ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5191/25 Справа № 212/1267/23 Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Лідовська А.А.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2 , Виконавчий комітет Покровської районної у місті ради

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Міністерство оборони України, Головне управління Національної гвардії України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справі, цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник - адвокат Шемет Ігор Олегович на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2025 року, ухвалене суддею Ваврушак Н.М. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 14 лютого 2025 року,

ВСТАНОВИВ

У лютому 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Міністерство оборони України, Головне управління Національної гвардії України про встановлення факту спільного сумісного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

В обґрунтування позову зазначила, що ОСОБА_1 з червня 2009 р. по травень 2022 року проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . У зв`язку із тим, що вони не перебували у зареєстрованому шлюбі, запис про народження здійснений згідно норм ст.135 СК України.

Крім того, факт спільного сумісного проживання разом із ОСОБА_2 буде підтверджений показаннями свідків та спільними фотокартками, які зроблені протягом сімейного життя.

24.02.2022 року розпочалося повномасштабне вторгнення збройних сил рф на території України, та її цивільний чоловік - ОСОБА_2 був мобілізований до Збройних сил України.

06.05.2022 року батько відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 отримав повідомлення про полон №47/22, відповідно до змісту якого ОСОБА_2 головний сержант - командир 1-го відділення 3-го стрілецького взводу стрілецької роти (з охорони об`єкта №219 комбінату « Трикутник ») стрілецького батальйону (з охорони важливих державних об`єктів) військової частини НОМЕР_1 НГУ, який виконував завдання з відсічі та стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій області, з 14.05.2022 року визнаний безвісті зниклим.

Позивач просила суд встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з червня 2009 року по день визнання відповідача безвісті зниклим, а саме 14.05.2022 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2025 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Міністерство оборони України, Головне управління Національної гвардії України про встановлення факту спільного сумісного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в повному обсягу.

Позивач ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Шемета І.О. оскаржила рішення суду в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, представник позивача ОСОБА_5 , посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить його скасувати, ухвалити нове, яким встановити факт спільного сумісного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з червня 2009 року по день визнання відповідача безвісті зниклим, а саме 14.05.2022 року.

При цьому, представник позивача зазначає, що позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог суду було надано ряд доказів, зокрема копія свідоцтва про народження сина, факт спільного проживання та ведення побуту було підтверджено свідками: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 - батьком відповідача - 1, який безпосередньо підтвердив, що позивач і відповідач-1 були однією сім`єю, виховували дитину, яку батьки відповідача-1 вважають онуком, вели спільне господарство, несли спільні права та обов`язки. До позовної заяви долучено спільні фотокартки позивача та відповідача, зроблені у різні періоди часу спільного проживання, в тому числі зі спільною дитиною на відпочинку з батьками, однак судом першої інстанції дані факти у їх сукупності не були прийняті до уваги. Вважає, що відмова суду першої інстанції у задоволенні позову є необґрунтованою, оскільки вона не враховує всі обставини на які посилається позивач, наявність спільної дитини, акт про проживання № б/№ від 16.07.2022, підписаний головою правління ОСББ «КР ОЛІМП 31», який засвідчує спільне проживання позивача та відповідача - 1 та свідчення батьків відповідача-1, які підтверджують факт ведення спільного побуту, наявність спільного бюджету.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині мотивів відмови у задоволенні позову, з огляду на таке.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що в Акті Голови правління ОСББ «КР Олімп 31» від 16.07.2022 року вказано, що в квартирі АДРЕСА_2 проживають мати - ОСОБА_1 , 1973 р. н. (проживає з 1999 року), батько - ОСОБА_2 , 1983 р. н. (проживає з 2009 року), син - ОСОБА_3 , 2012 р. н. (проживає з 2012 року). (а. с. 6)

Позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджено Витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №1227-1 за 2018 рік. (а. с. 5)

За наданою Департаментом адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради суду інформацією, встановлено, що за відомостями з Реєстру Криворізької міської територіальної громади станом на 14.05.2022 за адресою: АДРЕСА_4 зареєстровано 5 осіб: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . (а. с. 127, 196-197)

Сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не перебували у шлюбі. Відповідно до повідомлення Покровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 09.10.2024 №2853/31.10-40, відповідач ОСОБА_2 , перебував у шлюбі з ОСОБА_12 з 2006 року по 2011 рік, позивач ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_13 з 1994 року по 1999 рік. (а. с. 192)

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 24 січня 2012 року, виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_8 у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області та батьками вказані: батько - ОСОБА_14 , мати - ОСОБА_1 (а. с. 7), актовий запис здійснений згідно із ст.135 СК України. (а. с. 193-194, 202).

Згідно повідомлення про полон №47/22 від 06.05.2022 року, виданого ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_2 , головний сержант - командир 1-го відділення 3-го стрілецького взводу стрілецької роти (з охорони об`єкта №219 комбінату « Трикутник ») батальйону (з охорони важливих державних об`єктів) військової частини НОМЕР_1 НГУ, який виконував завдання з відсічі та стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій області з 14.05.2022 року визнаний безвісті зниклим. Дане повідомлення надіслане батьку відповідача ОСОБА_4 (а. с. 15)

До матеріалів справи позивачем надані ксерокопії світлин, на яких зображені чоловіки, жінки та діти. (а. с. 10-14).

Звертаючись до суду з позовом позивач не зазначала мету для встановлення факту спільного проживання та не вказала осіб, які не визнають чи оспорюють дану обставину.

Ухвалюючи рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, проте не може погодитись з мотивами відмові у позові, з огляду на таке.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Право вибору способу захисту, передбаченого законом, належить особі, яка звернулася за захистом свого права.

Як вбачається зі змісту статей 51, 175 ЦПК України, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Винятки становлять справи, вирішення яких є неможливим без участі усіх співвідповідачів у зв`язку із характером спірних правовідносин.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висновувала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Тоді як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16-ц (пункт 43), від 19 травня 2020 року у справі № 263/17218/18 (пункт 24).

Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє в позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (пункт 54) та 13 жовтня 2020 року у справі № 640/22013/18 (пункт 31)).

Частиною 2 статті 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99).

Сторонами у справі позовного провадження про встановлення факту проживання чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу є ті особи, які вважають, що вони проживали однією сім`єю один з одним, а у випадку смерті до участі в справі можуть бути залучені їх спадкоємці, а також ті особи на права та обов`язки яких може вплинути рішення про встановлення факту.

З позовної заяви та з наданих доказів вбачається, що відповідач ОСОБА_2 проходив службу у військової частини НОМЕР_1 НГУ та виконував завдання з відсічі та стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій області, визнаний безвісті зниклим з 14.05.2022 року.

Матеріали справи не містять відомостей про факт смерті, тобто правовий статус (цивільна правоздатність та дієздатність) відповідача ОСОБА_2 на день розгляду справи не встановлений, а дана обставина позбавляє суд виконати вимоги ЦПК України про повідомлення особи про розгляд, отримання та ознайомлення із позовом та інших дій, які суд має вчинити для розгляду справи, або ж залучити до участі у справі інших осіб.

Правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, правове регулювання суспільних відносин, пов`язаних із набуттям правового статусу осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, порядок обліку, розшуку та соціального захисту таких осіб і членів їхніх сімей врегульовано Законом України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин».

Відповідно до вказаного Закону такого статусу набуває зникла безвісти особа з моменту внесення її до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин.

Надання особі статусу зниклої безвісти за особливих обставин відповідно до цього Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством.

Як встановлено судом, позивач, звертаючись до суду з позовом не зазначала мету для встановлення факту спільного проживання та не вказала осіб, які не визнають чи оспорюють дану обставину.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 року №884 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - Порядок).

Цей Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - військовослужбовці).

Відповідно до пункту 3 Положення за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) (пункт 4 Положення).

При цьому, як передбачено п.7 Положення, виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей (пункт 7 Положення).

Як зазначалось вище, звертаючись до суду з позовом позивач не зазначала мету для встановлення факту спільного проживання з ОСОБА_2 та не вказала осіб, які не визнають чи оспорюють дану обставину, зокрема батька зниклого безвісті ОСОБА_2 - ОСОБА_4 як спадкоємця сина, також Міністерство оборони України, як особу на права та обов`язки якого може вплинути рішення про встановлення факту.

Отже, суд першої інстанції, встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, повинен був відмовити у позові до такого відповідача, проте суд відмовив у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю, що не відповідає дійсним обставинам справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що правильне по суті судове рішення підлягає зміні, з урахуванням мотивів відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст.367,368,374,376,381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник - адвокат Шемет Ігор Олегович задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2025 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 30 червня 2025 року.

Головуючий:

Судді: