Справа № 463/140/25
Провадження № 2/463/822/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року Личаківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді: Стрепка Н.Л.,

з участю секретаря судових засідань: Онишкевича О.І.,

представника позивача: Яцишина І.В.,

представника відповідача: Решоти В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини, -

встановив:

адвокат Яцишин І.В., діючи на підставі ордеру серії ВС №1013469 від 27 грудня 2024 року в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом до відповідача про зменшення розміру стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 11 листопада 2020 року у справі №463/9561/19, на розмір частки від всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Позов мотивує тим, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 11 листопада 2020 року стягуються аліменти з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина в розмірі 1/3 частки доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 листопада 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Після набрання рішенням законної сили, суттєво змінились обставини, що впливають на визначені розміри аліментів. Через перенесене хірургічне втручання, незадовільний стан здоров`я у позивача утворилась заборгованість по несплаті аліментів приблизно в розмірі 150000 гривень. 26 листопада 2024 року позивачу продовжено строк другої групи інвалідності безстроково. Позивач потребує коштовного хірургічного втручання по заміні обох кульшових суглобів, приблизною вартістю 15000 доларів США у Чернівецькому Центрі травматології та ортопедії. Дохід позивача за 2019 рік склав 465143 гривні, за 2023 рік 369949 гривень. Вказує, що позивач постійно приділяє належну увагу синові (купує одяг, речі першої необхідності, відвозить (супроводжує) кілька разів на тиждень в заклад освіти та на тренування). Також позивачем оформлено договір страхування №212.3434652 від 21 травня 2019 року «Пакет програм добровільного страхування життя «Моя дитина», відподвіно до якого застрахованою особою є ОСОБА_3 . Як на підставу позову посилається на положення ч. 1 ст. 192 СК України.

Матеріали позову надійшли до Личаківського районного суду м. Львова 8 січня 2025 року, автоматизованою системою документообігу суду відповідно для розгляду таких було визначено суддю Мармаша В.Я.

У відповідності до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом 10 січня 2025 року в порядку ч. 8 ст. 187 ЦПК України було отримано витяг з Єдиного державного демографічного реєстру щодо відповідача ОСОБА_2 .

Водночас, 17 січня 2025 року суддя Мармаш В.Я. до вирішення питання про відкриття провадження у справі подав заяву про самовідвід від розгляду такої.

Ухвалою суду від 17 січня 2025 року задоволено заяву судді Мармаша В.Я. про самовідвід від розгляду справи.

У зв`язку з наведеним вище 17 січня 2025 року автоматизованою системою документообігу суду для розгляду даного позову визначено суддю Стрепка Н.Л.

Ухвалою суду від 20 січня 2025 року позов прийнято до розгляду суддею Стрепком Н.Л. та відкрито провадження у справі, розпочато підготовче провадження у такій.

30 січня 2025 року до суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Решоти В.В., що діє на підставі ордеру серії ВС №1342238 від 30 січня 2025 року, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вказує, що після набранням рішення суду законної сили позивач вже звертався в суд із позовом про зменшення розміру аліментів на утримання дитини. Однак, рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 11 травня 2022 року у справі №463/13706/21 йому було відмовлено у задоволенні позову. Таким чином, якщо в позивача і виникли обставини про які він зазначає, вони виникли вже після 11 травня 2022 року. Заборгованість по несплаті аліментів на дитину не є підставою для зміни розміру аліментів, накопичення заборгованості свідчить про ухилення позивача від виконання своїх обов`язків щодо дитини. Також стороною позивача не надано жодних підтверджуючих документів, які б свідчили про нагальну необхідність лікування по заміні обох кульшових суглобів, його вартість, або можливість проведення операції саме в закладі зазначеному в позові. Орієнтовні витрати, наведені у позові, є лише припущеннями, які не підкріплені жодними доказами. Участь батька у вихованні дитини, придбання необхідних речей чи допомога у повсякденному житті не є чимось винятковим чи таким, що заслуговує на особливий статус. Це є базовим обов`язком, який кожен з батьків повинен виконувати в інтересах своєї дитини.

21 лютого 2025 року до суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про витребування доказів, згідно з яким просив витребувати у Головного управління Державної податкової служби у Львівській області та у Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області довідки про доходи ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) за період з січня 2024 року по грудень 2024 року включно.

Ухвалою суду від 24 лютого 2025 року задоволено клопотання представника відповідача та витребувано у Головного управління Державної податкової служби у Львівській області та у Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області довідки про доходи ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) за період з січня 2024 року по грудень 2024 року включно.

3 березня 2025 року на адресу суду надійшов лист Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про неможливість надання інформації, оскільки фізична особа з реєстраційним номером облікової картки платника податків НОМЕР_1 в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків не зареєстрована.

7 березня 2025 року на адресу суду на виконання вказаної вище ухвали надійшов лист Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, яким надано інформацію щодо отримання ОСОБА_1 пенсії, однак не за реєстраційним номером облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , а за реєстраційним номером облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Протокольною ухвалою підготовчого засідання 31 березня 2025 року визнано обов`язковою явку в наступне підготовче засідання позивача з наданням його реєстраційного номеру облікової картки платника податків.

4 квітня 2025 року до суду через систему «Електронний суд» надійшли письмові пояснення представника відповідача ОСОБА_4 , згідно з якими у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі. Вказує, що 11 березня 2025 року представник позивача подав до суду ряд документів: договір №22283 про надання платних медичних послуг від 11 січня 2023 року; акт здачі приймання наданих медичних послуг згідно з договором №22283 від 13 січня 2023 року; квитанції про оплату від 11 січня 2023 року; рахунок №2 від 16 січня 2025 року та рахунок №15 від 16 січня 2025 року, як доказ законності позовних вимог. Однак, у доданому до клопотання договорі відсутня вартість медичних послуг, які мав би сплатити позивач; акт здачі-приймання наданих медичних послуг також не містить інформації про вартість послуг. Він лише підтверджує факт їх надання та відсутність претензій з боку позивача, що жодним чином не свідчить про обсяг понесених витрат. Рахунки №2 та №15 від 16 січня 2025 року не можуть бути визнані належними доказами оплати послуг, оскільки за своєю правовою природою не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Також у поданих документах немає відповідного договору та акту за 2024 чи 2025 роки, що могли б підтвердити реальність та необхідність понесених витрат у цей період, який має значення для розгляду справи. Подані докази не можуть вважатися належними для підтвердження матеріального становища позивача та не є підставою для зменшення розміру аліментів. У позовній заяві позивач не надав жодних відомостей чи документальних підтверджень щодо свого матеріального стану у 2024 році. У зв`язку з цим, на виконання ухвали суду, Головне управління ДПС у Львівській області та Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області надали офіційні дані про доходи позивача за 2024 рік. Згідно з отриманою інформацією: позивач у 2024 році щомісяця отримував пенсію приблизно 13500 гривень, що за рік становить 162396,46 гривень. Доходи у вигляді заробітної плати позивача за 2024 рік згідно з довідкою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області складають близько 376509 гривень. Таким чином, загальний дохід позивача за 2024 рік склав понад 538905 гривень. Заявлені позивачем у позовній заяві доходи за попередні періоди є нижчими. Ці дані свідчать про те, що матеріальне становище позивача не погіршилося, а навпаки, покращилося у 2024 році. А тому вважає, що позивач не надав належних доказів про погіршення свого матеріального стану чи про збільшення витрат, що могло б обґрунтувати зменшення розміру аліментів. Офіційні дані від ДПС та Пенсійного фонду, навпаки, свідчать про зростання його доходів у 2024 році порівняно з попередніми роками, які зазначені позивачем у позовній заяві. Відтак, заявлені обставини є необґрунтованими припущеннями, а підстави для зменшення розміру аліментів відсутні.

Ухвалою суду від 23 квітня 2025 року за клопотанням представника відповідача витребувано у ГУ ДПС у Львівській області та у ГУ ПФУ у Львівській обл. довідки про доходи ОСОБА_1 за період з січня 2024 року по грудень 2024 року включно.

30 квітня 2025 року на адресу суду надійшла витребувана інформація з ГУ ДПС у Львівській області.

7 травня 2025 року до суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про витребування доказів, згідно з яким просить витребувати у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію про перетин державного кордону України громадянина України ОСОБА_1 у період з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року, а саме зазначити дати перетину, пункти пропуску та країни, до яких дана особа виїжджала або з яких виїжджала

Ухвалою суду від 15 травня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та витребувано в Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 26; е-mail: ) інформацію про перетин державного кордону України громадянином України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , у період з 1 січня 2024 року по дату надання відповіді з зазначенням: дати перетину, пунктів пропуску та країни, до яких дана особа виїжджала або з яких виїжджала.

13 і 23 червня 2025 року з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надійшла затребувана інформація з якої вбачається, що за період часу з 1 січня 2024 року по 12 червня 2025 року в базі даних не виявлено інформації щодо перетину державного кордону

ОСОБА_5 судовому засіданні 11 червня 2025 року позивач і його представник позов підтримали з мотивів викладених в ньому, просили вимоги такого задовольнити.

Представник відповідача у вказаному засіданні відносно задоволення позову заперечив з підстави викладених у відзиві та письмових поясненнях, просив в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні було оголошено перерву у зв`язку з не отриманням відповіді з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України на виконання ухвали суду від 15 травня 2025 року, яка надійшла на адресу суду лише 13 і 23 червня 2025 року, як описано вище.

В судовому засіданні 2 липня 2025 року представник позивача підтримав позовні вимоги, представник відповідача відносно задоволення таких заперечив, учасники процесу вважали за можливе завершити розгляд справи.

2 липня 2025 року суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення.

Заслухавши пояснення учасників процесу, оглянувши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд приходить до наступного.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується копіє свідоцтва про народження від 10 вересня 2013 року.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова в справі №463/9561/19 від 11 листопада 2020 року, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року, стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 листопада 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на погіршення стану його здоров`я, зокрема продовження йому строку другої групи інвалідності безтерміново, що підтверджується копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААД №022696 від 26 листопада 2024 року, необхідністю здійснення оперативного втручання по заміні обох кульшових суглобів.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова в справі №463/13706/21 від 22 березня 2022 року, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 22 червня 2022 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 11 листопада 2020 року на розмір частки від всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, відмовлено.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд погоджується з доводами сторони позивача, що на момент звернення з позовом відбулись зміни у стані його здоров`я в порівняні з часом призначення аліментів. З поданих медичних документів вбачається, що позивачу встановлено діагноз двобічний асептичний некроз головок стегнових кісток ІІІ-ІVст з вираженим больовим синдромом та порушенням статико-динамічної фкункції. Комбінована контрактура обох кульшових суглобів (виписка з історії хвороби №16422).

Проте як сам стверджує позивач у позові його дохід за 2019 рік склав 465143 гривні, за 2023 рік 369949 гривень.

З отриманої судом інформації про доходи позивача за 2024 рік, такий склав 376508,76 гривень заробітна плата (лист Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 6 березня 2025 року №1300-5803-7/33139, відповіддю Головного управління ДПС У Львівській області від 25 квітня 2025 року №4732/5/13-01-52-02), 162396,46 гривень пенсія (довідка лист Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 28 лютого 2025 року), що сумарно становить 538905,22 гривень.

Таким чином дохід позивача в порівняні з відомостями, які він вказує в позові збільшився. Інформацію про свої доходи за 2025 рік, а також за інші періоди позивач не надав.

Крім того, сам позивач визнає наявність заборгованості по сплаті аліментів, яка як він вказує становить приблизно 150000 гривень. Враховуючи, що аліменти присуджені в частці від доходу позивача, відсутня інформацію про не отримання позивачем доходу в період за який утворилась заборгованість, а тому наявність заборгованості свідчить про недобросовісність виконання останнім свого батьківського обов`язку по утриманню дитини.

Окрім цього, позивачем не надано жодного належного і допустимого доказу щодо вартості витрат на лікування.

11 березня 2025 року представник позивача подав до суду ряд документів: договір №22283 про надання платних медичних послуг від 11 січня 2023 року; акт здачі приймання наданих медичних послуг згідно з договором №22283 від 13 січня 2023 року; квитанції про оплату від 11 січня 2023 року; рахунок №2 від 16 січня 2025 року та рахунок №15 від 16 січня 2025 року. Проте договір не містить інформації про вартість медичних послуг, які мав би сплатити позивач; акт здачі-приймання наданих медичних послуг також не містить такої інформації, а також не підписаний самим позивачем. Рахунки №2 та №15 від 16 січня 2025 за своєю правовою природою не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Вказане кореспондується з правовим висновком зазначеним в постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі №915/641/19.

Крім того, долучені стороною позивача фіскальні чеки на суму 49600 гривень і 32750 гривень не можуть підтверджувати важке матеріальне становище позивача, оскільки як вбачається з матеріалів справи, зокрема виписки з історії хвороби №16422 тунелізацію головок стегнових кісток позивачу проведено ще в січні 2023 року та відповідні витрати були понесені в цей період.

Також позивачем не надано належних доказів, що при наявності встановленого йому діагнозу він не може працевлаштуватись чи такий діагноз призвів до втрати ним роботи.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права свідчить про те, що такою передбачено кілька альтернативно визначених та водночас самостійних один від одного підстав для зменшення або збільшення розміру аліментів. Крім цього, вказаний перелік не є вичерпним. Відтак підставою для зменшення або збільшення розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, як погіршення здоров`я, так і його покращення, а також інші випадки. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання кількох підстав для зміни розміру аліментів.

Відповідно до висновків Верховного Суду, наведених у постанові від 16 червня 2021 року у справі №643/11949/19, за положеннями статті 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи описане вище судом встановлено, що в позивача погіршився стан здоров`я після ухвалення рішення про стягнення аліментів, проте як зазначено вище, матеріальний стан його водночас покращився, а тому зменшення розміру аліментів за наведених умов без доведення погіршення майнового становища позивача внаслідок хвороби, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам.

Проаналізувавши позовні вимоги, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд в задоволені позову відмовляє.

Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами у заявах по суті справи, а також в судових засіданнях, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Оскільки суд прийшов до переконання про відмову в задоволені позовних вимог, а тому у відповідності до ст. 137, 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з позивача. На момент ухвалення рішення сторона відповідача доказів понесених судових витрат не надали, а тому при ухваленні рішення, суд не вирішує питання стягнення таких.

Керуючись ст.ст. 81, 141, 265, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Суддя: Стрепко Н.Л.