Житомирський апеляційний суд
Справа №289/2319/24 Головуючий у 1-й інст. Мельник О. В.
Категорія 23 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Борисюка Р.М., Галацевич О.М.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №289/2319/24 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Благодійний Союз (БС)», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Лендпоінт» про розірвання договорів оренди земельних ділянок, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Благодійний Союз (БС)» на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 07 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Мельника О.М. в м. Радомишль Житомирської області,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- розірвати договір оренди земельної ділянки площею 2,5288 га, кадастровий номер :01:000:0570, укладений 15.01.2022 між ним та ТОВ «Благодійний Союз (БС)»;

- розірвати договір оренди земельної ділянки площею 0,7607 га, кадастровий номер :08:000:0194, укладений 15.01.2022 між ним та ТОВ «Благодійний Союз (БС)».

В обґрунтування позову зазначив, що йому на праві приватної власності належать дві земельні ділянки площею 2,5288 га та 0,7607 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказує, що 15.01.2022 між ним та ТОВ «Благодійний Союз (БС)» було укладено договір оренди землі, за умовами якого він надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку площею 2,5288 га, кадастровий номер :01:000:0570. Зазначає, що строк дії договору складає 15 років з правом пролонгації. Вказує, що договір оренди землі зареєстрований в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Зазначає, що відповідач передав належну йому земельну ділянку в суборенду ТОВ «Лендпоінт». Стверджує, що всупереч умовам вказаного вище договору оренди землі відповідач систематично не виплачує йому орендну плату, а лише у грудні 2021 року виплатив орендну плату в розмірі 275 грн.

Крім того зазначає, що 15.01.2022 між ним та ТОВ «Благодійний Союз (БС)» було укладено договір оренди землі, за умовами якого він надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку площею 0,7607 га, кадастровий номер :01:000:0570. Зазначає, що строк дії договору складає 15 років з правом пролонгації. Вказує, що договір оренди землі зареєстрований в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Зазначає, що відповідач передав належну йому земельну ділянку в суборенду ТОВ «Лендпоінт». Стверджує, що всупереч умовам вказаного вище договору оренди землі відповідач систематично не виплачує йому орендну плату. Вважає, що систематична несплата орендної плати є підставою для розірвання укладених договорів оренди земельних ділянок. Враховуючи вищевикладене просив позов задовольнити.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 07 січня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено. Розірвано договір оренди земельної ділянки площею 2,5288 га, кадастровий помер :01:000:0570, що знаходиться на території Мірчанської сільської ради Радомишльського району Житомирської області від 15.01.2022 укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Благодійний Союз (БС)». Розірвано договір оренди земельної ділянки площею 0,7607 га, кадастровий номер :08:000:0194, що знаходиться на території Великорацької сільської ради Радомишльського району Житомирської області від 15.01.2022 укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Благодійний Союз (БС)». Стягнуто з ТОВ «Благодійний Союз (БС)» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ТОВ «Благодійний Союз (БС)» подало апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що відповідачем протягом всього строку оренди вчасно сплачувалася орендна плата. Звертає увагу на те, що ТОВ «Благодійний Союз (БС)» перед позивачем немає заборгованості з оплати орендної плати. Враховуючи вищевикладене просить скасувати рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 07 січня 2025 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

11 квітня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 надійшли пояснення на апеляційну скаргу, у яких просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що суд першої інстанції не позбавив можливості відповідача скористатись своїми процесуальними правами та обов`язками. В апеляційній скарзі відсутні докази існування поважної причини, які не залежали від відповідача та перешкоджали вчинити процесуальну дію, взяти участь у справі, направити до суду першої інстанції клопотання про відкладення розгляду справи або продовження строку на надання відзиву на позовну заяву позивача. Крім того, відповідач зареєстрований в системі «Електронний суд» та не позбавлений права направити клопотання про відкладення розгляду справи з метою підготовки та надання відзиву на позовну заяву.

Вказує, що видатковий касовий ордер, який датований 15.12.2022 у сумі 2368,40 грн не є доказом виконання умов договору оренди від 15.01.2022, оскільки у вказаній графі «підстава» зазначено тільки «орендна плата за 2022 рік», тобто не можна ідентифікувати саме за яким договором ця орендна плата сплачувалась, за який період, а саме відсутні відомості про зазначення номеру договору оренди землі та дати договору. Зазначає, що відповідачем не надано відомостей або витягу із журналу про здійснення реєстрації видачі видаткового касового ордеру. Вказує, що позивач під час отримання коштів у грудні 2022 року, згідно видаткового ордеру не міг точно для себе встановити за який період та згідно якого договору оренди отримував кошти у розмірі 2368,40 грн., що не відповідало істотній умові договору. Зазначає, що відповідач не надає належних доказів, які вказують про направлення рекомендованого листа ОСОБА_1 , тому що із наданого доказу про відправлення, а саме трекінг Укрпошта не можна ідентифікувати, що цей рекомендований лист із повідомлення було адресовано ОСОБА_1 . Стверджує, що орендна плата за користування земельними ділянками, кадастрові номера :08:000:0194 та 01:000:0570 не сплачена ТОВ «Благодійний Союз» у 2023 році та у 2024 році, а отримана плата у 2022 році, не відповідає у видатковому ордері договору оренди землі від 15.01.2022, яку сплатив орендар.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Щодо порядку розгляду справи.

Позивач у листопаді 2024 року звернувся до суду з позовом до ТОВ «Благодійний Союз (БС)», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача ТОВ «Лендпоінт» про розірвання договорів оренди земельних ділянок.

Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 26 листопада 2024 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 07 січня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено. Розірвано договір оренди земельної ділянки площею 2,5288 га, кадастровий помер :01:000:0570, що знаходиться на території Мірчанської сільської ради Радомишльського району Житомирської області від 15.01.2022 укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Благодійний Союз (БС)». Розірвано договір оренди земельної ділянки площею 0,7607 га, кадастровий номер :08:000:0194, що знаходиться на території Великорацької сільської ради Радомишльського району Житомирської області від 15.01.2022 укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Благодійний Союз (БС)». Стягнуто з ТОВ «Благодійний Союз (БС)» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року №11-рп/2007 зазначив, що належний перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1. пункту 3 мотивувальної частини).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), становить фундаментальний принцип, та має на увазі зокрема право на «усне слухання». При цьому право на публічний розгляд було б позбавлене сенсу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, №43330/09, § 24, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи (частина перша статті 8 ЦПК України).

Статтею 19 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зі змісту частини першої статті 176 ЦПК України вбачається, що ціна позову наявна виключно в позовах, де заявлені вимоги майнового характеру. У позовах немайнового характеру ціна позову не визначається.

Якщо ж у справі наявні вимоги немайнового характеру, то розгляд такої справи у суді здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі №761/47244/19 (провадження №61-5178св21), від 18 серпня 2021 року у справі №199/7148/20 (провадження №61-7998св21), 24 травня 2021 року у справі №391/35/19 (провадження №61-7814св20).

Суд першої інстанції визначив розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Проте, предметом заявленого позову є немайнові вимоги розірвання договорів оренди земельних ділянок.

Отже, розгляд цієї справи судом першої інстанції мав відбуватися з повідомленням (викликом) учасників справи.

Основними засадами судочинства, відповідно до частини першої статті 129 Конституції України, визначено, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції гарантується право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Публічний характер судового розгляду є істотним елементом права на справедливий суд, а відкритість процесу, як правило, включає право особи бути заслуханою в суді.

Принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

З огляду на викладене зазначені процесуальні гарантії забезпечення належного розгляду справи в суді першої інстанції стосовно сторін порушені через не повідомлення останніх про дату і час розгляду справи судом першої інстанції внаслідок її розгляду без повідомлення учасників справи.

Зазначене позбавило сторін права мати реальну можливість представляти свої інтереси як учасників справи в умовах, які передбачені процесуальним законодавством, зокрема в умовах відкритого та публічного судового розгляду. Вказане, у свою чергу, перешкодило сторонам належним чином користуватися передбаченими статтею 43 ЦПК України процесуальними правами.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вказані правові норми та розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження (пункту 7 частини третьої статті 376 ЦПК України).

Щодо суті спору.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянок з кадастровим номером:01:000:0570, яка знаходиться на території Мірчанської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, які знаходяться на території Великорацької сільської ради Радомишльського району Житомирської області, та земельної ділянки з кадастровим номером :08:000:0194, що знаходиться на території Великорацької сільської ради Радомишльського району Житомирської області цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Наведене підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину, виданими приватним нотаріусом Радомишльського районного нотаріального округу Камінською Л.В.14.01.2017 та інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №402610905 від 06.11.2024 та №402609810 від 06.11.2024.

15 січня 2022 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Благодійний Союз (БС)» укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,5288, кадастровий номер :01:000:0570, строком на 7 років.

Відповідно до п. 4.1 договору сторони узгодили, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 5% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 2289,06 грн за рік оренди.

Згідно п. 4.5 договору сторони узгодили, що орендна плата вноситься до 31 грудня поточного року. Орендар перераховує грошові кошти орендної плати на банківський розрахунковий рахунок орендодавця та/або виплачує через касу орендаря та/або здійснює виплату засобами поштового зв`язку.

Згідно п. 9.1 договору орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до п. 9.3 укладеного договору орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на земельній ділянці з дотриманням умов договору, отримувати продукцію і доходи.

Також, 15.01.2022 між ОСОБА_1 та ТОВ «Благодійний Союз (БС)» укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,7607 га, кадастровий номер :08:000:0194 , строком на 7 років.

Відповідно до п. 4.1 договору сторони узгодили, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 5% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 162,70 грн за рік оренди.

Згідно п. 4.5 договору сторони узгодили, що орендна плата вноситься до 31 грудня поточного року. Орендар перераховує грошові кошти орендної плати на банківський розрахунковий рахунок орендодавця та/або виплачує через касу орендаря та/або здійснює виплату засобами поштового зв`язку.

Згідно п. 9.1 договору орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до п. 9.3 укладеного договору орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на земельній ділянці з дотриманням умов договору, отримувати продукцію і доходи.

Згідно видаткового касового ордеру від 15 грудня 2022 року відповідачем виплачено ОСОБА_1 орендну плату у розмірі 2368,40 грн.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів, які б спростували доводи позивача щодо невиплати орендної плати за кожним із договорів оренди землі у 2022 році та 2023 році, що свідчить про систематичне невиконання умов договору.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17 (провадження №61-2417сво19).

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі №554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі №520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20).

Дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України).

Згідно із статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Під принципами виконання зобов`язань розуміються загальні засади, згідно з якими здійснюється виконання зобов`язання. Як правило виокремлюється декілька принципів виконання зобов`язань, серед яких: належне виконання зобов`язання; реальне виконання зобов`язання; справедливість, добросовісність та розумність (ч. 3 ст. 509 ЦК України).

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року в справі №180/1735/16-ц (провадження №61-18013сво18).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату відноситься до істотних умов договору оренди землі.

Відповідно до статті 409 ЦК України власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором.

Пунктом «в» частини першої статті 96 ЗК України визначено, що землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України (частина перша статті 32 Закону України «Про оренду землі»).

У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати.

До відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати застосуванню підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі №912/1385/17 (провадження №12-201гс18).

Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі №183/262/17 (провадження №61-41932сво18).

Об`єднана Палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі №293/1011/16-ц (провадження №61-29970сво18) дійшла висновку, що тлумачення пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначено договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі №183/262/17 (провадження №61-41932сво18), Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2023 року у справі №499/793/21 (провадження №61-8740 св 23).

Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування невиплати орендної плати покладається на орендаря.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (частина друга та третя статті 83 ЦПК України).

В апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції (пункт 6 частини другої статті 356 ЦПК України).

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина третя статті 367 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року у справі №509/4286/16-ц (провадження № 61-2393св21) зазначено, що тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі №145/474/17 (провадження №61-35488св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі №346/5603/17 (провадження №61-41031св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі №404/251/17 (провадження №61-13405св18), постанові Верховного Суду від 16 листопада 2023 року у справі №757/19682/18 (провадження 61-11480св23).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

На спростування доводів ОСОБА_1 щодо невиплати орендної плати, ТОВ «Благодійний союз (БС)» надало до суду апеляційної інстанції, разом із апеляційною скаргою, копію видаткового касового ордеру від 15.12.2022 та повідомлення про необхідність отримання належних до виплати сум орендної плати від 27.11.2024.

При цьому апелянт просив прийняти вказані докази, посилаючись на виконання перед позивачем своїх обов`язків за договорами оренди землі, відсутність об`єктивних підстав для звернення до суду, наявність великої кількості позовів до ТОВ «Благодійний союз (БС)», відсутність представника та необхідність здійснення господарської діяльності.

Колегія суддів приймає до уваги долучені до апеляційної скарги докази, з огляду на те, що ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 26 листопада 2024 року було відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін, що позбавило ТОВ «Благодійний союз (БС)» належним чином користуватися передбаченими статтею 43 ЦПК України процесуальними правами.

З наданого ТОВ «Благодійний союз (БС)» касового ордеру від 15.12.2022 встановлено, що 15.12.2022 ОСОБА_1 в рахунок орендної плати за 2022 рік отримав 2360,40 грн.

Відповідно до повідомлення від 27.11.2024 вбачається, що ТОВ «Благодійний союз (БС)» проінформовано ОСОБА_1 про необхідність з`явитися для отримання орендної плати.

Таким чином, з аналізу наданих документів слідує, що ТОВ «Благодійний союз (БС)» належним чином виконує умови укладених договорів оренди земельних ділянок від 15.01.2022.

Отже, позивачем не доведено належними і допустимими доказами той факт, що відповідачем допущено систематичну несплату орендної плати за 2022 та 2023 роки.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Таким чином, позивачем не доведено обставин, що дають підстави для розірвання договору відповідно до ч. 2 статті 651 ЦК України а саме: істотність порушення відповідачем умов договору оренди землі, наявність завданої позивачеві шкоди, внаслідок якої вона позбавилася того, на що вона розраховувала при укладенні договору оренди землі та відповідно до пункту «д» частини 1 статті 141 ЗК України - систематичної несплати орендної плати.

Верховний Суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі».

З урахуванням зазначеного вище, а також враховуючи ті докази, які були надані до суду апеляційної інстанції стороною відповідача на спростування доводів позивача, колегія суддів доходить висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами істотного порушення ТОВ «Благодійний союз (БС)» договорів оренди землі від 15.01.2022, а саме систематичної несплати орендної плати, так як орендарем надано докази виплати орендної плати в грошовій формі та відсутності заборгованості з її виплати.

Посилання суду першої інстанції на те, що згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого податку та військового збору за період з 1 кварталу 2020 по 2 квартал 2024 року відсутня інформація про доходи від надання земельної ділянки в оренду в 2022-2024 року є помилковими, оскільки вказані відомості не є належним доказом на підтвердження наявності заборгованості по орендній платі.

У зв`язку з виконанням орендарем умов договорів оренди землі від 15.01.2022, колегія суддів не встановила підстав для висновків про існування обставин для розірвання спірних договорів оренди землі через систематичну несплату орендарем орендної плати, що позивач визначив підставою позову у даній справі.

За наведених вище обставин, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про розірвання договорів оренди землі.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази, як в підтвердження позовних вимог, так і в їх заперечення, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову неповно з`ясував обставини, що мають суттєве значення для справи, а тому висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору та задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, спростовують висновки суду першої інстанції щодо задоволення позову, а тому приймаються до уваги та підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог статті 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги ТОВ «Благодійний Союз (БС)», то із ОСОБА_1 на користь товариства підлягає стягненню 2906,88 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Благодійний Союз (БС)» задовольнити.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 07 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Благодійний Союз (БС)» 2906,88 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 02 липня 2025 року.

Головуючий

Судді