Справа № 944/952/25
Провадження №2/944/1112/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2025 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Поворозника Д.Б.,

за участю секретаря судового засідання Климейко Л.Г.,

представника позивача Васьків Н.О.,

відповідача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яворові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, накладення заборони відчуження майна дитини,

встановив:

25 лютого 2025 року Івано-Франківська селищна рада Яворівського району Львівської області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , у якому просить суд: постановити рішення про відібрання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від її батьків ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без позбавлення їх батьківських прав; стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3196 грн на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи із дня пред?явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття, та перераховувати їх на особисті рахунки дитини у відділенні Державного ощадного банку України; накласти заборону на відчуження житла неповнолітньої ОСОБА_4 , що належить їй на праві користування та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На обґрунтування позову покликається на те, що 17.02.2025 року Службою у справах дітей Івано-Франківської селищної ради було отримано повідомлення від старости Лозинського старостинського округу № 5 про те, що по АДРЕСА_1 проживає сім?я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якій виховуються троє неповнолітніх дітей, а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Батьки не приділяють належної уваги своїм дітям, а саме: діти погано харчуються, в будинку відсутнє опалення та електроенергія. Батько зловживає алкогольним напоями та вчиняє сварки, конфліктує з дружиною. Працівникам Служби у справах дітей стало відомо, що матір в результаті сварки з батьком покинула дім. Напротязі двох тижнів мати з дітьми проживала в родичів та знайомих. Старша донька ОСОБА_7 не хотіла проживати з матір?ю в одного з її знайомих, оскільки боїться того чоловіка, він приділяє їй надмірні знаки уваги (гладить її), які їй неприємні, тому вона повернулась жити в будинок, в якому відсутні належні умови для проживання без нагляду дорослих. На підставі даного повідомлення працівниками Служби у справах дітей із залученням працівників Центру надання соціальних послуг, інспектора СЮП Яворівського РВП ГУНІ у Львівській області, старости Лозинського старостинського округу № 5, в цей же день було проведено оцінку рівня безпеки дитини ОСОБА_4 , за результатом якого встановлено наступне: за вказаною адресою проживає без нагляду дорослих неповнолітня ОСОБА_4 . На момент обстеження дитина була голодна, санітарний стан житлового приміщення незадовільний, в будинку був неприємний запах, відсутні продукти харчування. Також в будинку відсутня електроенергія та тепло. Таким чином, внаслідок безвідповідального ставлення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до виховання своєї неповнолітньої дитини, а також антисанітарні умови проживання та утримання дитини, відсутність опалення у зимовий період створили реальну загрозу їх життю та здоров?ю. На підставі вищенаведеного, просить позов задовольнити.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 26 лютого 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 07 травня 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд.

В судовому засідання представник позивача Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні наведеним в позовній заяві, просила позов задовольнити.

Зазначила, що сім`я ОСОБА_8 протягом тривалого часу перебуває на облікув Службі у справах дітей. Зі слів дитини, мати її не доглядала. На батька накладений обмежувальний припис внаслідок систематичного вчинення домашнього насильства. Дитина вже три місяці проживає у притулку, з нею працює психолог. Неповнолітня ОСОБА_4 розповіла психологу, що чоловік її старшої сестри вчиняв щодо неї дії сексуалізованого характеру, коли вони проживали в одному будинку. Після поміщення в притулок, успіхи дитини в школі значно покращились, дитина почуває себе спокійніше. Їй була надана необхідна медична допомога, її стан здоров`я свідчить, що умови проживання, харчування були неналежними. В дитини наявний ряд проблем психологічного характеру, її думка постійно змінюється. Відібрання дитини не є позбавленням батьківських прав, таким чином, батькам надається час для виправлення.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов заперечила, надала суду такі пояснення.

Вказала, що наведене у позовній заяві не відповідає дійсності. Вона хоче забрати дочку з притулку. Їх сім`я була забезпечена усім необхідним, умови для проживання нормальні. Обставини в сім`ї складались по різному, інколи було все добре, інколи сварились з чоловіком, в тому числі в присутності дітей, вона неодноразово викликала поліцію. Чоловік зловживав спиртними напоями, інколи неадекватно себе поводив, голосно кричав, діти його боялися, але ні її, ні дітей чоловік не бив. Сварки припинилися, коли суд виніс чоловіку обмежувальний припис. Її дочка ОСОБА_7 ходила в школу в с. Дубровця, отримувала нормальні оцінки, на думку відповідачки, оскільки та не знала, що введено 12-ти бальну систему оцінювання. Дочка гарно малює, любить читати. Яку професію хоче обрати, їй не відомо, з дочкою про це не говорили. Факт того, що її донька 17 лютого 2025 року була сама вдома, заперечила. Повідомила, що деякий час вона з дітьми проживала у м Львові разом з власником квартири, який був її другом. ОСОБА_9 - власник квартири, добре ставився до ОСОБА_7 , ніколи не чіплявся. Про те, що ОСОБА_7 забрали, їй повідомив староста села, оскільки на той момент ОСОБА_7 залишилась в селі, бо не було чим добратись у Львів. 8-9 разів вона навідувала дочку у притулку, спілкувались приблизно по 20 хвилин. ОСОБА_7 скаржилась їй, що її ображають інші діти, знущаються над нею, просила її забрати додому. Заяв про те, щоб їй повернули дитину, вона не писала, однак хоче щоб дитина проживала з нею.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов заперечив, надав суду такі пояснення.

Підтримав пояснення дружини ОСОБА_1 . Додатково зазначив, що діти забезпечені усім необхідним. Коли ОСОБА_7 забрали, він був на роботі. Підтвердив факт зловживання спиртними напоями, однак вказав, що при сварках з дружиною діти присутні не були. Розповів, що деякий час з ними проживала старша дочка з чоловіком. Те ,що зять чіплявся до ОСОБА_7 , він не бачив. Повідомив, що у вільний час ОСОБА_7 гуляла з друзями, інколи вони гуляли сім`єю. Після того, як дитину забрали, він був у притулку один раз, вона повідомила, що її ображають, б`ють, однак вони з дружиною не звертались до керівництва притулку. Сказав, що хоче забрати дитину з притулку, оскільки їй буде краще з батьками.

У судовому засіданні неповнолітня ОСОБА_4 , в присутності психолога, надала суду такі пояснення.

Вона народилась в Крехові , переїхали жити у с. Дубровиця, коли вона була у другому класі, там їм інші люди купили будинок. У будинку дві кімнати, туалет на вулиці, ванної кімнати немає. Вона спала з сестрою ОСОБА_11 . Мала все необхідне для навчання, іграшки. Повідомила, що у батьків були нормальні стосунки, інколи сварилися. Коли тато приходив п`яний, ображав маму, виганяв з дому, одного разу поламав вхідні двері, однак це було не часто, зараз живуть мирно. Мама неодноразово викликала поліцію. Пояснила, що їй було страшно, коли батьки сварилися, вона просила їх не кричати, вони прислухалися. У вільний час дивилась відео і соцмережі в телефоні, інколи гуляла з подругами, гуртків не відвідувала, хобі у неї немає. З батьками ніколи не проводили час разом, сім`єю, не ходили на прогулянки. Деякий час мама жила у м. Львові, їй не відомо чому, в той час вона проживала в с. Дубровиця, через три дні її забрали у притулок. Повідомила, що умови в притулку нормальні, у кімнаті проживає 5 дітей, з ними нормальні стосунки, інколи виникають конфлікти. З одною з дівчат у групі стосунки не склалися, вона ображає її, б`є, проте вихователь захищає цю дівчину, а не її. Відвідує школу у м. Львові, навчається нормально, 6-7-8 балів, улюблені предмети - фізкультура та малювання. Зі здоров`м все добре, був гастрит, була тричі у лікаря. Розповіла, що мама часто приїжджає, тато кілька разів теж був. Вона розповідала батькам про те, що її ображають, мама сказала звернутись до вихователя, однак вихователь їй нічим не допомогла. Повідомила, що хоче повернутися додому і проживати з батьками, оскільки там їй краще, ніж у притулку.

Заслухавши пояснення та оцінивши доводи учасників справи, пояснення неповнолітньої ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, зважаючи на таке.

Як встановив суд, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 10 листопада 2009 року Виконавчим комітетом Крехівської сільської ради Жовківського району Львівської області.

Відповідно до довідки про склад сім`ї у житловому будинку від 11 лютого 2025 року, до складу сім`ї зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_1 , входять: ОСОБА_1 (мати), ОСОБА_12 (дочка), ОСОБА_4 (дочка), ОСОБА_6 (дочка), ОСОБА_5 (дочка), ОСОБА_6 (син), ОСОБА_5 (син), ОСОБА_13 (онук).

Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 17 лютого 2025 року встановлено, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , складається з 2 кімнат, в будинку холодно, відсутня електроенергія, продукти харчування, їжа не приготовлена, дитина залишена одна в дома. В результаті конфлікту між батьками сім`я роз`їхалась, мати з малолітніми дітьми проживає у знайомого. Працівниками Служби у справах дітей Івано-Франківської селищної ради прийнято рішення вилучити дитину з будинку в якому вона перебувала без батьків та засобів для проживання та влаштувати в заклад охорони здоров`я.

Розпорядженням Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області від 19 лютого 2025 року № 29 вирішено негайно відібрати неповнолітню ОСОБА_4 від матері ОСОБА_1 та батька ОСОБА_3 .

Згідно з Актом проведення оцінки рівня безпеки дитини, ОСОБА_4 вирішено відправити на обстеження в лікарню.

Відповідно до характеристики ОСОБА_3 виданої 05 травня 2025 року Івано-Франківською селищною радою, останній проживає у с. Дубровиця без реєстрації, але на даний час за даною адресою не проживає При проживанні на території старостинського округу проявив себе як людина добра, роботящий, завдання які йому дають виконує добросовісно, але інколи зловживав спиртними напоями, тоді у сім?ї виникали скандали, особливо з дружиною. Згідно з постановою Яворівського районного суду від 07.03.2025 року ОСОБА_3 направлено для проходження корекційної програми для кривдників домашнього насильства. Про вживання наркотичних засобів не відомо .У конфліктних ситуаціях з сусідами та однолітками не був помічений. Депутатом сільської ради не являється. Письмових скарг та заяв у старостинський округ на нього не надходило.

Відповідно до характеристики ОСОБА_1 , виданої 05 травня 2025 року Івано Франківською селищною радою, остання проживає у АДРЕСА_1 у власному будинку разом із своїми дітьми. Згідно постанови Яворівського суду чоловік ОСОБА_3 на даний час з ними не проживає. ОСОБА_1 ніде не працює, займається вихованням дітей, але про рівень їх знань не переймається. Постійного доходу немає. Сім?ю матеріально забезпечує чоловік ОСОБА_14 , який за даною адресою не зареєстрований, та на даний час згідно постанови Яворівського суду разом із нею не проживає. ОСОБА_1 по характеру не врівноважена, конфліктує з чоловіком, часто викликає наряд поліції. На даний час у сім?ї дружніх сімейних стосунків немає.

Відповідно до характеристики ОСОБА_4 , виданої завідувачем Притулку для дітей служби у справах дітей Львівської обласної адміністрації, остання перебуває у притулку з 20 лютого 2025 року. На момент поступлення дитини у притулок, з її слів, мати перебувала у м. Львові з братом та сестрою, чому її не взяли з собою, пояснити не могла. Умови проживання у батька були погані, він був постійно п`яний, в будинку було холодно і страшно. У притулку їй стало спокійніше. У дитини спостерігалась підвищена тривожність, агресія, постійно відчувала небезпеку, була капризна і нестабільна. Почувала себе ізольованою, нещасною, некомунікабельна, привертала до себе увагу штучно створеними конфліктами. Всі її дії були спричинені потребою в підтримці та любові з боку дорослих.

Згідно з характеристикою, виданою директором Середньої загальноосвітньої школи № 67, ОСОБА_4 зарекомендувала себе як дисциплінована учениця. На уроках уважна, проте не впевнена у собі, має потребу в допомозі вчителів. Охайна, скромна, дисциплінована, висловлює свою думку, може за себе постояти. З повагою ставиться до товаришів та старших за неї. Має друзів серед учнів класу та вихованців притулку. За період навчання в школі успішність учениці зросла, знизився рівень тривожності та покращився загальний стан.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 27 лютого 2025 року у справі № 944/944/25 за заявою ОСОБА_1 було видано обмежувальний припис ОСОБА_3 на строк шість місяців, яким заборонено йому перебувати у місці проживання ОСОБА_1 за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 . Рішення мотивоване тим, що , враховуючи встановлені фактичні обставини та їх правове регулювання, оцінивши зібрані докази, суд дійшов переконання, що заявником надано належні та допустимі докази, які в своїй сукупності підтверджують факти вчинення психологічного насильства щодо неї зі сторони заінтересованої особи, яке відбувається вже протягом кількох років і має систематичний характер, те що ОСОБА_3 є беззаперечним кривдником, а вжиті заходи, а саме притягнення його до адміністративної відповідальності не вплинули на його поведінку і він продовжує вчиняти протиправні дії, а тому існують ризики продовження чи повторного вчинення насильства та загрози настання тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи. З метою застосування дієвого та ефективного захисту інтересів заявниці, а також недопущення повторного випадку домашнього насильства, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви та видачі обмежувального припису щодо ОСОБА_3 .

Відповідно до висновку психолога КЗ ЛОР «Клінічний центр дитячої медицини «Охмадит» дитина добре вступає у контакт, мотивована до співпраці. Демонструє високий рівень розуміння ситуації, активно співпрацює. Ставлення дівчинки до матері позитивне. В її уявленні мама добра, спокійна, надійна, завжди захищає та допомагає. Стосовно батька, уникає контакту з ним, батько не контролює свої дії, часто викликає у неї відчуття стресу.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважити дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно із ч. 1 ст. 152 Сімейного кодексу України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Частиною 4 ст. 155 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно з ч. 1 ст. 170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, або Органу опіки та піклування.

Згідно з п. п. 2-5 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України суд може постановити таке рішення у випадку, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

Відповідно до п. 8 постанови Кабінету міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» у разі, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють.

Відповідно до роз`яснень, наданих у п. п. 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу.

Також слід зазначити, що, як правило, відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення батьківських прав є тимчасовим заходом, який має безстроковий характер. Тому, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. При цьому, суд в першу чергу керується інтересами дитини.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагає ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»).

Відповідно до п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Пунктами 1, 3 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Суд враховує, що відібрання дитини, навіть без позбавлення батьківських прав, є радикальним заходом впливу на осіб, які належно не виконують батьківські обов`язки, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей, думки самої дитини, якщо вона в силу свого віку, розумового та емоційного розвитку може її висловити.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц зазначено, що під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. У частині першій статті 3 цієї Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому, як правильно вважала колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). У зазначених справах ЄСПЛ не визначав обов`язкового врахування судами принципу 6 Декларації прав дитини. Підсумовуючи, слід зазначити, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

У постанові Верховного Суду від 03 травня 2022 року у справі № 308/12188/18, зазначено, що тлумачення статті 4, частини першої статті 170 СК України дає змогу дійти висновку про те, що у разі неможливості (у тому числі, на час пред`явлення позову і вирішення справи) передати дитину родичам, то дитина передається органу опіки та піклування для вжиття заходів щодо захисту особистих та майнових прав дитини й забезпечення тимчасового влаштування дитини. Зазначене повністю узгоджується із положеннями частини четвертої та п`ятої статті 167 СК України, згідно з якими, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим; якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. ч. 1-3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України).

У справі, що розглядається, предметом позову є відібрання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від її батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , без позбавлення їх батьківських прав, з яким Івано-Франківська селищна рада Яворівського району Львівської області як Орган опіки та піклування звернулася 25 лютого 2025 року, тобто на момент звернення до суду ОСОБА_4 було повних 15 років.

Як зазначено в позовній заяві і представником позивача в ході розгляду справи, підставою для звернення до суду з даним позовом було те, що згідно з повідомленням старости Лозинського старостинського округу № 5 від 17 лютого 2025 року Службою у справах дітей Івано-Франківської селищної ради було перевірено і встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , проживає без нагляду дорослих неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент обстеження дитина була голодна, санітарний стан житлового приміщення незадовільний, в будинку був неприємний запах, відсутні продукти харчування, в будинку відсутня електроенергія та тепло. Таким чином, внаслідок безвідповідального ставлення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до виховання своєї неповнолітньої дитини, а також антисанітарні умови проживання та утримання дитини, відсутність опалення у зимовий період створили реальну загрозу їх життю та здоров?ю.

Даний факт знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду справи і не був спростований відповідачами.

Також під час розгляду справи суд з наданих позивачем пояснень і письмових доказів, а також з пояснень відповідачів і неповнолітньої ОСОБА_4 , встановив, що справді в сім`ї відповідачів не найкраща емоційна обстановка, неодноразово мали місце конфлікти між батьками (відповідачами), факти вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства відносно дружини ОСОБА_1 , існують проблеми із забезпеченням, зокрема, дитини ОСОБА_4 належними умовами для проживання, навчання, розвитку, дозвілля, наявні побутові проблеми.

Водночас, у справі відсутні належні та допустимі докази про те, що відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_3 умисно і систематично не виконувала свої обов`язки щодо виховання доньки ОСОБА_4 , вчиняла відносно неї неправомірні дії, свідомо нехтувала життям і здоров`ям дитини тощо.

Також суд враховує також наступні події та подальшу поведінку відповідачів, які мали місце після відібрання дитини Органом опіки і піклування та поміщення її в притулок.

Так, з пояснень відповідачів, дитини, а також не заперечується представником позивача, мама ОСОБА_1 постійно і неодноразово провідувала доньку ОСОБА_4 в Притулку для дітей Служби у справах дітей Львівської ОДА, спілкувалась з нею, батько ОСОБА_3 також кілька разів провідував дитину.

Відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_3 разом прибували в кожне судове засідання, заперечували проти задоволення позовних вимог, просили повернути доньку, вказували, що хочуть, щоб донька проживала з ними і стверджували, що забезпечать їй нормальні умови для проживання і розвитку.

Крім того, суд враховує думку самої неповнолітньої ОСОБА_4 , яка в судовому засіданні чітко і категорично вказувала, що хоче повернутися додому і проживати з батьками, оскільки там їй буде краще, ніж у притулку.

Також суд враховує висновок психолога КЗ ЛОР «Клінічний центр дитячої медицини «Охмадит», згідно з яким дитина ОСОБА_4 добре вступає у контакт, мотивована до співпраці. Демонструє високий рівень розуміння ситуації, активно співпрацює. Ставлення дівчинки до матері позитивне, в її уявленні мама добра, спокійна, надійна, завжди захищає та допомагає. Стосовно батька, уникає контакту з ним, батько не контролює свої дії, часто викликає у неї відчуття стресу.

Водночас, в судовому засідання дитина зазначала, що хоче проживати з батьком і мамою, не вказувала, що не хоче проживати з батьком, також повідомляла, що він кілька разів приїжджав до неї в притулок, вони спілкувались.

Враховуючи наведені вище норми українського та міжнародного законодавства, практику Європейського суду з прав людини і Верховного Суду, надані позивачем докази, пояснення і поведінку відповідачів, думку дитини ОСОБА_4 , беручи до уваги її вік, розумовий і емоційний розвиток та те, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються, визначаючи найкращі інтереси дитини, зокрема, що у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, недоведення позивачем, що сім`я ОСОБА_4 абсолютно непридатна або неблагополучна і що подальше проживання з батьками становитиме реальну і суттєву небезпеку її нормальному життю, застосовуючи принципи розумності, справедливості і пропорційності, суд дійшов висновку, що Орган опіки та піклування не довів доцільність відібрання неповнолітньої ОСОБА_4 від батьків ОСОБА_1 і ОСОБА_3 та що в цій конкретній ситуації розлучення дитини з батьками відповідає її бажанню та необхідне в якнайкращих інтересах.

Також суд вважає, що вжиті попереджувальні заходи, зокрема, тимчасове відібрання дитини у відповідачів Органом опіки і піклування та її поміщення до притулку, а також видання Яворівським районним судом Львівської області обмежувального припису ОСОБА_3 , яким заборонено йому на строк шість місяців перебувати у місці спільного проживання з ОСОБА_1 , матимуть суттєвий виховний вплив на відповідачів, змусять їх переосмислити свою поведінку, ставлення до сімейного життя, виховання дітей тощо.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність достатніх та безумовних підстав для відібрання неповнолітньої ОСОБА_4 від батьків ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 і ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 та про накладення заборони на відчуження житла неповнолітньої ОСОБА_4 , що належить їй на праві користування та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки ці виможи є похідними і залежать виключно від задоволення позовної вимоги про відібрання дитини.

Керуючись ст. ст. 2, 12, 76-81, 89, 141, 142, 258-259, 263-265, 288-289 Цивільного процесуального кодексу України,

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне найменування сторін:

позивач - Івано-Франківська селищна рада Яворівського району Львівської області, , адреса місцезнаходження: Львівська область, Яворівський район, селище Івано-Франкове, площа Ринок,1;

відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Д.Б. Поворозник