У х в а л а

16 червня 2025 року

м. Київ

Справа № 175/4402/16

Провадження № 61-6514ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржниця), інтереси якої представляє адвокат Гриценко Денис Валерійович (далі - адвокат),

на постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року

у справі за позовом скаржниці до територіальної громади Слобожанської (Ювілейної) селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , - про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку і

в с т а н о в и в:

1. У листопаді 2016 року скаржниця звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії І-ДП № 091207 від 28 грудня 2002 року, виданий на ім`я ОСОБА_2 .

2. 21 жовтня 2020 року Дніпровський районний суд Дніпропетровської області (раніше - Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області) ухвалив рішення, згідно з яким задовольнив позов.

3. Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 звернулися до суду із апеляційною скаргою.

4. 9 грудня 2021 року Дніпровський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою залишив без змін рішення суду першої інстанції.

5. 14 січня 2022 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою повернув касаційну скаргу ОСОБА_5 на зазначені судові рішення.

6. У листопаді 2024 року ОСОБА_6 як особа, яка не брала участі у цій справі, звернуся до суду із апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції.

7. 30 квітня 2025 року апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою скасував рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду від 9 грудня 2021 року й ухвалив нове судове рішення - про відмову в задоволенні позову.

8. 20 травня 2025 року скаржниця сформувала у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 15875/0/220-25 від 21 травня 2025 року), у якій просила скасувати постанову апеляційного суду від 30 квітня 2025 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду від 9 грудня 2021 року.

9. Верховний Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

9.1. Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

9.2. Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: (а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; (б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; (в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; (г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

9.3. Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

9.4. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 2 частини шостої статті 19 ЦПК України).

9.5. Предметом позову є вимоги про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку. З огляду на такий предмет і зміст спірних правовідносин справа є незначної складності. Тому Верховний Суд визнає її малозначною.

9.6. Скаржниця не обґрунтувала ні те, що її касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, ні те, що вона позбавлена можливості спростувати під час розгляду якоїсь іншої справи обставини, встановлені оскарженими судовими рішеннями у справі № 175/4402/16, ні те, що остання становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для самої скаржниці. Інакше кажучи, відсутнє обґрунтування випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

10. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).

10.1. Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

10.2. Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

10.3. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

10.4. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

11. Скаржниця отримала доступ до судів першої й апеляційної інстанцій і мала можливість навести аргументи та докази на користь її позовних вимог. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом (частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є легітимною.

12. Скаржниця подала касаційну скаргу на судові рішення у справі незначної складності, судові рішення в якій за загальним правилом не можна оскаржити у касаційному порядку. Передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків немає. За наведених умов обмеження на подання касаційної скарги є пропорційними вказаній легітимній меті та не порушують сутність права позивачки на доступ до суду.

Керуючись статтями 260, 261, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади Слобожанської (Ювілейної) селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , - про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку.

2. Копію ухвали надіслати особі, яка подала цю скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко