Житомирський апеляційний суд
Справа №289/2402/24 Головуючий у 1-й інст. Кириленко О. О.
Категорія 23 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Борисюка Р.М., Галацевич О.М.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №289/2402/24 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Благодійний Союз (БС)», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Лендпоінт» про розірвання договорів оренди земельних ділянок, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Благодійний Союз (БС)» на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 24 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Кириленка О.О. в м. Радомишль Житомирської області,

в с т а н о в и в :

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила:

- розірвати договір оренди земельної ділянки площею 1,2199 га, кадастровий номер :01:000:0383, укладений 01.08.2019 між нею та ТОВ «Благодійний Союз (БС)»;

- розірвати договір оренди земельної ділянки площею 1,8521 га, кадастровий номер :04:000:1027, укладений 01.08.2019 між нею та ТОВ «Благодійний Союз (БС)».

В обґрунтування позову зазначала, що їй на праві приватної власності належать дві земельні ділянки площею 1,2199 га та 1,8521 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказує, що 01.08.2019 між нею та ТОВ «Благодійний Союз (БС)» були укладені договори оренди землі, за умовами яких вона надає, а орендар приймає в строкове платне користування вищевказані земельні ділянки. Зазначає, що строк дії договорів складає 15 років з правом пролонгації. Вказує, що договори оренди землі зареєстровані в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Зазначає, що відповідач передав належні їй земельні ділянки в суборенду ТОВ «Лендпоінт». Стверджує, що всупереч умовам вказаних вище договорів оренди землі відповідач систематично не виплачує їй орендну плату з моменту укладення договорів. Вважає, що систематична несплата орендної плати є підставою для розірвання укладених договорів оренди земельних ділянок. Враховуючи вищевикладене просила позов задовольнити.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 24 січня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Розірвано договір оренди землі від 01.08.2019, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Благодійний Союз (БС)», предметом якого є земельна ділянка, площею 1,2199 га, з кадастровим номером :01:000:0383. Розірвано договір оренди землі від 01.08.2019, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Благодійний Союз (БС)», предметом якого є земельна ділянка, площею 1,8521 га, з кадастровим номером :04:000:1027. Стягнуто з ТОВ «Благодійний Союз» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 2422,40 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ТОВ «Благодійний Союз (БС)» подало апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що відповідачем протягом всього строку оренди вчасно сплачувалася орендна плата. Звертає увагу на те, що ТОВ «Благодійний Союз (БС)» перед позивачем немає заборгованості з оплати орендної плати. Враховуючи вищевикладене просить скасувати рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 24 січня 2025 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

11 березня 2025 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вказує, що в апеляційній скарзі невірно зазначено, що протягом всього строку оренди відповідачем вчасно сплачувалась орендна плата, оскільки дана обставина спростовується наданими відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого податку та військового збору станом на 11.11.2024, які було досліджено судом першої інстанції та надано оцінку як доказу під час ухвалення рішення 24.01.2025. Зазначає, що до апеляційної скарги були долучені докази на підтвердження сплати орендної плати, проте в апеляційній скарзі не заявлено клопотання про поновлення строку для подачі доказів, а також в ній не зазначено об`єктивних причин, які перешкоджали відповідачеві подати докази у встановлений законом строк до суду першої інстанції. Вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути визнані апеляційним судом як такі, що підтверджують поважність причин пропуску строку на їх подання, а тому такі докази не підлягають дослідженню.

Зазначає, що подані відповідачем відомості на виплату готівки та видаткові касові ордери не є належними доказами, оскільки вони не доводять того, що вона дійсно отримувала вказані в них кошти. Вважає, що належним та допустимим доказом сплати на її користь орендної плати є відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків за відповідний календарний рік. Зазначає, що податкові розрахунки за формою 1ДФ щодо виплати їй орендної плати за 2019-2024 роки за платіжними відомостями та касовими ордерами відповідач не надав, що свідчить про те, що останній вводить суд в оману щодо належного виконання зобов`язань за договорами, а ці докази суперечать відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого податку та військового збору станом на 11.11.2024. Вказує, що надані відповідачем копії касових ордерів не відповідають вимогам Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, оскільки не містять його заяву на виплату готівки, реєстрацію в журналі реєстрації видаткових касових документів та відбиток штампа або напис «Оплачено» із зазначенням дати. Звертає увагу на те, що підписи у відомостях та видаткових касових ордерах їй не належать, а виконані іншою особою, що свідчить про підроблення підпису та вважає за необхідне витребувати їх оригінали для призначення у справі почеркознавчої експертизи цих документів на підтвердження вказаної обставини.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Щодо порядку розгляду справи.

Позивач у грудні 2024 року звернулася до суду з позовом до ТОВ «Благодійний Союз (БС)», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача ТОВ «Лендпоінт» про розірвання договорів оренди земельних ділянок.

Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 05 грудня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 24 січня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Розірвано договір оренди землі від 01.08.2019, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Благодійний Союз (БС)», предметом якого є земельна ділянка, площею 1,2199 га, з кадастровим номером :01:000:0383. Розірвано договір оренди землі від 01.08.2019, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Благодійний Союз (БС)», предметом якого є земельна ділянка, площею 1,8521 га, з кадастровим номером :04:000:1027. Стягнуто з ТОВ «Благодійний Союз» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 2422,40 грн.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року №11-рп/2007 зазначив, що належний перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1. пункту 3 мотивувальної частини).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), становить фундаментальний принцип, та має на увазі зокрема право на «усне слухання». При цьому право на публічний розгляд було б позбавлене сенсу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, №43330/09, § 24, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи (частина перша статті 8 ЦПК України).

Статтею 19 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зі змісту частини першої статті 176 ЦПК України вбачається, що ціна позову наявна виключно в позовах, де заявлені вимоги майнового характеру. У позовах немайнового характеру ціна позову не визначається.

Якщо ж у справі наявні вимоги немайнового характеру, то розгляд такої справи у суді здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі №761/47244/19 (провадження №61-5178св21), від 18 серпня 2021 року у справі №199/7148/20 (провадження №61-7998св21), 24 травня 2021 року у справі №391/35/19 (провадження №61-7814св20).

Суд першої інстанції визначив розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Проте, предметом заявленого позову є немайнові вимоги розірвання договорів оренди земельних ділянок.

Отже, розгляд цієї справи судом першої інстанції мав відбуватися з повідомленням (викликом) учасників справи.

Основними засадами судочинства, відповідно до частини першої статті 129 Конституції України, визначено, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції гарантується право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Публічний характер судового розгляду є істотним елементом права на справедливий суд, а відкритість процесу, як правило, включає право особи бути заслуханою в суді.

Принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

З огляду на викладене зазначені процесуальні гарантії забезпечення належного розгляду справи в суді першої інстанції стосовно сторін порушені через не повідомлення останніх про дату і час розгляду справи судом першої інстанції внаслідок її розгляду без повідомлення учасників справи.

Зазначене позбавило сторін права мати реальну можливість представляти свої інтереси як учасників справи в умовах, які передбачені процесуальним законодавством, зокрема в умовах відкритого та публічного судового розгляду. Вказане, у свою чергу, перешкодило сторонам належним чином користуватися передбаченими статтею 43 ЦПК України процесуальними правами.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вказані правові норми та розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження (пункту 7 частини третьої статті 376 ЦПК України).

Щодо суті спору.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 є власником земельних ділянок з кадастровими номерами :01:000:0383, :04:000:1027, що розташовані за адресою: Житомирська обл., Радомишльський р-н., Меньківська с/р., цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Наведене підтверджується копіями державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №088694 від 12.08.2004 і серії ЖТ №099332 від 12.08.2004 та інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №404875576 від 22.11.2024 та №404875493 від 22.11.2024.

01.08.2019 між ОСОБА_1 та ТОВ «Благодійний Союз (БС)» укладено договір оренди земельної ділянки площею 1,2199 га, кадастровий номер :01:000:0383, строком на 15 років.

Відповідно до п. 8 договору сторони узгодили, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 5% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 628,70 грн.

Згідно п. 24 договору орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до п. 26 укладеного договору орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на земельній ділянці з дотриманням умов договору, отримувати продукцію і доходи, передавати земельну ділянку в користування іншій особі.

Згідно п. 29 договору сторони узгодили, що орендна плата вноситься до 31 грудня поточного року на рахунок орендаря або сплачується в іншій формі, погодженій сторонами.

Також, 01.08.2019 між ОСОБА_1 та ТОВ «Благодійний Союз (БС)» укладено договір оренди земельної ділянки площею 1,8521 га, кадастровий номер :04:000:1027, строком на 15 років.

Відповідно до п. 8 договору сторони узгодили, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 5% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 1125,27 грн.

Згідно п. 24 договору орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до п. 26 укладеного договору орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на земельній ділянці з дотриманням умов договору, отримувати продукцію і доходи, передавати земельну ділянку в користування іншій особі.

Згідно п. 29 договору сторони узгодили, що орендна плата вноситься до 31 грудня поточного року на рахунок орендаря або сплачується в іншій формі, погодженій сторонами.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №404875576 від 22.11.2024 та №404875493 від 22.11.2024, між ТОВ «Благодійний Союз (БС)» та ТОВ «Лендпоінт» 01.03.2024 укладено договір суборенди вказаних вище земельних ділянок, строком на 2 роки, до 01.03.2026.

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого податку та військового збору станом на 11.11.2024 вбачається, що відповідачем виплачено у грудні 2021 року орендну плату у розмірі 1753,97 грн.

Також встановлено, що згідно копії платіжної відомості на виплату орендної плати за 2019 рік ОСОБА_1 отримала 1965,89 грн орендної плати.

Копією відомості на виплату готівки №3-2020БСБСж на вересень 2020 року підтверджено отримання ОСОБА_1 1411,94 грн в рахунок сплати орендної плати.

З копії відомості на виплату готівки за грудень 2022 року вбачається отримання ОСОБА_1 253,05 грн та 452,92 грн орендної плати.

Копією видаткового касового ордеру від 22.12.2023 вбачається отримання ОСОБА_1 2411,60 грн за оренду земельних ділянок.

Копією видаткового касового ордеру від 15.11.2024 підтверджено отримання ОСОБА_1 3996,74 грн орендної плати.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач систематично не сплачує позивачеві орендну плату за договорами, що у свою чергу є порушенням прав позивача, визначених ЗУ «Про оренду землі» та договорами оренди землі. Доказів протилежного суду не надано і судом таких доказів не здобуто. При цьому суд першої інстанції врахував, що відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався, доводів позивача не спростував, доказів сплати орендної плати не надав.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17 (провадження №61-2417сво19).

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі №554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі №520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20).

Дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України).

Згідно із статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Під принципами виконання зобов`язань розуміються загальні засади, згідно з якими здійснюється виконання зобов`язання. Як правило виокремлюється декілька принципів виконання зобов`язань, серед яких: належне виконання зобов`язання; реальне виконання зобов`язання; справедливість, добросовісність та розумність (ч. 3 ст. 509 ЦК України).

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року в справі №180/1735/16-ц (провадження №61-18013сво18).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату відноситься до істотних умов договору оренди землі.

Відповідно до статті 409 ЦК України власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором.

Пунктом «в» частини першої статті 96 ЗК України визначено, що землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України (частина перша статті 32 Закону України «Про оренду землі»).

У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати.

До відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати застосуванню підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі №912/1385/17 (провадження №12-201гс18).

Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі №183/262/17 (провадження №61-41932сво18).

Об`єднана Палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі №293/1011/16-ц (провадження №61-29970сво18) дійшла висновку, що тлумачення пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначено договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі №183/262/17 (провадження №61-41932сво18), Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2023 року у справі №499/793/21 (провадження №61-8740 св 23).

Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування невиплати орендної плати покладається на орендаря.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (частина друга та третя статті 83 ЦПК України).

В апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції (пункт 6 частини другої статті 356 ЦПК України).

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина третя статті 367 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року у справі №509/4286/16-ц (провадження № 61-2393св21) зазначено, що тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі №145/474/17 (провадження №61-35488св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі №346/5603/17 (провадження №61-41031св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі №404/251/17 (провадження №61-13405св18), постанові Верховного Суду від 16 листопада 2023 року у справі №757/19682/18 (провадження 61-11480св23).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

На спростування доводів ОСОБА_1 щодо невиплати орендної плати, ТОВ «Благодійний союз (БС)» надало до суду апеляційної інстанції, разом із апеляційною скаргою, копію платіжної відомості за 2019 рік, копію відомості на виплату готівки №3-2020БСБСж на 2020 рік, копію відомості на виплату готівки за грудень 2022 року, копію видаткового касового ордеру від 22.12.2023 та копію видаткового касового ордеру від 15.11.2024.

При цьому апелянт просив прийняти вказані докази, посилаючись на виконання перед позивачем своїх обов`язків за договорами оренди землі, відсутність об`єктивних підстав для звернення до суду, наявність великої кількості позовів до ТОВ «Благодійний союз (БС)», відсутність представника та необхідність здійснення господарської діяльності.

Колегія суддів приймає до уваги долучені до апеляційної скарги докази, з огляду на те, що ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 05 грудня 2024 року було відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін, що позбавило ТОВ «Благодійний союз (БС)» належним чином користуватися передбаченими статтею 43 ЦПК України процесуальними правами.

З наданих ТОВ «Благодійний союз (БС)» документів встановлено, що відповідно до копії платіжної відомості на виплату орендної плати за 2019 рік ОСОБА_1 отримала 1965,89 грн орендної плати.

Копією відомості на виплату готівки №3-2020БСБСж на вересень 2020 року підтверджено отримання ОСОБА_1 орендної плати в розмірі 1411,94 грн.

З копії відомості на виплату готівки за грудень 2022 року вбачається отримання ОСОБА_1 253,05 грн та 452,92 грн в рахунок оплати орендної плати.

Копією видаткового касового ордеру від 22.12.2023 підтверджено отримання ОСОБА_1 2411,60 грн за оренду земельних ділянок.

Копією видаткового касового ордеру від 15.11.2024 також підтверджено отримання ОСОБА_1 орендної плати в сумі 3996,74 грн.

Таким чином, з аналізу наданих документів слідує, що ТОВ «Благодійний союз (БС)» належним чином виконує умови укладених договорів оренди земельних ділянок від 01.08.2019.

Пунктами 3 та 4 частини 5 статті 12 ЦПК України передбачено, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

З метою виконання вимог п.3, п.4 ч.5 ст.12 ЦПК суд апеляційної інстанції 21 березня 2025 року відклав розгляд справи та визнав явку ОСОБА_1 обов`язковою з метою роз`яснити їй права та обов`язки. Зокрема, її право заявити клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи та попередити останню про наслідки вчинення або не вчинення таких процесуальних дій. Розгляд справи було відкладено на 14 квітня 2025 року о 12 год 20 хв.

Лист про визнання явки обов`язковою був направлений на електронну адресу ОСОБА_1 , з якого до суду було направлено відзив на апеляційну скаргу, а також на поштову адресу: АДРЕСА_1 .

Лист отриманий ОСОБА_1 02 квітня 2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

14 квітня 2025 року від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

14 квітня 2025 року суд апеляційної інстанції повторно відклав розгляд справи та визнав явку ОСОБА_1 обов`язковою з метою роз`яснити їй права та обов`язки. Зокрема, її право заявити клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи та попередити останню про наслідки вчинення або не вчинення таких процесуальних дій. Розгляд справи було відкладено на 26 травня 2025 року о 12 год 15 хв.

Лист про визнання явки обов`язковою був направлений на електронну адресу ОСОБА_1 , з якого до суду було направлено відзив на апеляційну скаргу, а також на поштову адресу: АДРЕСА_1 .

Даний лист із судовою повісткою повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

26 травня 2025 року розгляд справи було відкладено на 30 червня 2025 року на 12 год 15 хв., про що ОСОБА_1 була повідомлена через підсистему «Електронний суд».

Крім того, суд апеляційної інстанції втретє визнав явку ОСОБА_1 обов`язковою з метою роз`яснити їй права та обов`язки. Зокрема, її право заявити клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи та попередити останню про наслідки вчинення або не вчинення таких процесуальних дій.

Лист про визнання явки обов`язковою був направлений на електронну адресу ОСОБА_1 , з якого до суду було направлено відзив на апеляційну скаргу, а також на поштову адресу: АДРЕСА_1 .

Даний лист із судовою повісткою повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

За змістом пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі.

Наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що узгоджується з висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №752/11896/17 (провадження №14-507цс18), від 12 лютого 2019 року у справі №906/142/18 (провадження №12-233гс18) та постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі №814/1469/17 (провадження №К/9901/28703/19), від 01 квітня 2021 року у справі №826/20408/14 (провадження №К/9901/16143/20), від 09 липня 2020 року у справі №751/4890/19 (провадження №61-2583св20), від 10 листопада 2021 року у справі №756/2137/20 (провадження №61-3782св21).

30 червня 2025 року ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не з`явилася.

Клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи не заявляла.

Відтак, позивачем не спростованого того, що підписи у платіжній відомості за 2019 рік, відомості на виплату готівки №3-2020БСБСж на 2020 рік, відомості на виплату готівки за грудень 2022 року, видатковому касовому ордері від 22.12.2023 та видатковому касовому ордері від 15.11.2024 щодо отримання орендної плати належать не їй, а іншій особі.

Верховний Суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі».

З урахуванням зазначеного вище, а також враховуючи ті докази, які були надані до суду апеляційної інстанції стороною відповідача на спростування доводів позивача, колегія суддів доходить висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами істотного порушення ТОВ «Благодійний союз (БС)» договорів оренди землі від 01.08.2019, а саме систематичної несплати орендної плати, так як орендарем надано докази виплати орендної плати в грошовій формі та відсутності заборгованості з її виплати.

Посилання суду першої інстанції на те, що згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого податку та військового збору станом на 11.11.2024 відповідачем виплачено лише у грудні 2021 року орендну плату у розмірі 1753,97 грн є помилковими, оскільки вказані відомості не є належним доказом на підтвердження наявності заборгованості по орендній платі.

У зв`язку з виконанням орендарем умов договорів оренди землі від 01.08.2019, колегія суддів не встановила підстав для висновків про існування обставин для розірвання спірних договорів оренди землі через систематичну несплату орендарем орендної плати, що позивач визначила підставою позову у даній справі.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За наведених вище обставин, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про розірвання договорів оренди землі.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази, як в підтвердження позовних вимог, так і в їх заперечення, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову неповно з`ясував обставини, що мають суттєве значення для справи, а тому висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору та задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, спростовують висновки суду першої інстанції щодо задоволення позову, а тому приймаються до уваги та підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог статті 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги ТОВ «Благодійний Союз (БС)», то із ОСОБА_1 на користь товариства підлягає стягненню 2906,88 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Благодійний Союз (БС)» задовольнити.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 24 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Благодійний Союз (БС)» 2906,88 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 02 липня 2025 року.

Головуючий

Судді