ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2025 року м. Чернівці

Справа № 727/9584/15-ц

Провадження №22-ц/822/619/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача - Литвинюк І. М.,

суддів: Лисака І. Н., Перепелюк І. Б.,

секретар Факас А. В.,

учасники справи:

стягувач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

боржники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 травня 2025 року, головуючий у І-й інстанції Смотрицький В. Г.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання, посилаючись на те, що 29 грудня 2015 року Шевченківський районний суд в м. Чернівці видав виконавчий лист 727/9584/15-д про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №E/V07879 від 11 квітня 2007 року та договором про видачу траншу №E/V07879 від 15 вересня 2008 року в розмірі 43 813,78 доларів США, що за курсом 21.22 відповідно до службового розпорядження НБУ від 06 жовтня 2015 року становить 929 537,38 грн, та стягнення судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 13 943,06 коп.

Виконавчий лист для примусового виконання направлено до першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції; 28 березня 2016 року відкрито ВП №50643496, а 27 червня 2017 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконавчий документ, що виданий Шевченківським районним судом в м. Чернівці, виконавчий лист №727/9584/15-ц за позовом АТ КБ «Приватбанк» щодо стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №E/V07879 від 11 квітня 2007 року та договором про видачу траншу №E/V07879 від 15 вересня 2008 року в розмірі 43 813,78 доларів США, втрачено. До виконання повторно не пред`явлено у зв`язку із втратою виконавчий документ, виданий відносно ОСОБА_2 .

Просив видати дублікат виконавчого листа №727/9584/15-ц, що виданий 12 листопада 2015 року Шевченківським районним судом м.Чернівці на боржника ОСОБА_2 і поновити строки пред`явлення його для примусового виконання.

Ухвалою Шевченківського районного суду Чернівецької області від 26 травня 2025 року у задоволенні заяви АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведено наявності поважних причин пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, а тому заява про поновлення строку не підлягає задоволенню.

З огляду на те, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання судом не поновлено, відсутні підстави для задоволення заяви банку про видачу дубліката виконавчого листа.

Не погоджуючись з ухвалою суду, стягувач АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити.

Посилається на те, що ухвала суду є незаконною, винесеною з порушенням норм процесуального права.

Вказує на те, що ДВС не було належним чином направлено АТ КБ «ПриватБанк» копію постанови про повернення виконавчого документа та копію виконавчого листа, а саме рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Доказів на спростування вказаної обставини органами ДВС не надано.

АТ КБ ПриватБанк звертає увагу на те, що банком не було отримано постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 27 червня 2017 року, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Вважає, що виконавчий лист було втрачено з вини органів ДВС, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» не було належним чином повідомлено про повернення виконавчого листа, що є обґрунтованою підставою, як для видачі дублікату виконавчого листа, так і для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У відзиві ОСОБА_2 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Вказує на те, що з метою створення штучних доказів банк складає довідку про те, що виконавчий лист №727/9584/15 до архіву банку не надходив і був втрачений, при цьому довідку про втрату банк складає лише в лютому 2025 року. Тобто банк як стягувач визнає, що з моменту винесення постанови про повернення виконавчого документа ним був втрачений інтерес до стягувача за вказаним виконавчим документом. Банк не наводить жодної поважної причини суду або логічних пояснень стосовно факту невжиття банком заходів щодо повторного пред`явлення виконавчого документа. Адже з моменту винесення постанови про повернення виконавчого документа минуло більше семи років.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За вимогами частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції відповідає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 29 грудня 2015 року Шевченківський районний суд м. Чернівці ухвалив рішення по справі № 727/9584/15-ц про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №E/V07879 від 11 квітня 2007 року та договором про видачу траншу №E/V07879 від 15 вересня 2008 року в розмірі 43 813,78 доларів США, що за курсом 21.22 відповідно до службового розпорядження НБУ від 06 жовтня 2015 року становить 929 537,38 грн, та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 13 943,06 грн (а.с. 37-38).

Згідно з інформацією про виконавче провадження 50643496, а також з постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 27 червня 2017 року вбачається, що виконавчий документ відносно боржника ОСОБА_2 за виконавчим листом №727/9584/15 від 12 лютого 2016 року повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку з відсутністю у боржника майна (а.с. 52, 58-59).

Згідно з відповіддю Першого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці від 13 лютого 2025 року №16910 матеріали виконавчого провадження №50643496 у паперовому вигляді знищені. Повторно до виконання виконавчий лист №727/9584/15-ц від 12 лютого 2016 року не надходив (а.с. 87-88).

В акті про втрату документів від 21 лютого 2025 року, складеному працівниками АТ КБ «ПриватБанк», вказано, що під час проведених заходів щодо пошуку оригіналів документів, зокрема постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 27 червня 2017 року (ВП №50643496) та оригіналу виконавчого листа №727/9584/15-ц, виданого 12 лютого 2016 року Шевченківським районним судом щодо стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № E/V07879 від 11 квітня 2007 року та договором про видачу траншу № E/V07879 від 15 вересня 2008 року. В період з 27 червня 2017 по 21 лютого 2025 року зазначені документи не надходили до архіву банку (а.с. 54).

У довідці про втрату виконавчого документу від 21 лютого 2025 року вказано, що АТ КБ «ПриватБанк» підтверджує, що виконавчий документ, виданий Шевченківським районним судом м. Чернівці від 12 лютого 2016 року відносно боржника ОСОБА_2 у справі №727/9584/15, втрачений і до виконання повторно не пред`явлено (а.с. 55).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства належить обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд з прав людини наголосив, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Частиною першою статті 431 ЦПК України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, надавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист (постанова Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 2-1380/08).

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду на підставі якого його видано та чи не втратило судове рішення законної сили.

Отже, необхідними умовами для видачі судом дубліката виконавчого листа є, по-перше, його втрата, факт якої має бути підтверджений відповідними документами, а по-друге, звернення із заявою про видачу дубліката виконавчого листа до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 2.06.2016 № 1404-VIII).

27 червня 2017 року постановою старшого державного виконавця Чернівецького МВДВС повернуто виконавчий документ стягувачу по ВП № 50643496 на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з пунктом 5 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016№ 1404-VІІІ виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VІІІ виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом 05.10.2016 року виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Отже, відлік трирічного строку слід рахувати з дня повернення виконавчого документа стягувачу, тобто з 27 червня 2017 року.

В той же час, трьохрічний строк для повторного пред`явлення, передбачений статтею 12 Закону від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ, закінчився 27 червня 2020 року.

Стягувач із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для його виконання банк звернувся в березні 2025 року, тобто через сім років з моменту його повернення.

Згідно зі статтею 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Отже, вирішуючи питання про видачу дубліката виконавчого документа, суду необхідно встановити чи звертався заявник про видачу дублікату виконавчого документа в межах строку пред`явлення останнього до виконання, у разі пропуску такого строку, чи звертався заявник із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання одночасно із заявою про видачу дубліката.

Підставою для видачі дубліката виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання є поважність причин пропуску строку та наявність необхідних доказів, щодо підтвердження факту втрати виконавчих документів.

Причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк, це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, виникла протягом строку, який пропущено та підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.

Окрім прав, перерахованих в Законі України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження.

Встановивши, що постанова про повернення виконавчого документа винесена у червні 2017 року, а із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для його поновлення банк звернувся у березні 2025 року, що свідчить про пропуск строку пред`явлення виконавчого документу до виконання без існування поважних причин такого пропуску, виходячи із встановлених обставин, АТ КБ «ПриватБанк» мав достатньо часу для звернення до суду із відповідною заявою, але звернувся лише тільки через сім років після його повернення або через чотири роки після закінчення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У правових висновках щодо застосування норм права, викладених у пунктах 44 - 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зазначено, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону №1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України). Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення суду у справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.).

Встановлення в законі строків на пред`явлення виконавчих листів до виконання також спрямовано на забезпечення вказаного принципу. Безпідставне поновлення строку може порушити принцип правової визначеності.

Разом з тим, сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України»).

Сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків порушує законні права та інтереси сторін і суперечить принципу (правової визначеності) права на справедливий суд, що закріплене в статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України (п. 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» заява № 32053/13 ).

Єдиною та необхідною правовою підставою для поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання є наявність в особи поважних причин його пропуску. При цьому, поважність причин є оціночною категорією та повинна визначатися, виходячи з наявності реальних обставин, які фактично унеможливили вчинення особою відповідної процесуальної дії вчасно, тобто в межах строків, установлених законодавством.

Сам по собі факт того, що рішення суду залишається невиконаним, не може бути підставою для поновлення пропущеного строку, оскільки визначаючи строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, законодавець був обізнаний, що рішення суду повинно виконуватися. Однак, законодавець визнав за необхідне обмежити строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, таким чином забезпечив рівність сторін виконавчого провадження.

В рішенні ЄСПЛ «Устименко проти України» судом було наголошено на тому, що безпідставне поновлення процесуальних строків судом є протиправним, порушує принцип юридичної визначеності та право на справедливий суд (стаття 6 Конвенції ООН «Про захист прав людини та основоположних свобод»).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Німеччини» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. Проте, заявник тривалий час не реалізовував усі свої права як стягувача, що свідчить про його небажання захищати власні інтереси у виконавчому провадженні.

В цьому контексті колегія суддів також враховує те, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання має на меті забезпечення принципу правової визначеності, оскільки захищає боржника від прострочених вимог стягувача.

Крім того, окрім прав, перерахованих в Законі України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження.

З огляду на викладене, колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції, що банк не був позбавлений можливості самостійно встановити відсутність у нього оригіналів виконавчого листа, ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження та звернутися до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа протягом строку для його пред`явлення до виконання.

Жодних поважних причин, а саме - об`єктивних, непереборних обставин, які б перешкоджали АТ КБ «ПриватБанк» вчинити дії з пред`явлення виконавчого листа до виконання в межах строку, заявником не наведено. Будь-яких реальних перешкод для цього у стягувача не було.

Сам по собі факт втрати виконавчого документа разом з постановою про його повернення не свідчить про поважність причин пропуску строку для їх повторного пред`явлення до виконання.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що стягувач протягом тривалого часу з моменту повернення виконавчого документа 27 червня 2017 року та до подання заяви в березні 2025 року про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для йог виконання, не користувався добросовісно своїми процесуальними правами як стягувач, та не виконував обов`язків, передбачених законом, а фактично не вчиняв будь-яких дій для захисту своїх прав, що полягало у не виявленні належної зацікавленості у виконавчому провадженні, що не спростовано стягувачем.

Колегія суддів не встановила порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що може істотно впливати на права учасників справи та зумовлювати порушення гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції. Відмова суду у задоволенні заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа за умов пропуску стягувачем строку для подання такого документа до виконання та відсутності підстав для поновлення цього строку не зумовлює порушення зазначених гарантій, зокрема права на виконання остаточного судового рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині ухвали суду, та фактично зводяться до незгоди стягувача з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається АТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції, і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 374, 375, 377, 381- 384, ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 02 липня 2025 року.

Суддя-доповідач І. М. Литвинюк

Судді: І. Н. Лисак

І. Б. Перепелюк