У х в а л а

23 червня 2025 року

м. Київ

Справа № 495/8684/23

Провадження № 61-4086ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржниця), інтереси якої представляє адвокат Нікіпелова Катерина Євгенівна (далі - адвокат),

на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 березня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року

у справі за позовом скаржниці до Державного підприємства «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» (далі - відповідач) про визнання поширеної інформації недостовірною, захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди і

в с т а н о в и в:

1. У серпні 2023 року скаржниця звернулася до суду з позовом, у якому просила:

- визнати такою, що не відповідає дійсності, є недостовірною та порушує честь, гідність і ділову репутацію скаржниці, інформацію та відомості, поширені 18 липня 2022 року відповідачем у соціальній мережі «Фейсбук» з використанням фотознімка скаржниці, а саме такі словосполучення (фактичні твердження):

« ОСОБА_2 и … создали группировку с целью блокирования работы госпредприятия и срыва первой в истории Украины приватизации порта»;

«ОСОБА_2 и … поддерживали друг друга в противостоянии руководителю предприятия, не выполнили (затягивали) взятые на себя обязательства, сорвали приватизацию, одновременно саботируя систему охраны предприятия»;

«ОСОБА_2 намеренно затянула (в итоге сорвала) инвентаризацию предприятия, сдачу финплана и годовой отчётности»;

« Совместно ОСОБА_2 вели агитационную деятельность на предприятии, уговаривали сотрудников занять оппозиционную сторону к руководителю предприятия и / или уволиться, в связи с бесперспективностью работы»;

«Цель вышеперечисленных действий - обвинить во всем действующее руководство порта и занять должности директора ( ОСОБА_4 ) и первого заместителя( ОСОБА_2 )»;

«С начала военный действий на территории Украины ОСОБА_2 (с марта 2022 года) и … начали кампанию по ряду ложных обвинений в адрес руководства порта с целью срыва обработки зерновых и завершения подготовки к аукциону»;

«P. S. Кляузы и ложные обвинения в адрес руководителей предприятия со стороны двух агентов продолжают сыпаться, с надеждой осуществить свои преступные замыслы»;

«Как выяснилось, ОСОБА_2 не впервые срывает работу госпредприятия. Так, в 2015-2017 годах ОСОБА_2 находилась на руководящих должностях на агропредприятии Закарпатской области (АПТП «Бобовище»), государственного предприятия «Писаревский спиртзавод», впоследствии против ОСОБА_2 было открыто уголовное производство по ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 191 УК Украины - присвоение, растрата имущества или завладение им путем злоупотребления служебным положением»;

«ВНИМАНИЕ. ОСТОРОЖНО! МОШЕННИКИ!»;

- зобов`язати відповідача видалити допис і публікацію, розміщені 18 липня 2022 року на його сторінці в соціальній мережі «Фейсбук» ( ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із фотозображенням скаржниці;

- спростувати раніше поширену інформацію щодо скаржниці й інформацію, яка порушує недоторканість її честі та гідності, шляхом публікації резолютивної частини рішення суду на сторінці відповідача в соціальній мережі «Фейсбук» ( ІНФОРМАЦІЯ_2 з одночасним закріпленням цієї публікації у верхній частині хроніки сторінки не менше ніж на 10 календарних днів і додатково протягом 10 днів із дня набрання рішенням законної сили на ресурсі українського інтернет-видання «Думська» (ІНФОРМАЦІЯ_3);

- стягнути з відповідача на користь скаржниці 150 000,00 грн відшкодування моральної шкоди.

2. 19 березня 2024 року Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області ухвалив рішення, згідно з яким відмовив у задоволенні позову.

3. 25 лютого 2025 року Одеський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою залишив без змін рішення суду першої інстанції.

4. 29 березня 2025 року адвокат в інтересах скаржниці сформувала у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 9917/0/220-25 від 31 березня 2025 року), у якій просила скасувати зазначені судові рішення та скерувати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

5. Верховний Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

5.1. Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

5.2. Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: (а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; (б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; (в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; (г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

5.3. Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

5.4. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 2 частини шостої статті 19 ЦПК України).

5.5. Предметом позову були вимоги про визнання поширеної інформації такою, що не відповідає дійсності, є недостовірною, порушує честь, гідність і ділову репутацію скаржниці, зобов`язання відповідача видалити допис і публікацію в соціальній мережі «Фейсбук», спростувати раніше поширену інформацію щодо скаржниці й інформацію, яка порушує недоторканість її честі та гідності, шляхом публікації резолютивної частини рішення суду, а також про відшкодування моральної шкоди.

З огляду на цей предмет, зокрема на вимогу про стягнення 150 000,00 грн відшкодування моральної шкоди, що не перевищує вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (242 240,00 грн = 80 х 3 028,00 грн такого мінімуму, визначеного згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік»), а також беручи до уваги характер спірних правовідносин, складність справи та встановлені судами попередніх інстанцій обставини, Верховний Суд вважає, що справа має незначну складність, не належить до винятків, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19, частиною четвертою статті 274 ЦПК України. Тому визнає цю справу малозначною.

5.6. Скаржниця не обґрунтувала ні те, що її касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, ні те, що вона позбавлена можливості спростувати під час розгляду якоїсь іншої справи обставини, встановлені в оскаржених судових рішеннях у справі № 495/8684/23, ні те, що остання становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для самої скаржниці. Інакше кажучи, відсутнє обґрунтування випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

6. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).

6.1. Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

6.2. Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

6.3. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

6.4. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

6.5. Скаржниця отримала доступ до судів першої й апеляційної інстанцій і мала можливість навести аргументи та докази на користь її позовних вимог. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом (частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є легітимною.

6.6. Скаржниця подала касаційну скаргу на судові рішення у справі незначної складності, судові рішення в якій за загальним правилом не можна оскаржити у касаційному порядку. Передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків немає. За наведених умов обмеження на подання касаційної скарги є пропорційними вказаній легітимній меті та не порушують сутність права скаржниці на доступ до суду.

Керуючись статтями 260, 261, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 березня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» про визнання поширеної інформації недостовірною, захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

2. Копію ухвали надіслати особі, яка подала цю скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко