КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 760/4398/25

Апеляційне провадження № 22-ц/824/10898/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Марченка М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 16 квітня 2025 року, постановлену під головуванням судді Верещінської І.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до Солом`янського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Забігайло Людмила Петрівна, Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про встановлення факту батьківства, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2025 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просилавстановити, що громадянин України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; зобов`язати Солом`янський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести зміни до актового запису № 3130 від 19.12.2007 року народження ОСОБА_5 , змінивши в графі батько - ОСОБА_6 на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянство: Україна та змінити ОСОБА_5 по-батькові з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 » (т. 1 а.с. 1-6).

14.04.2025 року до суду від позивача ОСОБА_2 надійшло клопотання про призначення по справі посмертної судової молекулярно-генетичної (медико-генетичної) експертизи, на вирішення якої поставити питання: Чи є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Київ, біологічним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ? Проведення експертизи доручити експерта Київського міського бюро судово-медичної експертизи (т. 1 а.с. 171-175).

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16 квітня 2025 року клопотання позивача ОСОБА_2 про призначення експертизи у справі задоволено.

Призначено посмертну судову молекулярно-генетичну (медико-генетичну) експертизу, на вирішення якої поставлено питання:

Чи є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Київ, біологічним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ?

Проведення судової молекулярно-генетичної експертизи доручено експертам Київського міського бюро судово-медичної експертизи (03038, м. Київ, вул. Докучаєвська, буд. 4).

Витребувано у Державної спеціалізованої установи «Київське міське бюро судово-медичної експертизи» (03038, м. Київ, вул. Докучаєвська, буд. 4) (надано в розпорядження експертів) біологічний матеріал (кров) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , для проведення експертизи.

В розпорядження експертів надано матеріали цивільної справи за №760/4398/25 (провадження 2/760/7739/25).

Експертів попереджено про кримінальну відповідальність відповідно до вимог ст.ст. 384, 385 КК України.

Зобов`язано позивача ОСОБА_2 забезпечити надання експертам Київського міського бюро судово-медичної експертизи (03038, м. Київ, вул. Докучаєвська, буд. 4) зразків ДНК дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та свої особисті зразки ДНК.

Обов`язок оплати за проведення експертизи покладено на позивача.

Надано експертам дозвіл на повне або часткове знищення об`єктів експертизи, якщо це пов`язано з проведенням експертизи.

Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи (т. 1 а.с. 223-227).

Не погодившись з ухвалою суду, 23 квітня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Павлік О.М. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та поновити провадження у справі (т. 2 а.с. 1-3).

Посилався на те, що 27.02.2025 року представник відповідача звернувсь до суду з клопотанням про здійснення судового запиту про отримання відомостей щодо фізичної наявності біологічного матеріалу від померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 для проведення судової біологічної експертизи про встановлення батьківства. Дане клопотання було заявлено оскільки відповідачці відомо, про відсутність біологічного матеріалу для проведення судової експертизи, оскільки самого небіжчика було кремовано, а всі близькі небіжчика померли, у зв`язку з чим не можливо провести судово-біологічну експертизу (ДНК) про можливість фізіологічного батьківства. Про кремацію достовірно відомо позивачці, в позові вона навіть написала, що дала згоду на кремацію. У відповідь на адвокатський запит, ДСУ «Київське міське бюро судової - медичної експертизи» листом від 14.03.2025р. № 01/518 повідомило про знищення відібраного біологічного матеріалу (акт знищення від 07.10.2024 року). В свою чергу, позивач надав суду лист ДСУ «Київське міське бюро судової - медичної експертизи» від 11.12.24 року 01/2515, про те, що при проведені експертизи було залишено кров померлого для перевірки концентрації спиртів. Ознайомившись з зазначеним листом, адвокат Павлік О.М. повторно звернувся до ДСУ «Київське міське бюро судової - медичної експертизи» з запитом про надання роз`яснень щодо неоднозначних трактувань у листі № 01/2515 від 11.12.2024 року. На що отримав відповідь ДСУ «Київське міське бюро судової - медичної експертизи» № 01/732 від 17.04.25 року про підтвердження відсутності біологічного матеріалу та його знищення, а на лист від 11.12.24 року 01/2515 було надано відповідь згідно поставлених питань адвокатом позивача. Тобто, лист ДСУ «Київське міське бюро судової - медичної експертизи» від 11.12.24 року 01/2515 не підтверджує наявність біологічного матеріалу для проведення експертизи.

Виходячи з наявних відповідей ДСУ «Київське міське бюро судової - медичної експертизи», факт знищення залишеного біологічного матеріалу є беззаперечним. А тому проведення посмертної судової молекулярно-генетичної експертизи є неможливим.

Адвокат Павлік О.М. наголошував у судовому засіданні про передчасність призначення експертизи та просив суд її не призначати, оскільки її призначення призведе до значного затягування розгляду спору.

Отже, суд призначив судову експертизу не дивлячись на неможливість її проведення та необхідність у встановлені наявності біологічного матеріалу для проведення експертизи.

Враховуючи той факт, що судову експертизу провести не можливо через відсутність біологічного матеріалу, відповідно провадження у даній справі не може бути зупинено (т. 2 а.с. 1-3).

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Павлік О.М. підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити. Позивач ОСОБА_2 , її представник - адвокат Яценко Д.С. заперечували проти скарги і просили її відхилити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Апелянт ОСОБА_1 про розгляд справи апеляційним судом 03 липня 2025 року була сповіщена 04 червня 2025 року повідомленням її представника - адвоката Павлік О.М. до Електронного кабінету в ЄСІТС. Факт належного повідомлення ОСОБА_1 її представник - адвокат Павлік О.М. підтвердив в суді апеляційної інстанції про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання. Приватний нотаріус Забігайло Л.П. подала письмову заяву з проханням розглянути справу за її відсутності (т. 2 а.с. 27-35, 48-49).

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Згідно зі статтею 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду (частина друга статті 125 СК України).

Відповідно до частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до частин першої-третьої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою одним із батьків. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі статтею 135 СК України.

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

За правилами статті 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.

Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства відповідно до частини першої статті 130 СК України є смерть того, батьківство кого встановлюється, або оголошення його померлим.

Та обставина, що питання визнання батьківства за рішенням суду відповідно до статей 128, 129 СК України не вирішувалось за життя такої особи, не є перешкодою для застосування статті 130 СК України.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі №373/2257/18 (провадження № 61-15136св20), від 15 квітня 2021 року у справі №361/2653/15 (провадження № 61-2239св21).

Предметом доказування у справах про визнання батьківства або про встановлення факту батьківства є встановлення походження дитини від певної особи.

Аналіз норми статті 130 СК України свідчить, що законом не встановлено переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України (стаття 128 СК України).

Пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України передбачено право учасників справи подавати докази та брати участьу їх дослідженні, подавати заяви та клопотання.

Згідно положень ст. 76, ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 103 ЦПК України визначено, що суд призначає експертизу у справі, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 ЦПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 252 і п. 9 ч. 1 ст. 253 ЦПК України суд може зупинити провадження у справі у випадку призначення судом експертизи на час її проведення.

За змістом ч. 3 ст. 103 ЦПК України при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза).

Згідно з ч. 5 ст. 103 ЦПК України учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

Судом встановлено, що предметом позову у даній справі є встановлення факту батьківства ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Постановляючи ухвалу про призначення посмертної судової молекулярно-генетичної (медико-генетичної) експертизи, суд першої інстанції виходив з того, що для вирішення даного питання необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити обставини батьківства неможливо.

З висновком суду першої інстанції погодилась і колегія суддів, оскільки такий ґрунтується на матеріалах справи, а також узгоджується з вимогами чинного законодавства.

Враховуючи предмет позову та питання, які були визначені судом для проведення посмертної судової молекулярно-генетичної експертизи, які стосуються предмету позову, колегія суддів вважає, що призначення судом першої інстанції такої експертизи є доцільним та сприятиме всебічному та об`єктивному встановленню фактичних обставин справи.

Заперечуючи, відповідач посилався на додану до апеляційної скарги відповідь Київського міського бюро судово-медичної експертизи від 14.03.2025 року №01/518, про те, що зразок біологічного матеріалу ОСОБА_4 знищено (акт знищення від 07.10.2024 року) (т. 2 а.с. 8).

Однак, згідно з відповіддю Київського міського бюро судово-медичної експертизи від 11.12.2024 року № 01/2515, при проведенні судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , було залишено для судово-токсикологічного дослідження кров на наявність та концентрацію спиртів (т. 1 а.с. 194).

До суду першої інстанції стороною відповідача не надавалось жодних доказів на спростування вказаної інформації, зазначеної у листі Київського міського бюро судово-медичної експертизи від 11.12.2024 року № 01/2515.

До апеляційної скарги надано відповіді Київського міського бюро судово-медичної експертизи від 14.03.2025 року № 01/518 та від 17.04.2025 року № 01/732 про те, що біологічні зразки знищені згідно з актом від 07.10.2024 року (т. 2 а.с. 7-8). Проте, така відповідь суперечить листу Київського міського бюро судово-медичної експертизи від 11.12.2024 року № 01/2515, при проведенні судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , було залишено для судово-токсикологічного дослідження кров на наявність та концентрацію спиртів.

Крім того, апелянт не надав доказів неможливості подання відповіді від 14.03.2025 року № 01/518 до районного суду, а повідомлення від 17.04.2025 року № 01/732 є новим доказом, створеним після постановлення оскаржуваної ухвали, тому, з огляду на положення ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції їх відхилив як доказ незаконності оскаржуваної ухвали районного суду.

З цих же підстав та з огляду на положення ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхилив посилання позивачки ОСОБА_2 та її представника - адвоката Яценко Д.С. на лист-повідомлення Київського міського бюро судово-медичної експертизи від 15 травня 2025 року № 080-48 про наявність біологічного матеріалу для експертного дослідження (т. 2 а.с. 36-41).

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважив, що вирішення питання можливості проведення вказаної судової експертизи (наявність, належність біологічних зразків тощо) належить до виключних повноважень експертної установи.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень ст. 389 ЦПК України, ухвала суду першої інстанції про призначення експертизи та зупинення провадження у справі на час її проведення не віднесена процесуальним законом до переліку ухвал, які після їх перегляду апеляційним судом, підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 16 квітня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Дата складання повного судового рішення - 03 липня 2025 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов