Єдиний унікальний номер 741/813/25
Провадження № 2/741/488/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 08 липня 2025 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Киреєва О.В.,

з участю секретаря судового засідання Герасимчук Н.Ю.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Носівської територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на нерухоме майно,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспних дворів. Станом на 15 квітня 1991 року членом даного колгоспного двору був ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Він (позивач) в силу ч. 2 ст. 529 ЦК УРСР є спадкоємцем ОСОБА_2 за законом, так як його батько (син спадкодавця) помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті ОСОБА_2 він (позивач) фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, оскільки здійснював догляд за спадковим будинком та обробляв присадибну земельну ділянку, а тому в силу п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР вважається таким, що прийняв спадщину після смерті останнього. Нотаріус відмовив йому (позивачу) у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначене спадкове майно.

ОСОБА_1 просив:

- встановити факт, що він прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати за ним право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У судове засідання позивач та його представник адвокат Яловський О.В. не з`явилися, представник подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив їх задовольнити, розгляд справи проводити без його участі та участі позивача.

У судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення та просить розгляд справи проводити без участі їх представника.

Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому був зареєстрований ОСОБА_2 , що підтверджується матеріалами справи (зворот а.с. 6).

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

За таких обставин ОСОБА_2 в цілому належав житловий будинок АДРЕСА_1 , як єдиному члену колишнього колгоспного двору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6).

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

У судовому засіданні встановлено, що позивач є онуком ОСОБА_2 , його батько (син спадкодавця) ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, в силу ч. 2 ст. 529 ЦК УРСР позивач має право на спадкоємство після смерті ОСОБА_2 , як спадкоємець першої черги за законом.

З матеріалів справи вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилася.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Абзацом 2 пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, встановлено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця; наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

У судовому засіданні встановлено, що позивач фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, оскільки здійснював догляд за спадковим будинком, обробляв присадибну земельну ділянку, взяв на зберігання та утримує у себе свідоцтво про право на майновий пай, видане на ім`я ОСОБА_2 , а також договір оренди земельної ділянки від 29 березня 2000 року, що підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, позивач фактично вступив в управління та володіння спадковим майном ОСОБА_2 , успадкував після його смерті належний йому житловий будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

У судовому засіданні встановлено, що нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадковий житловий будинок у зв`язку із тим, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилася, позивач не звертався із заявою про прийняття спадщини після смерті останнього, а також у зв`язку із відсутністю правостановлюючих документів на вищезазначене спадкове майно, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 13).

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Встановлення факту прийняття спадщини має для позивача юридичне значення, так як дозволить йому реалізувати своє право на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_2 .

З матеріалів справи (а.с. 10-12) вбачається, що на житловий будинок АДРЕСА_1 виготовлена технічна документація.

Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі.

Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивача, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 120, 123, 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 259, 263, 264, 265, 315, 319, 354 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 39,7 кв. м, житловою площею 16,8 кв. м, з господарськими будівлями та спорудами, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В.Киреєв