КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 382/1990/24

номер провадження 22-ц/824/8617/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Яготинського районного суду Київської області від 31 січня 2025 року /суддя Кисіль О.А./

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та на особисте утримання матері, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ОСОБА_3 звернулася до Яготинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання їхнього спільного сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, та на особисте утримання матері у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку, до досягнення дитиною трьох років.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 31 січня 2025 року позов задоволено повністю: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з 04 листопада 2024 року до повноліття дитини, та аліменти на утримання позивачки у розмірі 1/6 частини всіх видів доходу, щомісячно, з 04 листопада 2024 року до 14 квітня 2027 року. /а.с. 73-79/

Не погоджуючись із рішенням у частині стягнення аліментів на утримання матері, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення в цій частині та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Апелянт вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував ст. 84 СК України, яка, на його думку, стосується лише зареєстрованого шлюбу, не врахував відсутність доказів спільного проживання однією сім`єю та недоведеність його фінансової спроможності утримувати позивачку. Також апелянт посилався на добровільну сплату аліментів на дитину у розмірі 10 000 грн за два місяці, що перевищує мінімальний розмір.

ОСОБА_3 у відзиві на апеляційну скаргу просила залишити рішення без змін, посилаючись на ч. 2 ст. 91 СК України, яка передбачає право матері на утримання у разі проживання з дитиною, навіть без зареєстрованого шлюбу. Позивачка зазначила, що факт спільного проживання підтверджується визнанням відповідача у відзиві на позов, а його фінансова спроможність підтверджується добровільними виплатами аліментів.

Учасники справи про розгляд у порядку письмового провадження поінформовані належним чином.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 і ОСОБА_1 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2022 по 2024 рік, що підтверджується поясненнями позивачки та визнанням відповідача у відзиві на позовну заяву (а.с. 31), де він зазначив, що утримував позивачку під час вагітності та після народження дитини до 26 вересня 2024 року . У сторін є спільний син, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з матір`ю у м. Яготині, що підтверджується Актом обстеження від 22 жовтня 2024 року. Позивачка перебуває у декретній відпустці, отримує соціальні виплати у розмірі 860 грн, інших доходів не має. Відповідач є працездатною особою, не має інших утриманців, має нерегулярні заробітки, але добровільно сплатив аліменти на дитину у розмірі 10 000 грн за два місяці.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно керувався нормами матеріального права: ст. 180 СК України, яка встановлює обов`язок батьків утримувати дитину до повноліття; ст. 182 СК України, яка визначає критерії для встановлення розміру аліментів; ч. 2 ст. 91 СК України, яка передбачає право матері на утримання у разі проживання з дитиною, відповідно до ч. 2, 4 ст. 84 СК України, незалежно від її працевлаштування чи матеріального становища, за умови, що батько може надавати матеріальну допомогу.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачка має право на аліменти на своє утримання, оскільки проживає зі спільною дитиною, якій не виповнилося трьох років, а відповідач не довів неможливість надавати матеріальну допомогу.

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів спільного проживання не мають правового значення, при застосуванні ст. 84 СК України, оскільки ч. 2 ст. 91 СК України прямо передбачає право матері на утримання у разі проживання з дитиною, навіть без зареєстрованого шлюбу. Доводи про відсутність фінансової спроможності не підтверджені доказами.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та ґрунтуються на помилковому тлумаченні законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Яготинського районного суду Київської області від 31 січня 2025 року - залишити без задоволення.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 31 січня 2025 року, - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Головуючий: Судді: