Справа № 444/4660/24
Провадження № 2/444/360/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

12 червня 2025 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Олещук М. М.,

секретар судового засідання Будзан Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Куликівської селищної ради Львівського району Львівської області, третя особа: Жовківська державна нотаріальна контора Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про визнання права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Куликівської селищної ради Львівського району Львівської області, третя особа: Жовківська державна нотаріальна контора Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про визнання права власності на нерухоме майно за законом після смерті матері, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальна площа якого становить 63,7 кв.м., житлова 34,7 кв.м., допоміжні приміщення 29,0 кв.м., з такою ж частиною господарських будівель.

Відповідно до довідки Куликівської селищної ради від 23.10.2024 року №338 станом на 30.06.1990 року в АДРЕСА_1 членами колгоспного двору була ОСОБА_2 .

Позивач зазначає, що після смерті матері відкрилася спадщина на належне їй майно. Вона як спадкоємець першої черги за законом звернулася до Жовківської державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про спадкування, де відкрито спадкову справу № 27/2024, однак їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину із-за відсутності правовстановлюючого документу на будинок на ім`я матері, про що видано постанову та роз`яснено про судовий порядок визнання права на спадкове майно.

У зв`язку із зазначеним вище, вона звернулася до суду та просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері на вищевказаний житловий будинок з такою ж частиною господарських будівель.

Ухвалою суду від 27.12.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

11.02.2025 року ухвалою закрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак в позовній зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить розгляд справи проводити у її відсутності. Щодо ухвалення заочного рішення в справі не заперечує.

Представник відповідача Куликівської селищної ради Львівського району Львівської області в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду відповідачем надіслано листа про розгляд справи за наявними матеріалами справи без представника селищної ради.

Представник третьої особи Жовківської державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) в судове засідання не прибув, нотаріальна контора просила розгляд справи проводити за відсутності їх представника. Одночасно подано належним чином завірену копію спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

А тому, судом вирішено розгляд справи проводити за відсутності учасників справи та на підставі поданих до суду доказів.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивачки - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (арк.спр.5).

Із копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 встановлено, що батьками позивачки є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (арк. спр. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачки ОСОБА_3 , що стверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 (спадкова справа).

У зв`язку із укладенням шлюбу позивач змінила своє дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 » на прізвище чоловіка « ОСОБА_5 », що стверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № витягу 0 (арк.спр.7).

Із довідки від 16.01.2024 року, яка видана старостою Артасівського старостинського округу Куликівської селищної ради Львівського району Львівської області, встановлено, що ОСОБА_1 дійсно проживала разом з померлою ОСОБА_2 до дня її смерті в АДРЕСА_1 і вели спільне господарство (спадкова справа).

Згідно з копією довідки від 16.01.2024 року виданої старостою Артасівського старостинського округу Куликівської селищної ради Львівського району Львівської області, заповіт від імені померлої ОСОБА_2 в даній селищній раді не посвідчувався (арк.спр.9).

Тобто спадкування після смерті ОСОБА_2 відбувається по закону, так як заповіт від її імені не посвідчувався.

Окрім того, позивач вказує, що ОСОБА_2 проживала у житловому будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який відносився до колгоспного типу двору, де станом на 30.06.1990 року ОСОБА_2 була єдиним членом колгоспного головою двору, що підтверджується довідкою виданою старостою Артасівського старостинського округу Куликівської селищної ради Львівського району Львівської області №338 від 23.10.2024 (арк.спр.20).

Відповідно до копії технічного паспорта виданого КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» та характеристики (арк.спр. 9, 12), загальна площа якого становить 63,7 кв.м., житлова 34,7 кв.м., допоміжні приміщення 29,0 кв.м.

Після смерті матері ОСОБА_2 , позивачка звернулася до Жовківської державної нотаріальної контори, де на підставі її заяви про прийняття спадщини, було відкрито спадкову справу № 27/2024.

Позивач частково спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_2 оформила, що стверджується свідоцтвом про право на спадщингу від 26.09.2024 року (арк.спр.8)

Однак, державний нотаріус Жовківської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Львівській області відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_2 , оскільки позивачкою не подано необхідних документів, що посвідчують право власності та спадкове нерухоме майно. Постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 26.09.2024 року (арк.спр.23).

Позивач визнає, що дійсно таке свідоцтво у неї відсутнє, тому що у свій час мати з невідомих причин, не зареєструвала у встановленому порядку право власності на свій житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить довідка Червоноградського МБТІ №61, згідно з якою станом на 31.12.2012 року реєстрація права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 не проводилась (спадкова справа).

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Факт прийняття спадщини стверджується проживанням позивачки разом із спадкодавцем до дня її смерті, що підтверджується довідкою виданою сільською радою.

На підставі вищевикладеного та відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у по господарські книги місцевих Рад.

Тобто, з вищенаведеного встановлено, що записи у по господарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні.

Таким чином право власності на колгоспний двір (житловий будинок) АДРЕСА_1 було зареєстроване згідно з вимогами чинного на той час законодавства в погосподарській книзі села Артасів.

Відповідно до ч. 1 ст.1222 Цивільного кодексу України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до положень ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У ст. 392 ЦК України зазначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок.

На підставі вищевикладеного встановлено, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті її матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак, їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Згідно з ст. 1216-1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Суд також враховує те, що дане право ніким не оспорюється, інші спадкоємці з відповідними вимогами не звертались.

Зібрані в справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є достатні підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 6, 7, 12, 76, 77, 81 ст. ст. 258-259, 263, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальна площа якого становить 63,7 кв.м., житлова 34,7 кв.м., допоміжні приміщення 29,0 кв.м., з такою ж частиною господарських будівель та споруд в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або ухвалення постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 23.06.2025 року.

Суддя: Олещук М. М.