Справа № 522/5414/24-Е
Провадження № 2/522/3107/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» червня 2025 року

Приморський районний суд м. Одеси:

в складі головуючого судді - Шенцевої О.П.

за участю секретаря - Морозової О.В.

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи: Приморська державна нотаріальна контора у місті Одеса про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 08 квітня 2025 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи: Приморська державна нотаріальна контора у місті Одеса про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 , після смерті якої 24.05.2022 року він звернувся до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса із заявою про прийняття спадщини, а в подальшому, 12.03.2024 року його представник звернуся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак позивачу стало відомо, що за життя його мати ОСОБА_3 склала заповіт на ім`я ОСОБА_2 , який є рідним братом позивача. За заповітом ОСОБА_2 є спадкоємцем наступного спадкового майна: квартири АДРЕСА_1 ; квартири АДРЕСА_2 та банківських внесків.

Позивач зазначив, що відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України, він як пенсіонер, є непрацездатним, а тому має право на спадкування частини спадкового майна, визначеного в заповіті. В той же час у нього відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, які, на його думку, знаходяться у відповідача - ОСОБА_2 . З причини відсутності оригіналів документів йому було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину, про що державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса Арабаджи К.Г. було постановлено відповідну постанову про відмову у вчинення нотаріальної дії 12.03.2024 №276/02-14. Позивач стверджує, що намагався врегулювати спір в досудовому порядку та отримати від відповідача оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, проте відповідач відмовився їх надати, що стало підставою для звернення з позовом до суду.

В зв`язку з чим, у позовній заяві позивач просить:

1. Визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 ;

2. Визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 ;

3. Визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкту у РПВН 2767006;

4. Визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 на 1/2 частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_4 ;

5. Визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 на 1/2 частину транспортного засобу ВАЗ 71148ОЕ;

6. Визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 на 1/4 частину банківських внесків ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 09.04.2024 року справу прийнято до провадження за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання й витребувано з Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса засвідчену належним чином копію спадкової справи №207Б/2022 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

31 травня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача ОСОБА_2 , яким відповідач позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволені позову, посилаючись на те, що квартира АДРЕСА_1 та квартира АДРЕСА_2 придбані за його особисті грошові кошти, а депозитні гроші в Одеській філії ПАТ «Державний ощадний банк України» є його, відповідача, особистою власністю, так як він ці кошти заробив під час роботи в Чорноморському морському пароплавстві та на морських судах іноземних компаній. Відповідач зазначив, що позивача не цікавило життя їх матері, від будь-якої допомоги матері, як то матеріальної так і моральної він самоусунувся. При цьому відповідач стверджує, що пропонував і пропонує позивачу укласти мирову угоду, за умовами якої визнати за ним, ОСОБА_2 , право власності: на квартиру АДРЕСА_1 , квартиру АДРЕСА_2 , грошові вклади в Одеській філії ПАТ «Державний ощадний банк України» та на автомобіль ВАЗ 71148ОЕ. За позивачем ОСОБА_1 визнати право власності на квартиру АДРЕСА_3 ; на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_4 , та на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_5 , яка належить йому, відповідачу ОСОБА_2

17 червня 2024 року до суду надійшла витребувана спадкова справа.

Ухвалою суду від 09.10.2024 року було витребувано у філії - Одеське обласне управління акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» інформацію про наявність вкладів (депозитів) ОСОБА_3 , їх розмір разом з розміром відсотків, що наросли згідно ставки депозиту станом на день виконання ухвали суду.

05 лютого 2025 року до суду надійшла від представника ОСОБА_1 заява про збільшення позовних вимог.

Ухвалою суду від 05.02.2025 року підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.

18 березня 2025 року до суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі.

11 червня 2025 року відповідачем подано до суду заяву, в якій він просив відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, посилаючись на доводи викладені в позовній заяві та надані пояснення в судовому засіданні.

Відповідач та його представник в судовому засіданні просили суд відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву й письмових та усних поясненнях у судових засіданнях.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м.Одеса) від 24.05.2022року (а.с.16).

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 є його матір`ю, що підтверджується відповідним свідоцтвом, виданим Горбюро ЗАГСу м.Одеси (актовий запис №860) 12.04.1958 року (а.с.17)

Із спадкової справи №207Б/2022 до майна ОСОБА_3 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведеної Приморською державною нотаріальною конторою у місті Одеса, вбачається, що із заявами про прийняття спадщини після смерті матері звернулися позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , його матір`ю є ОСОБА_3 , що підтверджується відповідним свідоцтвом, виданим Горбюро ЗАГСу м.Одеси (актовий запис №2229) 17.10.1953 року.

ОСОБА_3 за життя, 21.12.2013 року, склала заповіт, яким на випадок її смерті зробила розпорядження: належні їй: квартиру АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_1 ; вклад, що зберігається на депозитному рахунку № НОМЕР_1 в Одеській філії ПАТ «Державний ощадний банк України» заповідала ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до положень ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до стаття 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Згідно з спадковою справою №207Б/2022 до майна ОСОБА_3 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 . Відтак він має право на обов`язкову частку в спадковому майні: квартири АДРЕСА_2 ; квартири АДРЕСА_1 ; вкладі, що зберігається на депозитному рахунку № НОМЕР_1 в Одеській філії ПАТ «Державний ощадний банк України», які заповідала померла ОСОБА_3 іншому спадкоємцю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Між тим, постановою від 12.03.2024 за №276/02-14 державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса Арабаджи К.Г. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що не було надано оригіналів правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності ОСОБА_3 на майно, яке належало померлій.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Суд враховує, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, і позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом, оскільки позбавлений реальної можливості оформити спадкове майно, однак, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту неможливості отримати дублікати правовстановлюючих документів у відповідних нотаріальних конторах та органах реєстрації, якими засвідчувалися та реєструвалися права власності на нерухоме та рухоме майно на ім`я спадкодавця ОСОБА_3 .

У суду відсутні докази звернення позивача до третьої особи - Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса з вимогою в рамках спадкової справи №207Б/2022 надати запити до відповідних установ, зокрема щодо грошових вкладів в Одеській філії ПАТ «Державний ощадний банк України» та органах МВС (сервісні центри) щодо реєстрації права власності на автомобіль ВАЗ 71148ОЕ. При цьому суд зауважує, що у даному випадку суд не може підміняти собою органи нотаріату.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статті 77 та 78 ЦПК України вказують на те, що докази повинні бути належними та допустимими.

Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд наголошує, що дана справа розглядається в рамках цивільного судочинства, де позивач звернувся за захистом своїх прав, керуючись нормами матеріального права та ЦПК України. Положеннями процесуального закону, який регулює правила розгляду даних справ, визначено, що розглядаючи цивільні справи, суд керується принципом диспозитивності та змагальності, які визначають, що кожна сторона повинна самостійно подавати докази та доводити ті обставини на які посилається, в тому числі, шляхом подання доказів, заявлення клопотань і несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування заявлених вимог не може перебирати на себе суд або інша сторона. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 12, 13 та 81 ЦПК України).

Суд вважає за необхідне зазначити, що позивачем не надано жодного належного доказу щодо права власності на нерухоме майно ОСОБА_3 на день її смерті, як то інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта; витягу з Державного земельного кадастру. Клопотань щодо отримання доказів права власності на спадкове нерухоме майно позивачем суду не заявлялося. Відтак - суд приходить до висновку, що даний позов є недоведеним, заявленим передчасно, а позивач не позбавлений можливості захистити свої права в інший спосіб.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

За таких підстав, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.4,5,12,76-81,89,141,229,258,259,263-266,268,273,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи: Приморська державна нотаріальна контора у місті Одеса про визнання права власності в порядку спадкування за законом - залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складений та підписаний 08 липня 2025 року.

Суддя: