ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5892/25 Справа № 219/8146/21 Суддя у 1-й інстанції - Худіна О.О. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Халаджи О. В.

суддів: Космачевської Т.В., Никифоряка Л.П.,

секретар Піменова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 11 жовтня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Київ Фінанс», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення та визнання припиненою іпотеки (суддя першої інстанції Худіна О.О.),

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Київ Фінанс», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення та визнання припиненою іпотеки, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив суд, визнати недійсним договір купівлі-продажу №2025 від 22.07.2021р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С., за яким відчужено на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 нежитлове приміщення - базу, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , до якої входить: їдальня загальною площею 451,80 кв. м; склад вторсировини загальною площею 333,90 кв. м. та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення - базу, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , до якої входить: їдальня загальною площею 451,80 кв.м; склад вторсировини загальною площею 333,90 кв. м. за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 22.07.2021р., індексний номер 59419206, державний реєстратор - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войтовський В.С, припинивши право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на вказане майно та визнавши право власності на вказане майно за ОСОБА_1 та визнати припиненою іпотеку нежитлового приміщення - бази, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , до якої входить: їдальня загальною площею 451,80 кв. м; склад вторсировини загальною площею 333,90 кв. м..

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 11 жовтня 2023 року позовні вимоги задоволено частково - визнано недійсним договір купівлі продажу №2025 від 22.07.2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С., за яким відчужено на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 нежитлове приміщення базу, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , до якої входить: їдальня загальною площею 451,80 кв.м; склад вторсировини загальною площею 333,90 кв.м.

Скасовано рішення про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення базу, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , до якої входить: їдальня загальною площею 451,80 кв.м; склад вторсировини загальною площею 333,90 кв.м за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 22.07.2021 року, індексний номер 59419206, державний реєстратор приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войтовський В.С., припинивши право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на вказане майно та визнавши право власності на вказане майно за ОСОБА_1 . У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судового збору.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, третя особа АТ «ПУМБ» подало апеляційну скаргу в обґрунтування якої зазначено, що Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» набуло статусу іпотекодєржателя в порядку правонаступництва, а не укладення договору про відступлення прав вимоги, відтак внесення змін до запису про реєстрацію обтяження предмету іпотеки відповідно до законодавства не вимагається.

22 липня 2021 року між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Київ Фінанс» будо укладено Договір про відступлення права вимоги та Договір відступлення права вимоги за договором іпотеки та внесено відповідні записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо заміни Іпотекодержателя.

Новим кредитором на адреси ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було направлено повідомлення про відступлення права вимоги Вих. № б/н від 27.07.2021 року, яке було отримано ОСОБА_4 та ОСОБА_1 05.08.2021 року. 22.07.2021 року було укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна за яким, в порядку ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», Новим кредитором/іпотекодержателем - ТОВ «Фінансова компанія «Київ-Фінанс» було відчужено на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Предмет іпотеки.

Таким чином, з 22.07.2021р. власниками нерухомого майна, що було предметом іпотеки, а саме база, що складається з їдальні площею 451,80 кв.м. та з складу вторсировини площею 333,90 кв.м. розташоване за адресою: АДРЕСА_1 стали ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Судом першої інстанції не враховано того факту, що відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 с добросовісними набувачами - власниками спірного нерухомого майна. Позивачем не надано жодного доказу тому факту, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 набули право власності на спірне нерухоме майно з порушенням вимог будь-якого закону. Таким чином, суд, першої інстанції, фактично, позбавив належних власників нерухомого майна їх правомірної власності, при цьому не вирішивши питання щодо захисту їх конституційно гарантованих прав.

АТ «ПУМБ» просило рішення Дружківського міського суду Донецької області від 11 жовтня 2023 року скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 березня 2024 року рішення Дружківського міського суду Донецької області від 11 жовтня 2023 року було залишено без змін.

На вказані рішення суду АТ «ПУМБ» подало касаційну скаргу.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2025 року Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» задоволено частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 березня 2024 року в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації права власності на предмет іпотеки скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

14 квітня 2025 року цивільна справа №219/8146/21 надійшла до Дніпровського апеляційного суду (м. Дніпро).

Представник ОСОБА_1 Гуревич М.Г. у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Представник АТ «ПУМБ» - Пастушенко Б.Ю., у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити у повному обсязі.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомленні належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 08 серпня 2008 року між ЗАТ «Донгорбанк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є АТ «ПУМБ», та ОСОБА_4 укладено Кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 1 525 000,00 грн.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за Кредитним договором 08 серпня 2008 року між ЗАТ «Донгорбанк» та ОСОБА_1 укладено нотаріально посвідчений Іпотечний договір, предметом якого є належна іпотекодавцю база, яка складається з їдальні площею 451,80 кв. м та складу вторсировини площею 333,90 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (том 1, а. с. 914).

У пункті 4.1 Іпотечного договору (із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя) передбачено, що в разі невиконання позичальником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з пунктом 4.3 Іпотечного договору у разі порушення (невиконання або неналежного виконання) позичальником основного зобов`язання та/або іпотекодавцем умов цього договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та позичальнику письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства та цього договору.

У пунктах 4.5, 4.6 Іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснене на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Іпотекодержатель самостійно обирає способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Застереження, що міститься у пунктах 4.74.11 цього договору, визнаються сторонами договору про задоволення вимог іпотекодержателя з відкладальною обставиною, у якому встановлюються можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з пунктом 4.7 Іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку настання обставин, передбачених пунктами 4.1, 4.2 цього договору, може бути здійснене шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі продажу у порядку, передбаченому пунктом 4.9, у тому числі підпунктами 4.9.14.9.3, цього договору, або в порядку, передбаченому пунктами 4.10 та 4.11 цього договору.

У пункті 4.9 Іпотечного договору сторони дійшли згоди, що за наявності підстав, передбачених цим договором, для звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель набуває право на продаж від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. У цьому разі іпотекодержатель зобов`язаний за 30 (тридцять) днів до укладення договору купівлі продажу письмово повідомити іпотекодавця про свій намір укласти такий договір.

Згідно з підпунктами 4.9.14.9.3 Іпотечного договору ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, яка здійснюється коштом іпотекодавця, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Оплата оцінки предмета іпотеки може бути здійснена іпотекодержателем з наступним відшкодуванням такої суми за рахунок виручки від продажу предмета іпотеки. Виручка від продажу предмета іпотеки направляється на погашення заборгованості позичальника за основним зобов`язанням. У разі коли виручена грошова сума перевищує розмір забезпечених вимог іпотекодержателя, решта виручки повертається іпотекодавцю. Іпотекодержатель після реалізації предмета іпотеки надсилає іпотекодавцю звіт про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки.

Рішенням єдиного акціонера, що одноосібно здійснює повноваження позачергових Загальних зборів акціонерів ЗАТ «Донгорбанк», від 15 липня 2011 року № 2/2021 та рішенням позачергових Загальних зборів акціонерів АТ «ПУМБ» від 1516 липня 2011 року, оформленим протоколом № 59, затверджено передавальний акт від 15 липня 2011 року, згідно з пунктом 1 якого правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків АТ «Донгорбанк» є АТ «ПУМБ» (том 1, а. с. 117130).

12 квітня 2021 року АТ «ПУМБ» надіслало на адресу позичальника ОСОБА_4 та іпотекодавця ОСОБА_1 вимогу від 08 квітня 2021 року вих. № КНО-61.1.2/390 про усунення порушення основного зобов`язання та/або іпотечного договору, у якій зазначено стислий зміст порушених зобов`язань, а також міститься вимога про виконання порушеного зобов`язання протягом тридцяти календарних днів та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги (том 1, а. с. 104116).

Зазначену вимогу позивач ОСОБА_1 отримав 24 квітня 2021 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (том 1, а. с. 106).

22 липня 2021 року між АТ «ПУМБ» (первісний кредитор / первісний іпотекодержатель) та ТОВ «ФК «Київ Фінанс» (новий кредитор / новий іпотекодержатель) укладено договір № НД-188/1 про відступлення права вимоги за Кредитним договором, а також договір про відступлення права вимоги за Іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В. С. за реєстровим номером 2024, на підставі якого внесено відповідні записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо заміни іпотекодержателя (том 1, а. с. 7986).

Цього ж дня, 22 липня 2021 року, в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки між ТОВ «ФК «Київ Фінанс» (продавець) і ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (покупці) укладено договір купівлі-продажу № 2025, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В. С., за умовами якого покупці придбали за 340 000,00 грн (набули у власність) нежитлове приміщення базу, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , до якої входить: їдальня загальною площею 451,80 кв. м; склад вторсировини загальною площею 333,90 кв. м (том 1, а. с. 7578).

Згідно зі звітом про оцінку майна № 14-210716-002, складеним оцінювачем ТОВ «ТОСКАР» на замовлення ТОВ «ФК «Київ Фінанс», станом на 16 липня 2021 року ринкова вартість нежитлового приміщення бази загальною площею 785,7 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , становить 340 000,00 грн (том 1, а. с. 99, 100).

27 липня 2021 року АТ «ПУМБ» надіслало рекомендованим листом на адресу ОСОБА_4 та ОСОБА_1 повідомлення про те, що 22 липня 2021 року частина прав вимоги у розмірі 340 000,00 грн до ОСОБА_4 за Кредитним договором відступлена ТОВ «ФК «Київ Фінанс». Також банк відступив новому кредитору права вимоги за Іпотечним договором (том 1, а. с. 9398).

Зазначений лист позивач отримав 05 серпня 2021 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (том 1, а. с. 94).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що всупереч вимогам ч. 1 ст. 38 Закону України « про іпотек» позивач як іпотекодавець не був повідомлений за 30 днів до укладення договору купівлі продажу про намір укладення цього договору, що свідчить про встановлення встановленої законом процедури продажу предмета іпотеки.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України).

Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частина третя статті 6 ЦК України).

Як передбачено частиною першою статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У частині першій статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент укладення Іпотечного договору) іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент укладення Іпотечного договору) іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент укладення договору іпотеки) у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Отже, за змістом частини першої статті 33 та частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку».

Вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» не перешкоджають іпотекодержателю здійснювати права, визначені цим Законом та/або іпотечним договором, без попереднього повідомлення іпотекодавця тільки тоді, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки (частина третя зазначеної статті).

Умови Іпотечного договору та вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» пов`язують можливість задоволення вимог кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки з дотриманням іпотекодержателем процедури належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання.

Належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270.

Верховний Суд звертає увагу на те, що належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також слід вважати таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання.

Направлення такої вимоги іпотекодавцю про усунення порушень основного зобов`язання обґрунтовується саме тим, що іпотекодавець має право замість боржника усунути порушення основного зобов`язання і тим самим убезпечити себе від звернення стягнення на належний йому предмет іпотеки.

У разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем у загальному порядку.

За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Таким чином, недотримання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя.

При цьому метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання.

В іншому випадку іпотекодержатель не набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, зокрема не вправі відчужувати предмет іпотеки іншій особі. За таких умов предмет іпотеки, придбаний іншою особою за договором з іпотекодержателем, є майном, придбаним в особи, яка не мала права його відчужувати. При цьому добросовісна особа, яка придбаває майно в особи, яка не є його власником, має пересвідчитися у наявності в останньої права розпоряджатися чужим майном.

У разі направлення іпотекодержателем іпотекодавцю вимоги про усунення порушення основного зобов`язання відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» з одночасним повідомленням про обраний спосіб задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про іпотеку» (одним документом) слід керуватися пріоритетом дотримання саме частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку».

Зазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 (провадження № 14-711цс19), на яку посилався заявник у касаційній скарзі.

Верховний Суд у постанові від 11 вересня 2019 року у справі № 755/7423/17 (провадження № 61-48776св18), на яку також міститься посилання у касаційній скарзі, зазначив: «Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). При цьому необхідно враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. З огляду на наведені положення Закону, Верховний Суд визнає доводи позивача про обов`язок нового кредитора надсилати боржнику письмову вимогу про усунення порушень необґрунтованими, оскільки ОСОБА_3 замінила ПАТ «Банк Форум» у вже існуючому зобов`язанні та набула права первісного кредитора в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав».

Матеріалами справи встановлено, що згідно з пунктом 4.3 Іпотечного договору у разі порушення (невиконання або неналежного виконання) позичальником основного зобов`язання та/або іпотекодавцем умов цього договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та позичальнику письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства та цього договору.

Відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент укладення Іпотечного договору) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Згідно з частиною п`ятою статті 38 Закону України «Про іпотеку» дії щодо продажу предмета іпотеки та укладення договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

У пункті 4.9 Іпотечного договору сторони дійшли згоди, що за наявності підстав, передбачених цим договором, для звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель набуває право на продаж від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. У цьому разі іпотекодержатель зобов`язаний за 30 (тридцять) днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця про свій намір укласти такий договір.

Отже, сторони досягли домовленості про позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу іпотекодержателем від власного імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» (пункт 4.7); у випадку прийняття рішення іпотекодержателем про задоволення своїх вимог шляхом реалізації свого права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 (тридцять) днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця про свій намір укласти цей договір (пункт 4.9 Іпотечного договору).

Відповідно до встановлених судом першої інстанції обставин, у матеріалах справи відсутні докази отримання іпотекодавцем повідомлення про намір іпотекодержателя продати предмет іпотеки відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про іпотеку», направленого окремим документом.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, якими суд керувався під час задоволення грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування це процесуальний обов`язок суду.

За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно з частинами першою третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 7678, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, якими суд керувався під час вирішення позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Таким чином, у разі дотримання іпотекодержателем вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання невиконання вимог частини першої статті 38 Закону України «Про іпотеку» щодо повідомлення іпотекодавця про конкретний спосіб задоволення вимог іпотекодаржателя шляхом укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві не має наслідком настання нікчемності такого правочину та не є підставою, за умови дотримання інших вимог закону щодо такого виду правочину, для визнання такого договору недійсним, однак може бути підставою для відшкодування іпотекодавцю завданих збитків.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 (провадження № 14-711цс19), на яку посилався заявник у касаційній скарзі.

З матеріалів справи вбачається, що 22 липня 2021 року відповідно до договору про відступлення права вимоги, АТ «Перший Український Міжнародний банк» відступив право вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Київ Фінанс» за кредитним договором №НД-188 від 8 серпня 2008 року. Також Банком були відступлені та перейшли до нового кредитора права за Договором іпотеки НД-188/2 укладеним між Первісним кредитором та ОСОБА_1 .

Того ж дня 22.07.2021 року було укладено Договір купівлі-продажу №2025, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С., за яким іпотечне майно відчужено на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (т.1 а.с.75-78).

27 липня 2021 року АТ «ПУМБ» на адресу ОСОБА_4 та ОСОБА_1 рекомендованим листом було направлено повідомлення про те, що 22 липня 2021 року частина прав вимоги у розмірі 340 000 грн. до ОСОБА_4 за Кредитним договором №НД-188 від 8 серпня 2008 року були відступлені ТОВ «Фінансова компанія «Київ Фінанс».

Як зазначає в апеляційній скарзі представник третьої особи (як довід скарги щодо незаконності оскаржуваного судового рішення), до укладення в липні 2021 року зазначених вище договорів про відступлення прав вимоги за основним та іпотечними договорами та оскаржуваного договору купівлі-продажу іпотечного майна, третьою особою (АТ «ПУМБ») неодноразово на адресу позичальника ОСОБА_4 та іпотекодавця ОСОБА_1 направлялись вимоги про усунення порушення виконання зобов`язань. Що на підставі ч.1 ст.514 ЦК України є належним виконанням вимог ст. 35, ч.1 ст.38 ЗУ «Про іпотеку» щодо повідомлення іпотекодавця і боржника за 30 днів про звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку в тому числі шляхом його продажу.

Дана обставина (направлення Банком повідомлення) підтверджується матеріалами справи, зокрема що на виконання приписів частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» банк 12 квітня 2021 року надіслав на адресу позичальника ОСОБА_4 та іпотекодавця ОСОБА_1 вимогу від 08 квітня 2021 року вих. № КНО-61.1.2/390 про усунення порушення основного зобов`язання та/або іпотечного договору, яку позивач ОСОБА_1 отримав 24 квітня 2021 року, про що свідчить наявне у матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення (том 1, а. с. 104107).

Установивши, що 12 квітня 2021 року АТ «ПУМБ» на адресу позивача було скеровано повідомлення про виконання порушеного зобов`язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке ОСОБА_1 отримано 24 квітня 2021 року, що стверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке є належним та допустимим доказом у даній справі, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку правильного, що АТ «ПУМБ». було не дотримано вимог Закону України «Про іпотеку» щодо повідомлення іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки, тому відсутні правові підстави для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 , щодо визнання недійсним договору купівлі продажу №2025 від 22.07.2021 року. Протилежного позивачем належними доказами не доведено.

Суд звертає увагу на те, що положення ЦПК України не покладають на суд обов`язку встановлювати обсяг повноважень та особу того, хто поставив підпис у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення щодо отримання такої кореспонденції, якщо її було доставлено за вказаною самим позивачем адресою для листування (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2023 року у справі № 9901/471/21 (провадження № 11-114 заі 23).

Однак суд місцевий суд не дослідив і не надав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а також не спростував доводи Банку про надання іпотекодержателем належного підтвердження виконання вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо надіслання іпотекодавцю повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, ухвалення законного й обґрунтованого рішення.

Суд всупереч вимогам норм процесуального права не повною мірою з`ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, не дослідив усіх наданих учасниками справи доказів та не надав їм належну правову оцінку у контексті правомірного набуття іпотекодержателем права звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання з огляду на дотримання ним вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку».

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово вказував на те, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Дружківського міського суду Донецької області від 11 жовтня 2023 року в частині задоволених позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації права власності на предмет іпотеки скасувати та відмовити у задоволенні цієї вимоги.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо касаційна інстанція, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює судове рішення про скасування судових рішень та ухвалення нового судового рішення або змінює судові рішення повністю або частково (стаття 412 ЦПК України), цей суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Якщо суд касаційної інстанції скасував судові рішення з передачею справи на новий розгляд до суду першої чи апеляційної інстанції (стаття 411 ЦПК України) або постановлено будь яке інше судове рішення, крім передбаченого статтею 412 ЦПК України, то розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

У зв`язку із скасування оскаржуваного рішення, апеляційний суд вважає, що підлягає стягненню з позивача на користь АТ «ПУМБ» судовий збір пов`язаний із розглядом даної справи, відповідно до задоволених вимог, за оскарження рішення в апеляційному та касаційному порядку у розмірі 3178,00 грн.

Керуючись статтями141,374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» задовольнити частково.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 11 жовтня 2023 року в частині задоволених позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації права власності на предмет іпотеки скасувати та відмовити у задоволенні цієї вимоги.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» судовий збір у розмірі 3178,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

Т.В. Космачевська

Л.П. Никифоряк

Повний текст судового рішення складено 2 липня 2025 року.

Головуючий-суддя О.В. Халаджи