Справа № 202/1519/25
Провадження № 2/202/2247/2025
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпра в складі головуючого судді Марченко Н.Ю., за участю секретаря судового засідання Шульги А.О., позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Моськіної С.М., відповідача ОСОБА_2 , третьої особи ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року позивач звернулася з позовом про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона є основним наймачем квартири АДРЕСА_1 , в яку вселилася та проживає на підставі ордера № 557 серія 01, виданого на підставі списків заводу ім. Бабушкіна, затверджених рішенням Ленінського райвиконкому № 127/1 від 11.03.1990.

28 вересня 2004 року вона надала згоду на реєстрацію у вказаній квартирі її онука ОСОБА_2 .

Останній зареєстрований у вказані квартирі, але фактично не проживає з січня 2024 року.

Відповідач добровільно залишив квартиру, комунальні послуги та витрати на утримання цього житла не сплачує, його особисті речі у квартирі відсутні.

Реєстрація відповідача в належному їй житлі створює їй незручності, вона позбавлена можливості вільно та на власний розсуд володіти та користуватися квартирою, а також несе додаткові витрати.

За цих підстав позивач просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

13 лютого 2025 року у цій справі було відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою суду від 16 квітня 2021 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач та її представник адвокат Моськіна С.М. позов підтримали та наполягали на його задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов визнав, підтвердивши, що з початку серпня 2024 року спірним житлом не користується та не має наміру в ньому проживати.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Позивачка її сусідка, остання проживає з сином ОСОБА_5 та внуком ОСОБА_6 . Відповідач колись проживав у квартирі позивачки. На теперішній час не бачила, що відповідач проживав у цій квартирі.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Позивачка та її син є його сусідами. Відповідач з ними колись проживав. На теперішній час відповідач у квартирі не мешкає.

Суд, заслухавши учасників справи, з`ясувавши всебічно всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом установлено, що в 1990 році позивачу ОСОБА_1 на підставі списків заводу ім. Бабушкіна, затверджених рішенням Ленінського райвиконкому № 127/1 від 11.03.1990, був виданий ордер на житлове приміщення № 557 серія 01, а саме квартиру АДРЕСА_4 , на склад сім`ї з 4-х осіб: ОСОБА_1 основний квартиронаймач, ОСОБА_8 чоловік, ОСОБА_3 син, ОСОБА_3 дочка.

Згідно з довідкою, виданою ТОВ «К.О.Д.», згідно з розпорядженням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів № 359/1р від 01.12.1986 житловий будинок АДРЕСА_5 було змінено на АДРЕСА_6 та АДРЕСА_7 .

Згідно з довідкою Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради від 23.12.2021 № 17640 житловий будинок АДРЕСА_6 зареєстрований за місцевою радою на підставі рішення виконкому № 188 від 19.03.1993.

Згідно з довідкою № 982 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої відділом обліку проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур, від 04.02.2022 у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 (наймач) з 02.07.1990, ОСОБА_3 (син) з 02.10.1992, ОСОБА_9 (онук) - з 13.09.2012, ОСОБА_2 (онук) з 28.09.2004.

Згідно з актом про непроживання від 30.01.2025, складеного за участю мешканців квартир АДРЕСА_8 та АДРЕСА_9 ( ОСОБА_7 та ОСОБА_4 ) ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_10 цього будинку не мешкає з січня 2024 року.

При розгляді справи суд виходить із того, що статтею 47 Конституції України та статтею 9 ЖК України гарантовано право на житло, відповідно до якого ніхто не може бути виселеним із займаного житла або обмежений у праві користування жилим приміщенням, не інакше як на підставі і у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини 1 статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Виходячи з вказаних положень закону, особа може бути визнана такою, що втратила право на користування жилим приміщенням у випадку, коли вона була відсутня в ньому понад шість місяців і без поважних причин.

Суд вважає доведеним, що відповідач ОСОБА_2 без поважних причин не проживає в спірній квартирі понад строки, визначені статтею 71 ЖК України, оскільки відповідач у судовому засіданні позов визнав, про наявності у нього перешкод у користуванні спірною квартирою не заявляв, відповідних доказів не надавав.

Навпаки відповідач у судовому засіданні позов визнав, зазначивши, що не заперечує проти визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщення.

Статтею 206 ЦПК України визначено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд вважає, що в даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує чиїх-небудь прав, оскільки в матеріалах справи хоча й відсутні відомості про наявність у відповідача іншого житла, водночас він наполягав на тому, що не має наміру користуватися спірним житлом.

Тому, з огляду на позицію відповідача, який позов визнав, визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом не буде становити втручання у його право на повагу до свого житла у розумінні статті 8 Конвенції про захист людини і основоположних свобод.

Отже, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач з серпня 2024 року не користується спірним житлом та не виявляє інтересу до цього житла, тобто не проживає в ньому без поважних причин понад шести місяців, що підтвердили допитані свідки та сам відповідача, суд вважає можливим позов задовольнити, визнавши відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Крім того, при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на її користь.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Наталія Марченко