П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2025 року

м. Рівне

Справа № 569/23119/24

Провадження № 22-ц/4815/797/25

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Ковальов І.М.

Рішення суду першої інстанції проголошено

(вступна і резолютивна частини)

об 11 год. 50 хв. 30 січня 2025 року в м. Рівне

Дата складення повного тексту рішення: не зазначено.

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач1: Приватне акціонерне товариство "Страхова Група "ТАС";

відповідач2: ОСОБА_2 ;

представники учасників справи:

позивача адвокат Добродій Оксана Михайлівна;

відповідача1 ОСОБА_3 ;

за участі: представника ОСОБА_4 адвоката Добродій Оксани Михайлівни,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 січня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС", ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, відшкодування завданих збитків і моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" (далі ПрАТ "СГ "ТАС" або страховик), ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, відшкодування завданих збитків і відшкодування моральної шкоди.

Мотивуючи свої вимоги, позивач покликалася на те, що 25 березня 2024 року об 11 год. 10 хв. у м. Рівне по вулиці Київська, 10, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Citroen Jumper, номерний знак НОМЕР_1 , проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою і, виїжджаючи з дворової території на головну дорогу по вул. Відінська, не надав переваги в русі транспортному засобу Renault, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , який рухався по головній дорозі. В результаті цього відбулося зіткнення автомобілів і сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП), за якою обидва транспортні засоби зазнали пошкоджень, а їхнім власникам було завдано матеріальних збитків.

Згідно з постановою Рівненського міського суду від 12 квітня 2024 року у справі №569/6679/24 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та до нього було застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень. Цивільно-правова відповідальність винуватця була застрахована в ПрАТ "СГ "ТАС" відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ/4100948 від 26 травня 2023 року.

Зверталася увага на те, що власник пошкодженого автомобіля належним чином повідомив страховика про настання страхового випадку. Проте страхової суми на час подання позову не виплачено. Тому позивачу довелося за власні кошти здійснити ремонт свого автомобіля і згідно з актом виконаних робіт №АР-0000105 від 18 липня 2024 року його вартість склала 159 336 гривень. Ліміт страхової відповідальності за договором страхування становить 160 000 гривень, а франшиза 1 600 гривень. Зважала на те, що крім матеріальної шкоди, вона зазнала моральних страждань, пов`язаних із втратою можливості використовувати транспортний засіб, необхідністю зміни звичного способу життя та організації повсякденних справ. Моральну шкоду оцінила у розмірі 5 000 гривень, яка, на її думку, відповідає принципам розумності та справедливості.

З наведених обґрунтувань просила стягнути на свою користь з ПрАТ "СГ "ТАС" шкоду (страхове відшкодування) в розмірі 157 736 гривень, а з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - різницю між фактичними збитками та лімітом страхового відшкодування в розмірі 1 600 гривень та 5 000 гривень в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 січня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ "СГ "ТАС" на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 157 736 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 600 гривень різниці між фактичними збитками та лімітом страхового відшкодування.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2 500 гривень.

Стягнуто з ПрАТ "СГ "ТАС" на користь ОСОБА_1 понесений судовий збір у розмірі 1577,36 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесений судовий збір у розмірі 41 гривні.

На рішення суду ПрАТ "СГ "ТАС" подано апеляційну скаргу, де покликається на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права і неправильному застосуванні норм матеріального права.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначалося про те, що страховиком рішення про виплату страхового відшкодування не приймалося у зв`язку з відсутністю звернення із заявою про страхове відшкодування, а, отже, заявником жодних прав, свобод та інтересів позивача порушено не було.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд не звернув уваги на те, що страховик відповідно до ліміту своєї відповідальності відшкодовує саме оцінену шкоду. Проведення оцінки майна є обов`язковим. Так, розмір шкоди визначається на підставі аварійного сертифіката, рапорту, звіту, акта чи висновку про оцінку, виконаного аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства.

Крім того, судом попередньої інстанції не враховано того, що страховик не відшкодовує реальні збитки безпосередньо потерпілому, оскільки він не є завдавачем шкоди, а лише відшкодовує шкоду в межах оціненої страхової суми. При цьому вартість відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу визначається з урахуванням франшизи, коефіцієнту фізичного зносу автомобіля та податку на додану вартість (далі ПДВ). Разом з тим у разі фізичного знищення транспортного засобу відшкодовується різниця між його ринковою вартістю до настання ДТП та ринковою вартістю після ДТП.

З викладених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог до ПрАТ "СГ "ТАС" в повному обсязі.

У поданому відзиві представник позивача адвокат Добродій О.М., вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просить його залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Тому судом апеляційної інстанції рішення суду попередньої інстанції переглядається виключно в межах доводів та вимог страховика.

Як з`ясовано судом, 25 березня 2024 року, о 11 год. 10 хв. в м. Рівне по вул. Київська, 10, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Citroen Jumper, номерний знак НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановко, виїжджаючи на головну дорогу по вул. Відінська із дворових територій, не надав перевагу в русі транспортному засобу Renault, номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_5 , який рухався по головній дорозі та здійснив з ним зіткнення. Внаслідок ДТП обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Citroen Jumper, номерний знак НОМЕР_1 , на час ДТП була забезпечена в ПрАТ "СГ "ТАС" відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ/4100948 від 26 травня 2023 року. Ліміт страхової відповідальності складав 160 000 гривень, а франшиза -1 600 гривень.

Повідомлено ПрАТ "СГ "ТАС" про настання страхового випадку 28 березня 2024 року.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 12 квітня 2024 року у справі №569/6679/24 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 850 гривень. Постанова суду набрала законної сили 23 квітня 2024 року.

Згідно з актом виконаних робіт, складеним фізичною особою підприємцем ОСОБА_6 № АР-0000105 18 липня 2024 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Renault, номерний знак НОМЕР_3 , становила 159 336 гривень, а з метою підтвердження факту оплати цих витрат ОСОБА_1 було надано відповідні платіжні документи.

Спірні правовідносини між сторонами виникли в зв`язку із обов`язком страховика здійснити страхову виплату в межах ліміту відповідальності, а винуватець ДТП зобов`язаний відшкодувати різницю між страховою виплатою та фактичним розміром майнової шкоди. Крім того, за рахунок ОСОБА_2 підлягала відшкодуванню заподіяна позивачу моральна шкода, яка полягала в душевних стражданнях, що спричинені неможливістю використання належного їй автомобіля певний час, порушенні звичайного ритму життя.

Відповідно до ч.1 ст. 16, ст. 22, ч. 1 ст. 1166, ч. 2 ст. 1187, ч. 1 ст. 1188, ст. 1192 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, на їх відшкодування.

Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулювались в чинній на той час редакції Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом порядку

Згідно зі ст.ст. 3, 6, п.9.1, 9.4 ст. 9, п. 22.1 ст. 22, ст. 29, ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортних пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. У разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про покладення на страховика законного обов`язку сплатити страхове відшкодування відповідно до ліміту відповідальності.

Приходячи до переконання про залишення оскаржуваного рішення без змін, колегія суддів бере до уваги, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі непроведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому.

Так, особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суд, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинен виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Між тим, у спірних правовідносинах на замовлення позивача здійснено фактичний ремонт її автомобіля фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 , який відповідно має статус платника ПДВ та отримав за виконання роботи і встановлення автомобільних деталей обумовлені грошові кошти.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції чи в суді апеляційної інстанції фактичної вартості відновлювального ремонту спростовано не було.

Тому, як це визначено ч. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", виплата страхової суми повинна здійснюватися страховиком без зменшення на суму визначеного відповідно до законодавства ПДВ у зв`язку із документальним підтвердженням факту оплати проведеного ремонту.

Колегія суддів вважає відсутніми спонукання для застосування при визначені вартості відновлювального ремонту коефіцієнту фізичного зносу, позаяк строк експлуатації автомобіля Renault на час ДТП становив 7 років, а як зазначено в п. 7.36 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників колісних транспортних засобів, строк експлуатації яких не перевищує 7 років.

Також установлено, що ОСОБА_1 із заявою про виплату страхового відшкодування до ПрАТ "СГ "ТАС" не звертався, а страховик отримав лише заяву про настання події, в якій повідомлено про факт ДТП.

При цьому апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_1 належно реалізувала своє право на відшкодування шкоди, яка підлягає стягненню зі страховика у межах страхового ліміту у розмірі витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, з огляду на таке.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к, на яку послався заявник в касаційній скарзі, зазначено, що згідно з пунктом 36.1. статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи незвернення із заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого статтею 128 Кримінального процесуального кодексу України. Отже, МТСБУ приймає таке рішення про здійснення відшкодування (регламентної виплати) також і на підставі рішення суду у разі, якщо спір розглядався в судовому порядку. У системному зв`язку зі статтею 36 положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 цього Закону щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Крім цього, у підпункті 37.1.3 пункту 37.1. статті 37 вищезазначеного Закону передбачено іншу підставу для відмови у відшкодуванні - невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на його отримання, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Таким чином, у зазначеній нормі втілено загальний принцип недопустимості формального підходу до вирішення питання про здійснення або нездійснення компенсації і надання пріоритету зовнішній формі юридично значущих дій або бездіяльності над їх змістом і наслідками. Адже підставою для відмови у відшкодуванні визнаються не будь-які порушення регламентованої цим законом процедури, а лише ті, що призвели до неможливості встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для здійснення виплат і визначення їх розміру. Водночас у межах кримінального провадження за статтею 286 КК України факт, обставини дорожньо-транспортної пригоди, особа, винна у її настанні, характер і розмір завданої шкоди встановлюються судом як обставини, що мають істотне значення для кримінальної справи і належать до предмету доказування. Тобто в цьому разі незвернення потерпілого безпосередньо до МТСБУ або страховика жодним чином не перешкоджає з`ясуванню обставин, з якими законодавець пов`язує підстави для виплати відшкодування. Тому для задоволення в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до МТСБУ про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону № 1961-IV, не є обов`язковим.

У постанові Великої Палати Верховного Суд від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, на яку посилається заявник у касаційній скарзі, зазначено, що Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" з огляду на принцип добросовісності визначає, що якщо потерпілий недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди, не виконує покладені на нього цим Законом обов`язки, він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки. Аналізуючи вказані норми законодавства, суд дійшов висновку, що законодавство у страхових правовідносинах передбачає здійснення прав та обов`язків з дотриманням принципу добросовісності всіма учасниками цих правовідносин і не дотримання цього принципу може мати наслідком відмову в захисті порушеного права, зокрема у праві на відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці особи взагалі, та звільняє страховика від обов`язку відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці винної особи та потерпілого. Разом з тим у порушення принципу пропорційності законом не встановлено механізму захисту права осіб (поновлення права), які добросовісно виконують покладені на них обов`язки, якщо шкода не відшкодована не з їхньої вини. Тому тлумачення права щодо відшкодування шкоди за наслідками страхового випадку за Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", має здійснюватися з огляду на добросовісне виконання зобов`язань та поведінки всіх учасників (добросовісна чи недобросовісна поведінка/дії) та пропорційність інтересів усіх учасників цих правовідносин.

За правилами ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Між тим, позивач вчинила дії для встановлення обставин, які мають істотне значення для з`ясування обставин про наявність чи відсутність підстав для здійснення виплат і визначення їх розміру. Із 28 березня 2024 року страховик обізнаний щодо факту ДТП, її учасників та наслідків.

Отже, доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться лише до суб`єктивної незгоди із висновками суду попередньої інстанції, неправильного розуміння вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин, але такі доводи правильно оцінені судом попередньої інстанції, були предметом перегляду судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Залишаючи апеляційні скарги без задоволення, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист парв людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 січня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний тест постанови складено: 01 липня 2025 року.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків