Номер провадження: 22-ц/813/2663/25
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

01.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Коновалової В.А., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Булацевської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про відвід судді Коновалової В.А. у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2024 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Мариніст» про захист прав споживачів та відшкодування моральної шкоди,-

встановив:

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2024 року у задоволенні позовних вимог за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Мариніст» про захист прав споживачів та відшкодування моральної шкоди було відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням 19 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою за допомогою підсистеми "Електронний суд" до Одеського апеляційного суду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2024 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.02.2025 справу призначено до розгляду.

01 липня 2025 року під час судового засідання ОСОБА_1 заявив усне клопотання про відвід судді Коновалової В.А..

В обґрунтування заяви про відвід судді Коновалової В.А., заявник вказує, що під її головуванням розглядалась інша справи №947/25387/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Мариніст» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Мариніст» про визнання договору укладеним та зобов`язання вчинити певні дії.

З прийнятим рішенням у цій справі він не погоджується та вважає що суддя Коновалова В.А. є упередженою при розгляді вказаної справи, оскільки ці справи є поєднаними.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи, викладені в усній заяві про відвід, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про відвід судді, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року і являється частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Частина 7 пункт 1 статті 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачає, що суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства.

Однією із гарантій права учасника справи на незалежний, безсторонній і справедливий суд є право на відвід судді (колегії суддів). Проте, право на відвід не є абсолютним. В інакшому випадку воно перетвориться у свавільне обрання суддів для розгляду справи та спосіб процесуального зловживання, що суперечитиме інтересам інших учасників справи та суспільним інтересам загалом.

Відвід має бути обґрунтований посиланням на факти, які вказують на залежність, упередженість або необ`єктивність судді щодо сторін чи будь-кого з них. Лише за таких обставин відвід буде правомірним і убезпечить сторони від залежного, упередженого або необ`єктивного суду.

Відповідно до вимог ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених ст. 37 ЦПК України.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Статтею 40 ЦПК України встановлений порядок вирішення заявленого відводу, згідної якої питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Суд, який розглядає справу має бути «безстороннім» в контексті ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Дослідивши питання безсторонності суддів з двох точок зору, Європейський Суд з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia), рішення від 28 листопада 2002 року, зазначив, що по-перше, йдеться про суб`єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці.

Зокрема, суд не повинен суб`єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне.

По-друге, слід застосувати об`єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зняти з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву (див.: «Білуха проти України» від 09 листопада 2006 року п.п. 49,54; «Бочан проти України» від 03 травня 2007 року, п. 66; «Агрокомплекс» проти України» від 06 жовтня 2011 року, п. 136; «Олександр Волков проти України» від 09 січня 2013 року, п.п. 103,107).

Крім того апеляційний суд зазначає, що згідно практики Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності і неупередженості суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу, в ході об`єктивної перевірки, має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

Оцінивши заяву про відвід, встановлено, що доводи ОСОБА_1 фактично зводяться до того, що суддя Коновалова В.А. розглядала іншу справу за №947/25387/23, з рішенням якого він не згодний, що свідчить про її неупередженість при розгляді цієї справи.

Однак, відповідно до ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Сам по собі факт незгоди з постановою Одеського апеляційного суду від 22.05.2025, прийнятою колегією у складі головуючого-судді Коновалової В.А. не може бути підставою для відводу відповідного судді.

В разі непогодження ОСОБА_1 із постановою Одеського апеляційного суду від 22 травня 2025 року, він має право, з урахуванням положень ст. 389 ЦПК України, звернутись до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій викласти свої мотиви непогодження із судом рішенням.

Твердження про поєднаність вказаних справ є помилковим, оскільки як вбачається справа №947/25387/23 та справа №947/23756/24 містить різні підстави та предмет позову, а однаковий склад учасників не свідчить про поєднаність цих справ.

Також до заяви про відвід не надано жодного належного та допустимого доказу, на підставі якого можна було б зробити висновок про нібито упередженість судді Коновалової В.А. при розгляді даної цивільної справи.

Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці виходить з того, що презумпція особистої неупередженості судді діє до тих пір, поки не доведено інше (справа «Білуха проти України» (Заява №33949/02) від 09.11.2006).

Таким чином, розглянувши заяву про відвід суддів, з точки зору національного закону, а саме ст. 36 ЦПК України, та в контексті ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо безсторонності суду, враховуючи, що доводи заявника щодо наявності обставин, що викликають сумнів в неупередженості та об`єктивності суддів носять характер непідтверджених звинувачень, та на їх підтвердження не надано жодного належного доказу, а інші твердження заявника відповідно до положень ст. ст. 36-37 ЦПК України, не можуть бути підставою для відводу, тому в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Одеського апеляційного суду Коновалової В.А. слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 36, 39, 40, 381, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

У задоволені заяви ОСОБА_1 про відвід судді Одеського апеляційного суду Коновалової В.А. відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 03 липня 2025 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді В.А. Коновалова

Ю.П. Лозко