Справа № 342/1605/23
Провадження № 22-ц/4808/892/25
Головуючий у 1 інстанції Гайдич Р. М.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів:Баркова В.М., Девляшевського В.А.

за участю секретаря - Гудяк Х. М.

учасники справи

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 10 квітня 2025 року, ухвалене в складі судді Гайдича Р.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна,

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Резнік К.О., звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.12.2021 року перебуваючи у шлюбі сторони за спільні кошти придбали автомобіль «Mercedes-Benz» д.н. НОМЕР_1 , 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , жовтого кольору. Автомобіль зареєстрований на відповідача, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію НОМЕР_3 від 05.12.2021 та на даний час знаходиться у відповідача у користуванні. Оскільки автомобіль є спільною власністю подружжя та кожному з яких належить рівна частка автомобіля у розмірі 1/2. Середня ринкова вартість автомобіля складає 288 000,00 грн дані про ринкову вартість автомобіля взято з інтернет ресурсів «Аuto Ria» та «RST.UA», як єдиних доступних позивачеві способів визначити приблизну ринкову вартість автомобіля, оскільки на даний час автомобіль знаходиться у відповідача і жодного доступу до нього позивач не мала. Вважала, що єдиним способом вирішення спору щодо користування даним спільним майном, є сплата відповідачем на корись позивачки грошової компенсації за 1/2 частину вартості автомобіля, що становить 144 000,00 грн.

Просила суд визнати спільною сумісною власністю позивачки та відповідача автомобіль «Mercedes-Benz» д.н. НОМЕР_1 , 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , жовтого кольору з рівними частками права власності у позивача та відповідача; стягнути з відповідача на користь позивачки компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля у розмірі 144 000,00 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1440,00 грн, на правову допомогу у розмірі 17 925,00 грн.

Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 10 квітня 2025 року позов задоволено частково.

Суд визнав транспортний засіб автомобіль «Marcedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , жовтого кольору, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля «Marcedes-Benz», д/н державний номерний знак НОМЕР_1 , 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , жовтого кольору.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля «Marcedes-Benz», д/н НОМЕР_1 , 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 в розмірі 47 715,74 грн, витрати на проведення експертизи в розмірі 3597,08 грн, судовий збір в розмірі 1014,16 грн, 5 000,00 грн витрат, пов`язаних з надання правової допомоги.

Не погодившись з вказаним рішенням суду в частині стягнення витрат на проведення експертизи та витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Борщенко В.В., подав апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду щодо покладення витрат на проведення судової експертизи за рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 10.04.2025 року на відповідача є необґрунтованим. Суд не врахував принцип пропорційності та часткового задоволення позову, оскільки витрати на експертизу мають бути покладені на позивача або розподілені пропорційно.

Скаржник зазначає, що розподіл судових витрат повинен відбуватися з урахуванням не лише результатів розгляду справи, але й дій кожної сторони щодо сприяння встановленню істотних для справи обставин, що відповідає правовому висновку, викладеному у постанові ВП ВС від 19.02.2020 року по справі №755/9215/15-ц. Суд не може перекладати витрати на сторону лише за результатами судового рішення.

Скаржник посилається на те, що безпідставним є стягнення з нього витрат на правову допомогу позивача, оскільки така позиція суду першої інстанції не ґрунтується на об`єктивній оцінці доказів та суперечить законодавству щодо критерію реальності, необхідності та розумності таких витрат. Подані позивачкою докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу не містять жодного детального опису обсягу виконаної роботи, інформації про тривалість підготовки, кількість процесуальних дій чи обґрунтовану тарифікацію витрат, не дають змоги встановити які саме дії адвоката оцінювались у розмірі 17 925 грн і чому суд, зменшуючи суму до 5000 грн, вважав саме цю суму обґрунтованою. Формальна наявність квитанції не звільняє суд від обов`язку перевірити співмірність та необхідність таких витрат, навіть часткове задоволення вимоги про відшкодування правової допомоги не відповідає реальному обсягу роботи, а отже є формальним та безпідставним.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 не з`явилися, про дату, місце та час судового засідання повідомлені належним чином про, що свідчить довідка про доставку електронного документу. У апеляційній скарзі представник скаржника просила розглядати справу без її участі.

У судовому засіданні ОСОБА_1 проти задоволення апеляційної скарги заперечила.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справу.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без відповідача та його представника, які повідомленені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Із змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення оскаржується в частині судових витрат на експертизу та витрат на правничу допомогу. Рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 10 квітня 2025 року не оскаржується в частині поділу майна та стягнення витрат по сплаті судового збору, тому апеляційний суд відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в оскаржуваній частині, а саме в частині стягнення судових витрат на експертизу та витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Стягуючи на користь позивачки суму понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн, суд першої інстанції виходив із складності та обсягу виконаних адвокатом робіт, витраченого часу з урахуванням критерію розумності. Суд першої інстанції дійшов висновку що витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 7194, 16 грн підлягають розподілу між сторонами порівну.

Що стосується стягнення витрат за проведення судової автотоварознавчої експертизи, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачаться із матеріалів справи ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 30.10.2024 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Резнік К.О. про призначення судової автотоварознавчої експертизи було задоволено,та призначено судову автотоварознавчу експертизу.

Згідно висновку експерта №1292/24-28 від 29.01.2025 року ТЗ Mercedes-Benz, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 визначено, що вартість саме цього автомобіля станом на 10.01.2025 ( дата огляду) складає 95 431,47 грн.

За проведення експертизи ОСОБА_1 сплатила 7194,16 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1.81049981.1

Стягуючи витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи з відповідача у розмірі 3597, 08 грн, суд першої інстанції не врахував п. 3 ч.1 ст.141 ЦПК України та дійшов помилкового висновку про покладання понесених витрат за проведення експертизи порівну на сторони. В цій частині доводи апеляційної скарги є слушними.

Враховуючи, що позовні вимоги про стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля задоволено частково, то з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи в розмірі пропорційно задоволеній частині позовних вимог, що складає -2383, 42 грн ( 33, 13%) (7194,16 %33,13).

Щодо витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

За ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ятастатті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19.

Позивачка просила суд стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 17 925,00 грн.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу сторона позивачки надала копію копію договору № 26/09-23-ПО від 26.09.2023 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Рєзнік К.О., згідно п.4.2 якого розмір гонорару адвоката становить 17 925 грн з урахуванням ПДВ та сплачується позивачем у готівковому чи безготівковому порядку на рахунок адвоката;

копію акту від 21.11.2023 приймання наданих послуг за договором № 26-09-23-ПО від 26.09.2023, згідно якого усна консультація та направлення адвокатського запиту до ТОВ «Інтернет-реклама РІА» (1 год) 3000 грн, складання та подання заяви про забезпечення позову (2 год) 4000 грн, складання та подання позовної заяви про розподіл майна подружжя з оформленням додатків (6 год) 10 425 грн;

копію платіжної інструкції від 03.10.2023 про оплату позивачем адвокату Резнік К.О. адвокатських послуг в розмірі 17 925,00 грн.

Таким чином, відповідачкою документально підтверджено та доведено витрати на правову допомогу в суді першої інстанції.

Відповідач заперечив розмір витрат на правничу допомогу, понесених позивачкою, пославшись на завищений розмір витрат на правничу допомогу та невідповідність складності справи та відсутності оплати саме таких коштів на правничу допомогу (а.с.173,том.3).

При відмові у стягненні витрат на правничу допомогу у розмірі 17 925,00 грн суд першої інстанції вважав, що витрати у заявленому розмірі є завищеними, натомість витрати у розмірі 5000 грн відповідають критерію розумності та реальності.

Надавши оцінку доказам щодо понесених витрат позивачем на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, врахувавши складність справи, суть спору, характер послуг, а також необхідність дотримання критерію розумності та справедливості, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що співмірним, розумним та необхідним у межах розгляду цієї справи у суді першої інстанції є розмір судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Однак, суд не застосував до визначеного розміру витрат на правничу допомогу принцип пропорційності задоволених вимог і доводи апеляційної скарги в цій частині є слушними. Тому в цій частині рішення суду підлягає зміні. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, з урахуванням принципу пропорційності на користь позивачки з відповідача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 1656,5 грн (33,13% від 5000 грн).

Згідно з пунктом 2 частини 1статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.4 ч.1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 10 квітня 2025 року в оскаржуваній частині щодо стягнення витрат за проведення судової автотоварознавчої експертизи та витрат на правничу допомогу необхідно змінити. Зменшити суму витрат за проведення судової автотоварознавчої експертизи, стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 3597, 08 грн на 2383, 42 грн, суму витрат на правничу допомогу з 5000 грн на 1656,5 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє Борщенко Владлена Валеріївна, задовольнити частково.

Рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 10 квітня 2025 року в оскаржуваній частині щодо стягнення витрат за проведення судової автотоварознавчої експертизи та витрат на правничу допомогу змінити.

Зменшити суму витрат за проведення судової автотоварознавчої експертизи, стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 3597, 08 грн на 2383, 42 грн, суму витрат на правничу допомогу з 5000 грн на 1656,5 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 03 липня 2025 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.М. Барков

В.А.Девляшевський