення відомостей про ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з Єдиного реєстру боржників неправомірними; зняти усі арешти з майна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , накладені постановами державного виконавця Дніпровського ВДВС у місті Запоріжжі Південного МУ МЮ (м. Одеса) у виконавчому провадженні № 62071552 (документ видав: ДФС, категорія стягнення: стягнення коштів на користь держави) та виконавчому провадженні № 67181270 (документ видав: ГУ ДПС, категорія стягнення: стягнення коштів на користь держави), в тому числі арешти з рахунків в АТ КБ «ПРИВАТБАНК»: ІВАН ПА0269732; ІВАН ПАЇ 513992; ІВАН ИА8514032; виключити відомості про ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з Єдиного реєстру боржників.

В обґрунтування скарги заявник зазначає, що 14.10.2024 вона дізналася про наявність двох виконавчих проваджень на її ім`я, а саме № НОМЕР_2 (документ видав: ДФС, категорія стягнення: стягнення коштів на користь держави) та № 67181270 (документ видав: ГУ ДПС, категорія стягнення: стягнення коштів на користь держави), за яким вона є боржником.

18.10.2024 заявник звернувся до Дніпровського ВДВС у місті Запоріжжі Південного МУ МЮ (м. Одеса) із заявою, в якій просив зняти арешт з майна та виключити відомості про заявника з Єдиного реєстру боржників. Відповідь надана Дніпровським ВДВС у місті Запоріжжі Південного МУ МЮ (м. Одеса) в особі в.о. начальника Юлії Гнідої 21.10.2024 за вихідним № 212672/29.22-38, лише підтвердила наявність виконавчих проваджень, арешти не було знято, а записи з Єдиного реєстру боржників не вилучено.

Представник ДВС подав до суду відзив, просив відмовити у задоволенні скарги.

Скаржник в судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду.

Відповідно до ч.2 ст.447 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе розглянути подану скаргу за відсутності стягувача, боржника та державного виконавця.

Обставини, встановлені судом при розгляді даної скарги.

Відповідно до інформації з Єдиного реєстру боржників, наявні записи щодо ОСОБА_2 , а саме: виконавче провадження № 62071552 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ДФС коштів та № 67181270 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ГУ ДПС коштів.

29.10.2020 та 18.04.2022 Державним виконавцем повернено виконавчий документ стягувачу на підставі п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження.

18.10.2024 заявник звернувся до Дніпровського ВДВС у місті Запоріжжі Південного МУ МЮ (м. Одеса) із заявою, в якій просив зняти арешт з майна та виключити відомості про заявника з Єдиного реєстру боржників. Відповідь надана Дніпровським ВДВС у місті Запоріжжі Південного МУ МЮ (м. Одеса) в особі в.о. начальника Юлії Гнідої 21.10.2024 за вихідним № 212672/29.22-38, лише підтвердила наявність виконавчих проваджень, арешти не було знято, а записи з Єдиного реєстру боржників не вилучено.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Тобто, з метою забезпечення реального виконання судового рішення та ефективного захисту порушених прав ЦПК України передбачає спеціальні форми реагування, зокрема розділом VІІ «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України визначено порядок судового контролю за виконанням судових рішень в цивільних справах.

Так, ст.447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі ст.447 ЦПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Відповідно до ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно зі ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з п.7 ч.3 ст.18 цього ж Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному ст.35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом.

Відповідно до ч.3 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч.3 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з п.1 ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

У розділі XIX Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №512/5від 02.04.2012 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за №489/20802 02.04.2012 року, наведені особливості взаємодії органів державної виконавчої служби та приватних виконавців при визначенні поточного рахунку боржника фізичної особи у банку для здійснення видаткових операцій. (далі - Інструкція).

Так, у період дії воєнного стану в Україні фізична особа - боржник, на кошти якої накладено арешт, може звернутись до органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, який наклав арешт на кошти цієї особи, із заявою про визначення поточного рахунку у банку для здійснення видаткових операцій на суму в розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на 1 січня поточного календарного року, без урахування такого арешту.

Відповідно доп.4 розд. XIX Інструкції, виконавець відмовляє боржнику у визначенні поточного рахунку в банку для здійснення видаткових операцій у разі, якщо виконавче провадження, у якому накладено арешт на кошти боржника, закінчено на підставі статті 39 Закону або виконавчий документ у цьому виконавчому провадженні повернуто стягувачу відповідно до ст.37 Закону.

Про відмову в задоволенні заяви боржника про визначення поточного рахунку у банку для здійснення видаткових операцій виконавець письмово повідомляє боржника в порядку, визначеному ст.28 Закону.

Накладаючи арешт на грошові кошти боржника державний виконавець у постанові зазначає, що арешт накладається на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Таким чином, державний виконавець визначає порядок виконання зазначеної постанови, із застереженням щодо неможливості накладення арешту на рахунки та/або кошти, що мають спеціальний режим використання та звернення стягнення на які заборонено законом.

Згідно з ст.ст. 79-80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали скарги не містять належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження порушень державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження, зокрема жодних підтверджень накладення арешту на майно.

Враховуючи вищевикладене скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 447, 260 ,261 ЦПК України, суд, -

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та бездіяльність в.о. начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Гнідая Юлія - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення, та може бути оскаржена протягом 15 днів з дня підписання її повного тексту шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду.

Суддя: Добрєв М. В.