Справа № 461/9557/24 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/811/759/25 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року м.Львів

Справа № 461/9557/24

Провадження № 22-ц/811/759/25

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду міста Львова, ухвалене у м. Львові 4 лютого 2025 року, у складі судді Волоско І.Р. у справі за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості,-

встановив:

2 грудня 2024 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Просить стягнути з відповідачів заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії за період з 1 грудня 2021 року по 29 лютого 2024 року в розмірі 4 088,03 грн. В обгрунтування позову посилається на те, що квартира, щодо якої виникла заборгованість, знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 1 грудня 2021 року з відповідачем укладено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, які за своєю правовою природою є публічними договорами приєднання, типова форма яких затверджена постановами Кабінету Міністрів України №1022, №1023 від 8 вересня 2021 року. Зазначає, що за умовами вказаних договорів ЛМКП «Львівтеплоенерго» зобов`язується надавати споживачу послуги відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договорами. Нарахування вартості послуги з постачання теплової енергії за вказаною адресою з грудня 2021року проводиться - за теплову енергію на загальнобудинкові потреби витрати на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення. Згідно довідки з місця проживання, склад сім`ї та реєстрацію, відповідачі є співвласниками, зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачами послуг з постачання теплової енергії. Вказує, що для здійснення оплати за надані послуги з постачання теплової енергії відповідачам був відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 , а також щомісячно направлялися повідомлення про нарахування вартості та кількості даних послуг з метою їх оплати. Актами включення системи теплопостачання до будинку АДРЕСА_2 за 2021-2024 роки підтверджується, що теплова енергія у будинок зайшла від виконавця послуги - ЛМКП «Львівтеплоенерго», перебуває та циркулює у системі теплопостачання будинку, а управитель будинку ЛКП «Старий Львів» підтверджує цей факт. Дані акти доводять факт надання позивачем теплової енергії до будинку АДРЕСА_2 . Зазначає, що всупереч п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та чинних договорів відповідачі не виконали свого зобов`язання щодо сплати послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Оплата за спожиті послуги повинна здійснюватися споживачем до кінця розрахункового періоду (місяця). Стверджує, що у відповідачів виникла заборгованість за послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) за період з 1 грудня 2021 року по 29 лютого 2024 року в розмірі 4 088,03 грн. Просить позов задовольнити.

Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 4 лютого 2025 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії, за період з 1 грудня 2021 року по 29 лютого 2024 року в сумі 4 088,03 грн. Проведено розподіл судових витрат.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Вказує, що відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець послуг зобов'язаний укласти з кожним споживачем індивідуальний договір. Зазначає, що між нею та ЛМКП «Львівтеплоенерго» такий договір відсутній, тому у позивача немає законних підстав вимагати сплату заборгованості. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів», будь-яка оплата має ґрунтуватися на законних підставах та відповідати договірним зобов'язанням. Зазначає, що позивач не довів факт надання послуг у повному обсязі та відповідно до нормативних вимог. Стверджує, що неодноразово зверталася зі скаргами на неналежну якість теплопостачання, проте позивач не вжив заходів для усунення недоліків. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі неналежного надання послуги або її відсутності споживач має право на зменшення платежу. Вказує, що акти звірки взаєморозрахунків між нею та позивачем не складалися, тому немає підтвердження реальної наявності заборгованості. Посилається на те, що суд першої інстанції розглянув справу без її повідомлення, що суперечить ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 129 Конституції України. Відсутність можливості захистити свої інтереси є грубим порушенням процесуальних прав.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою прийняття рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного тексту судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Відносини у сфері житлово-комунальних послуг врегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року, Законом України «Про теплопостачання» від 2 червня 2005 року та відповідними постановами Кабінету Міністрів України та рішеннями органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1цього Закону індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» ЛМКП «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією - суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Згідно із п.п. 1 та 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, а також оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Встановлено, що 1 грудня 2021 року з відповідачем укладено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, які за своєю правовою природою є публічними договорами приєднання, типова форма яких затверджена постановами Кабінету Міністрів України №1022, №1023 від 8 вересня 2021 року.

За умовами цих договорів ЛМКП «Львівтеплоенерго» (виконавець) зобов`язується надавати споживачу послуги відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.

Нарахування вартості послуг з постачання теплової енергії проводяться з урахуванням вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року та Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» від 9 червня 2018 року.

Порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих послуг визначений у ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», та Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, що затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житловокомунального господарства України від 28 грудня 2018 року № 315 (зі змінами та доповненнями).

Встановлено, що нарахування вартості послуги з постачання теплової енергії за адресою проживання відповідачів проводиться з грудня 2021 року (за теплову енергію на загальнобудинкові потреби витрати, на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення).

Пунктом 3 розділу І Методики 315 із змінами і доповненнями, внесеними наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 грудня 2021 року №358, визначено, що обсяг теплової енергії розподіляється між усіма споживачами будівлі, а саме: «Розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом). На квартири з індивідуальним опаленням розподіляються витрати теплової енергії на загальнобудинкові потреби та витрати теплової енергії на забезпечення внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання».

Пункт 12 розділу IV Методики №315 передбачає, що обсяг теплової енергії, витраченої на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень.

Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні-послуги» та Постанови Кабінету Міністів України №808 від 21 серпня 2019 року з 1 грудня 2021 року споживачам виставляється плата за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії.

Розмір плати за абонентське обслуговування нараховується щомісячно протягом року у фіксованому розмірі на один особовий рахунок незалежно від кількості мешканців у квартирі та незалежно від обсягу споживання послуги або відсутності споживання постуг.

Оскільки у будинку встановлено прилад обліку теплової енергії, плата, за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії включає витрати на обслуговування та заміну вузла комерційного обліку. Відповідно, плата становить - 24,18 грн. на місяць (з ПДВ) з урахуванням витрат на заміну вузлів комерційного обліку теплової енергії.

Нарахування за опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, за теплову енергію на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та плата за абонентське обслуговування регламентуються п.38 Постанови Кабінету Міністрів України №830 від 21 серпня 2019 року «Правила надання послуги з постачання теплової енергії та типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії», а саме: споживач не звільняється від оплати послуг у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення. який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення, та за абонентське обслуговування у разі відсутності фактичного споживання ним послуги або у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого теплопостачання та постачання гарячої води.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 цього Закону, майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Чинними нормативно-правовими актами не передбачено звільнення споживачів від обов`язку оплати теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування.

Кожен споживач-власник або орендар приміщення, яке є самостійним об`єктом нерухомого майна у багатоквартирному будинку, повинен приймати участь у загальному розподілі обсягу спожитої теплової енергії, в т.ч., витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення у відповідності до Методики.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово- комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно із ст. ст. 67, 68 ЖК Української РСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Пунктом 34 Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії передбачено, що споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

Відповідно до підпункту 3 п. 41 споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за ціною/тарифом, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені цим договором.

Згідно із постановами Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16-ц, від 6 листопада 2019 року у справі №642/2858/16, факт відсутності договору про надання житлово- комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до п.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ст. 11 цього Кодексу цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 9 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Відповідно до п.1 Рішення 968 від 30 жовтня 2020 року суб`єктам господарювання, які виступають виконавцями житлово - комунальної послуги, надано право користування реєстром територіальної громади м. Львова в частині перегляду інформації та одержання витягу та довідок про кількість зареєстрованих осіб.

Встановлено, що квартира щодо якої виникла заборгованість, знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки з місця проживання, склад сім`ї та реєстрацію, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками вказаної квартири, зареєстровані та проживають за цією адресою та є споживачами послуг з постачання теплової енергії.

Відповідачам для здійснення оплати за надані послуги з постачання теплової енергії був відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 , а також щомісячно направлялися повідомлення про нарахування вартості та кількості даних послуг з метою їх оплати.

Актами включення системи теплопостачання до будинку АДРЕСА_2 за 2021-2024 роки, підтверджується, що теплова енергія у будинок зайшла від виконавця послуги - ЛМКП «Львівтеплоенерго», перебувала та циркулювала у системі теплопостачання будинку, що підтвердив управитель будинку - ЛКП «Старий Львів».

Ці акти доводять факт надання позивачем теплової енергії до зазначеного будинку на вулиціДовбуша у м.Львові.

Актами встановлення від 20 лютого 2021 року № 55 та експлуатаційної повірки комерційного (будинкового) приладу обліку теплової енергії від 24 вересня 2021 року №0551 підтверджується здійснення обліку наданої послуги, а інформація про спожиту теплову енергію у будинку, згідно показників приладу комерційного обліку, є доказом споживання теплової енергії його мешканцями та містить дані про кількість спожитої теплової енергії, зокрема, на загальнобудинкові потреби опалення.

Встановлено, що нарахування кількості та вартості послуги з постачання теплової енергії на загальнобудинкові потреби за вказаною адресою проводилися згідно показів загальнобудинкового приладу обліку теплової енергії на підставі та відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 - в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 року № 1022, відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року № 315.

Згідно із ч.1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Тарифи на послуги встановлюються уповноваженим органом на момент надання таких послуг, тобто Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, відповідно до ст. 16 Закону України «Теплопостачання», Законів України «Про житлово-комунальні послуги», «Про Державне регулювання у сфері комунальних послуг», підпункту 5 п. 4 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого Указом Президента України від 2014 року № 715/2014, своєю постановою затверджує Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з центрального опалення та гарячого водопостачання.

Постановою НКРЕ КП від 10 грудня 2018 року № 1755 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню ЛМКП «Львівтеплоенерго», яке є виконавцем цих послуг» установлені тарифи, за якими відповідачі зобов`язані оплачувати надану йому послугу.

З урахуванням наведеного, відповідачі зобов`язані сплачувати за складову частину витрати теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення та допоміжних приміщень та функціонування внутрішньобудинкових систем опалення,.

Всупереч п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та чинних договорів відповідачі не виконали свого зобов`язання щодо сплати послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Оплата за спожиті послуги повинна здійснюватися споживачем до кінця розрахункового періоду (місяця).

У відповідачів виникла заборгованість за послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) за період з 1 грудня 2021 року по 29 лютого 2024 року в розмірі 4 088,03 грн.

ОСОБА_1 посилається на те, що фактично не користується послугами відповідача з постачання тепла та має індивідуальну систему опалення. Позивачем не відновлені прилади опалення у місцях загального користування.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі №6-1706цс15, самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання. Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчать про виконання послуг позивачем, а відповідач незалежно від споживання цієї послуги, або відмови від її споживання, зобов`язаний оплатити надані послуги. У разі наміру споживача припинити надання послуг з централізованого теплопостачання, останній не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мереж теплопостачання.

Відповідачами не надано доказів, що підтверджують факт відключення від мереж централізованого опалення у визначеному законом порядку та не надано власного розрахунку, який би спростовував розрахунок, наданий позивачем.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги. Підстави для скасування оскаржуваного рішення не встановлені. Також належить взяти до уваги, що відсутність договору не звільняє отрумувача послуг від сплати за такі.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 4 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та за загальним правилом оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України (якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

При наявності передбачених законом підстав для касаційного оскарження, касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Постанова складена і підписана 26 червня 2025 року.

Головуючий_-_____________________Т. І. Приколота

Судді: ________________Ю.Р. Мікуш ___________________ Р.В. Савуляк