Справа № 462/2546/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

04 липня 2025 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді Постигач О.Б.

за участю секретаря судового засідання Глушко С.І.

представника позивача Ракушинець А.А.

третьої особи ОСОБА_1

третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Залізничний відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання батьківства,

в с т а н о в и в:

Представник позивача адвокат Ракушинець А.А. через систему «Електронний суд» звернувся до Залізничного районного суду м. Львова із позовом, в якому просить визнати ОСОБА_3 батьком ОСОБА_2 та внести зміни до актового запису про народження в книзі запису актів громадянського стану про народження № 5701 від 01.08.1991 року, замінивши запис в графі «батько»: « ОСОБА_4 » на запис в графі батько: « ОСОБА_3 ».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач ОСОБА_3 є біологічним батьком ОСОБА_2 , що підтверджується висновком генетичної експертизи № MGU 0689 від 03.07.2024 року, проведеної ТОВ «Генкод Діагностик», а також поясненнями матері дитини ОСОБА_1 . Позивач зазначив, що у 1990 році перебував у фактичних стосунках із ОСОБА_1 , однак того ж року їхні відносини припинились. Відомостей про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 позивач не мав. Згідно з актовим записом про народження дитини, батьком вказано ОСОБА_4 , з яким ОСОБА_1 уклала шлюб 24.10.1998 року, а розірвала 21.06.2014 року. У липні 2024 року ОСОБА_1 повідомила позивача про те, що її син ОСОБА_5 є його біологічним сином. Позивач ініціював проведення генетичної експертизи, яка підтвердила його батьківство. У зв`язку з викладеним, позивач вважає за необхідне привести у відповідність до фактичних обставин документи, що посвідчують походження дитини, та просить суд задовольнити позов.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 14.05.2025 року відкрито відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. З метою виконання вимог ч. 1 ст. 189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі.

Протокольною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 16.06.2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

Відповідач ОСОБА_4 про час і місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином, рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, скерованими за його останнім зареєстрованим місцем проживання.

Суд направляв за останнім зареєстрованим місцем проживання також копію ухвали про відкриття провадження у справі. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд.

Таким чином, надсилання листа рекомендованою поштою на фактичну адресу є достатнім для визнання повідомлення належним чином здійсненим, оскільки подальше отримання кореспонденції адресатом не залежить від волі та контролю відправника, зокрема й суду.

Указана правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2021 року у справі № 911/3142/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б.

До того ж, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про

Такої правової позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18, провадження № 61-185св23.

Відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦПК України процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів для розгляду справи по суті, а також те, що представник позивача щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, ухвалив проводити заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, покликаючись на мотиви, викладені у позовній заяві та просив таку задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечив.

Третя особа ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала. Пояснила суду те, що на момент народження ОСОБА_2 вона була оформлена як мати-одиначка, у зв`язку з чим в актовому записі про народження дитини батьком було вказано особу на ім`я ОСОБА_6 , з її слів. У 1998 році, після укладення шлюбу з ОСОБА_4 , останній змінив своє прізвище на її, та до актового запису було внесено відповідні зміни, зокрема батьком дитини було зазначено ОСОБА_4 . При цьому ОСОБА_1 підтвердила, що позивач ОСОБА_3 дійсно є біологічним батьком ОСОБА_2 , однак вони спільно не проживали, не підтримували контакт, оскільки ОСОБА_3 перебував за кордоном. Із ОСОБА_4 вона познайомилася у 1994 році, коли її сину було близько трьох років. Позивачу повідомила, що він є біологічним батьком дитини Після розірвання шлюбу з ОСОБА_4 ..

Третя особа ОСОБА_2 проти задоволення позовних вимог не заперечував. Пояснив, що знайомий з позивачем, йому було відомо, що ОСОБА_3 є його біологічним батьком, про що він дізнався зі слів самого позивача, а також зі слів своєї хресної. Зазначив, що на даний час підтримує зв`язок із позивачем.

Третя особа Залізничний відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції явку свого представника у судове засідання не забезпечив, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету у підсистемі «Електронний суд», заяви про розгляд справи за його відсутності не надав.

Частиною 6 ст. 128 ЦПК України встановлено, що судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Крім цього, відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.

Згідно з пунктом 111 Розділу V «Перехідні положення» Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішення Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 № 1845/0/15-21, особа, яка використовує підсистему «Електронний суд», самостійно несе відповідальність за свій електронний кабінет, направлені йому копії судових рішень вважаються отриманими, про що суду стає відомо з повідомлення про доставлення електронного листа.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 01.08.1991 року відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому проведено державну реєстрацію народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із складанням відповідного актового запису № 5701 та видачею свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 . У свідоцтві про народження зазначено місце народження: Україна, Львівська область, місто Львів та батьків: батько ОСОБА_4 та мати ОСОБА_1 /а.с.6/.

Із наданої копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису № 3 вбачається, що 05.01.2017 року Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області на підставі актового запису про встановлення батьківства № 13 від 12.11.1998 року внесено зміни до актового запису про народження дитини, а саме:

по батькові дитини змінено з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 »;

ім`я батька змінено з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 »;

по батькові батька змінено з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_12 »;

до запису про батька додано дату народження ІНФОРМАЦІЯ_3 (раніше інформація була відсутня);

відомості про національність батька змінено з «росіянин» на «українець» /а.с.10-11/.

Окрім цього, з долученої до матеріалів справи копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб № 8 від 26.05.2017 року вбачається, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище ОСОБА_13 ) був укладений 24.10.1998 року, про що складено актовий запис № 396, та розірваний 21.06.2014 року, про що складено актовий запис № 48 /а.с.12-13/.

Відповідно до висновку молекулярно-генетичного експертного дослідження про біологічне батьківство № MGU 0689 від 03.07.2024 року, проведеного ТОВ «ГенКод Діагностк», ймовірність того, що позивач є біологічним батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в рамках проведеного дослідження складає 99,999999% /а.с.9/.

Відповідачем пояснень та доказів на спростування наведеного до суду не надано.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини.

Згідно зі статтею 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Визнання батьківства за рішенням суду регулюється статтею 128 СК України.

Згідно зі статтею 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства.

Відповідно до п. 6, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Згідно зі ст. 129 СК зазначена особа може звернутися з такими вимогами у межах строку позовної давності (один рік), перебіг якого починається з дня, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до статей 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

При розгляді спору щодо визнання батьківства суд має виходити зі змісту ч. 2 ст. 128 СК України, відповідно до якої підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Визнання батьківства за рішенням суду, розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема, обов`язку з утримання дитини.

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18).

Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ч. 2 ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Верховний суд у постановах від 23.10.2019 року, справа № 382/2559/15-ц, та від 19.09.2018 року справа № 761/10732/16-ц, дійшов висновку про те, що тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (точність позитивного результату ДНК-аналізу (тобто підтвердження батьківства) складає 99,999999 %). Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти російської федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

За статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може гуртуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Що стосується вимоги про внесення змін до актового запису про народження, то суд зазначає таке.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, у тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини.

Відповідно до ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Відповідно до п. 20 п. 1 Розділу ІІІ «Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні» затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5, зареєстрованим 14.01.2011 за № 55/18793, затверджено Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання (надалі Правила).

Згідно із п. 1.7 Правил зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису.

Відповідно до п. 2.13.1 Правил, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану.

Згідно з п. 2.16.4 Правил, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

З огляду на наведене, суд, ураховуючи, що позивач просить визнати його батьком дитини, відповідач заперечень суду не надав, а треті особи, зокрема мати ОСОБА_2 , повністю визнають факт батьківства, суд приходить до висновку, приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі задоволення позову на відповідача.

Тому суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір, який сплачено при подачі позовної заяви до суду у сумі 1211, 20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 200, 206, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати громадянина України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Комунарськ, Луганської область, батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцям. Львова.

Внести зміни до актового запису № 5701від 01.08.1991 року, про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного Відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому,зазначивши у графі «батько» - « ОСОБА_3 » замість « ОСОБА_4 ».

Після внесення змін до актового запису про народження видати нове свідоцтво про народження.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної чинності, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 )

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ,

Третя особа: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 ,

Третя особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ,

Третя особа: Залізничний відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, місцезнаходження: 79013, м. Львів, вул. Новий Світ, 22.

Суддя: Постигач О.Б.