Дата документу 24.06.2025 Справа № 316/1563/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 316/1563/20 Головуючий у І інстанції: Ісаков Д.О.
Провадження № 22-ц/807/1052/25 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Гончар М.С.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на додаткове рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Вишнякової Ірини Олександрівни до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» про визнання незаконним наказу №125-з від 21 квітня 2020 року, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» про визнання незаконним наказу №125-з від 21 квітня 2020 року, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 14 лютого 2022 року позов задоволено.

Визнано незаконним наказ генерального директора ВП «ЗАЕС» №125-з від 21.04.2020 «Про звільнення з роботи у зв`язку зі скороченням штату ОСОБА_1 »

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника аналітично-правового відділу юридичного управління ВП «ЗАЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом».

Стягнуто з ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «ЗАЕС» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.04.2020 до 14.02.2022 у загальній сумі 858150,80 грн, утримавши з неї усі необхідні податки та збори.

Ухвалено допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника аналітично-правового відділу юридичного управління ВП «ЗАЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом», а також стягнення з ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «ЗАЕС» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше, ніж у розмірі заробітної плати за один місяць.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 13 листопада 2024 року апеляційну скаргу АТ «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «ЗАЕС» залишено без задоволення, рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 14 лютого 2022 року у цій справі залишено без змін.

21.02.2022 ОСОБА_1 в особі представника адвоката Вишнякової І.О. звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області із заявою про ухвалення додаткового рішення з питання розподілу судових витрат на правову допомогу, в якій просив ухвалити додаткове рішення у справі, яким стягнути з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 29000 гривень.

У травні 2025 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Вишнякової І.О. звернувся до суду з заявою про відновлення втраченого судового провадження у справі № 316/1563/20 в частині заяви про ухвалення додаткового рішення.

В обґрунтування заяви зазначено, що 21.02.2022, у передбачений ЦПК України строк, ОСОБА_1 направив до Енергодарського міського суду Запорізької області заяву про ухвалення додаткового рішення та надав докази понесення ним судових витрат на правничу допомогу. Проте, у зв`язку із введенням в Україні режиму воєнного стану та окупацією міста Енергодар Запорізької області вказана заява судом розглянута не була.

Відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Розпорядженням Голови Верховного Суду від 14.09.2022 року №49/0/9-22 змінено територіальну підсудність справ Енергодарського міського суду Запорізької області з визначенням територіальної підсудності за Ленінським районним судом м. Запоріжжя.

Так, у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану та місто Енергодар є тимчасово окупованою територією України, вказана справа не передавалася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя, є підстави припустити, що судове провадження у цій справі могло бути втрачене.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.12.2022 відновлено втрачене судове провадження №316/1563/20 в частині ухвали Енергодарського міського суду Запорізької області від 25.05.2020, ухвали Енергодарського міського суду Запорізької області від 26.11.2021, рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 14.02.2022.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.12.2022 відновлено повністю втрачене судове провадження цивільної справи №316/1563/20 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» про визнання незаконним наказу №125-з від 21.04.2020, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 10.03.2025 відновлено втрачене судове провадження у цивільній справі ЄУН №316/1563/20, за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «ЗАЕС» про визнання незаконним наказу № 125-з від 21.04.2020, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної за час вимушеного прогулу, в частині зібраних судом документів, а саме:

копії заяви про ухвалення додаткового рішення від 16.02.2022;

копії договору про надання правової допомоги №07/02-20 від 02.07.2020;

копії додатку №2 до договору про надання правової допомоги від 02.07.2020 №07/02-20 (замовлення №2 на надання юридичних послуг) від 22.11.2021;

копії додатку №3 до договору про надання правової допомоги від 02.07.2020 №07/02-20 (замовлення №3 на надання юридичних послуг) від 26.11.2021;

копії додаткової угоди №1 від 26.11.2021 до договору про надання правової допомоги від 02.07.2020 №07/02-20;

копії Акту №1 прийому-передачі виконаних (наданих послуг) до договору про надання правничої допомоги від 02.07.2020 №07/02-20;

копії довідки про отримання грошових коштів;

копії додатку №1 до договору про надання правової допомоги від 02.07.2020 №07/02-20 (замовлення №1 на надання юридичних послуг) від 02.07.2020;

копії ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 07.07.2020;

копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЗП №001095.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 13.12.2024 залучено на стадії апеляційного розгляду справи правонаступника відповідача Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція».

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2025 року стягнуто з АТ «НАЕК «Енергоатом» в особі філії «ВП «ЗАЕС» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20000 грн.

Не погоджуючись із вищезазначеним додатковим рішенням, АТ «НАЕК «Енергоатом» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати додаткове рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2025 року та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції порушив принцип рівності сторін, адже у підсистемі «Електронний суд» не розміщались документи, що підтверджують понесені витрати, у зв`язку з чим, відповідач був позбавлений можливості реалізувати своє право на подання клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.

На думку скаржника, заявлена сума витрат на правничу допомогу, з урахуванням обсягу наданих адвокатом позивача послуг, складністю справи, виходить за розумні межі визначення розміру гонорару, такі витрати не мають характеру необхідних, та не є співмірними з виконаною роботою.

У своєму відзиві ОСОБА_1 в особі представника адвоката Вишнякової І.О. заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, оскаржуване рішення без змін, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати. Зазначає, що суд першої інстанції не допустив жодних порушень процесуального права, адже відповідач зареєстрований у підсистемі «Електронний суд» та мав можливість ознайомлюватися з документами матеріалів справи через кабінет Електронного суду. Відзив також містить прохання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

У своїй відповіді на відзив АТ «НАЕК «Енергоатом» зазначає, що з 19.10.2023 реєстрація та використання електронних кабінетів у ЄСІТС є обов`язковими для визначеного кола учасників судового процесу у господарських справах. А заява позивача про ухвалення додаткового рішення з додатками від 16.02.2022 з додатками, складена на паперовому носії, залишилась на промисловому майданчику Запорізької АЕС, яка з 04.03.2022 перебуває у тимчасовій окупації.

У судовому засіданні представник АТ «НАЕК «Енергоатом» Погосян С.Г. наполягала на задоволенні апеляційної скарги, скасуванні оскаржуваного рішення та відмові в задоволенні заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну слід частково задовольнити з огляду на таке.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з п.п. 1-3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване додаткове рішення не відповідає вказаним вимогам повною мірою.

Статтею 133 ЦПК України до судових витрат віднесені і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

За положеннями пункту 4 частини першої статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

То ж домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату гонорару адвокату, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

З урахуванням пункту 3 частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, а також з урахуванням складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значенням справи для сторони.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2022 року у справі № 706/199/22 (провадження № 61-9325ск22).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини.

Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За умовами договору про надання правничої допомоги адвокатом Вишняковою І.О. від 07.07.2020, укладеного між адвокатом Вишняковою І. О. та ОСОБА_1 (п. 1.2) сторони погодили, що адвокат відповідно до узгоджених сторонами доручень: надає клієнту консультаційні та юридичні послуги щодо захисту інтересів останнього перед фізичними особами, в органах державної влади, органах прокуратури, Національної поліції України, Служби безпеки України, Державного бюро розслідування, Національного антикорупційного бюро України, державної виконавчої служби, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також в загальних, адміністративних та господарських судах України усіх інстанцій, зокрема у цивільних, господарських та адміністративних справах, у справах про адміністративні правопорушення, у справах окремого та наказного провадження, в кримінальному провадженні, в тому числі оскарження дій та бездіяльності службових та посадових осіб; представляє клієнта з усіма правами, які надано законом позивачу (цивільному позивачу та відповідачу), відповідачу, потерпілому, третій особі, свідку, заявнику, скаржнику, у тому числі з правом пред`явлення позову, зміни підстави або предмета позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, пред`явлення зустрічного позову, подання заяв та скарг, укладання мирової угоди на будь-якій стадії процесу, вимагати виконання судового рішення, оскарження рішення, постанов і ухвали суду, одержання, рішень, ухвал, виконавчого листа, наказу та пред`явлення його до виконання; підписувати та подавати документи, зокрема заяви, клопотання, відводи, заперечення, скарги, уточнення, пояснення, запити, звернення, повідомлення, докази та інше; вести попередні переговори та узгоджувати процесуальні питання; отримувати документи, в тому числі відповіді, довідки, свідоцтва, витяги, виписки, рішення, ухвали, постанови, заочне рішення тощо, а також їх копії; сплачувати від імені Клієнта державне мито, судовий збір та інші необхідні платежі, вчиняти інші дії в інтересах клієнта не передбачених даним договором; представляє інтереси клієнта в судах та правоохоронних органах під час досудового та судового слідства, кримінального провадження, у справах про адміністративні правопорушення, має право подавати заяви, клопотання, пояснення, докази та вчиняти інші дії щодо захисту прав та інтересів Клієнта.

30.12.2021 між адвокатом Вишняковою І. О. та ОСОБА_1 укладена додаткова угода №1 до Договору про надання правничої допомоги №07/02-20 від 02.07.2020.

02.07.2020 та 22.11.2021 між сторонами підписані додаток №1 та додаток №2 до договору про надання правової допомоги від 02.07.2020 №07/02-20, замовлення №1 та №2 на надання юридичних послуг.

Згідно з актом №1 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до договору про надання правничої допомоги від 02.07.2020, складеним 16.02.2022, адвокат надав такі послуги на загальну вартість 29000,00 гривень: ознайомлення з матеріалами справи, надані Клієнтом 1 год. 1000,00 гривень; складання та подання заяви про збільшення позовних вимог, уточненої позовної заяви 1,5 год. 1500,00 гривень; складання та подання відповіді на відзив відповідача 3 год. 3000,00 гривень; представництво інтересів у судовому засіданні 1 судодень 4000,00 гривень; складання та подання додаткових пояснень 1,5 год. 1500,00 гривень, представництво інтересів у судовому засіданні 1 судодень 4000,00 гривень, складання та подання (направлення відповідачу та до суду) додаткових пояснень (аналіз доводів відповідача, наданих у додаткових поясненнях від 23.11.2020, 08.11.2020. заперечення щодо заяви про виклик свідків, а також правові позиції Верховного суду з аналогічних спорів, викладених у відповідних постановах після звернення до суду з позовною заявою та подання відповіді на відзив, додаткових пояснень від 18.06.2020) 2 год. 2000,00 гривень; ознайомлення з додатковими поясненнями відповідача від 08.11.2021, з додатками на 651 арк. через систему «Електронний суд» 3 год. 3000,00 гривень; представництво інтересів у судовому засіданні 1 судодень 4000,00 гривень; представництво інтересів у судовому засіданні 1 судодень 4000,00 гривень; підготовка та подання заяви про ухвалення додаткового рішення 1 год. 1000,00 гривень.

Таким чином, позивач надав суду докази на підтвердження обсягу наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартості.

Оцінюючи пропорційність та співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, та виходячи із засад розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що заявлені представником відповідача суми є надмірними та не є повністю співмірними зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, у зв`язку з чим, апеляційний суд доходить висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає відшкодуванню в суді першої інстанції, слід зменшити.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування витрат на правничу допомогу, яких зазнав позивач під час розгляду справи в місцевому суді, правильним є також висновок про недоведеність розміру заявленого відшкодування у 29000 грн, проте розмір відшкодування у 20000 грн колегія суддів також вважає непропорційним та неспівмірним зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт.

Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу під час розгляду цієї справи в суді першої інстанції, враховуючи заперечення відповідача проти розміру витрат на правову допомогу, апеляційний суд доходить висновку про необхідність зменшення суми, визначеної адвокатом з 20000 грн до 10000 грн, оскільки докази фактично понесених витрат саме в такому розмірі не є неминучими, отже, відсутні підстави для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем у суді першої інстанції саме у визначеному адвокатом позивача розмірі. При цьому колегія суддів вважає, що стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн забезпечуватиме баланс рівноваги між інтересами сторін у справі, відповідатиме принципу розумності та співмірності, визначеного як одним з основних критеріїв стягнення таких витрат.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає необхідним зазначити таке.

Частиною шостою статті 14 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку. Процесуальні наслідки, передбачені цим Кодексом у разі звернення до суду з документом особи, яка відповідно до цієї частини зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються судом також у випадках, якщо інтереси такої особи у справі представляє адвокат.

Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою (частина сьома статті 14 ЦПК України).

До визначення Положенням про ЄСІТС та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), можливості вчинення передбачених ЦПК України дій з використанням підсистем (модулів) ЄСІТС суд вручає судові рішення в паперовій формі (підпункт 15.14 підпункту 15 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України).

Відповідно до положень підпункту 15 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України окремі підсистеми (модулі) ЄСІТС починають функціонувати через 30 днів з дня опублікування Вищою радою правосуддя у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади України оголошення про створення та забезпечення функціонування відповідної підсистеми (модуля) ЄСІТС. Про початок функціонування ЄСІТС у складі всіх необхідних для її повного функціонування підсистем (модулів) Вища рада правосуддя публікує оголошення у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади України.

Оголошення про створення та забезпечення функціонування окремої підсистеми (модуля) ЄСІТС має містити посилання на відповідний підпункт підпункту 15 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, який передбачає особливості вчинення тих процесуальних (або інших) дій, порядок вчинення яких зазнає змін після початку функціонування такої підсистеми (модуля).

У газеті «Голос України» від 04 вересня 2021 року № 168 (7668) Вища рада правосуддя опублікувала оголошення про початок функціонування трьох підсистем (модулів) ЄСІТС - «Електронний кабінет», «Електронний суд», підсистеми відеоконференцзв`язку.

Вища рада правосуддя у цьому повідомленні зазначила, що з початком функціонування підсистем «Електронний кабінет», «Електронний суд», підсистеми відеоконференцзв`язку зазнає змін порядок вчинення процесуальних (або інших) дій, особливості вчинення яких передбачені підпунктом 15.14 підпункту 15 пункту 1 розділу VIII «Перехідні положення» ЦПК України. Такі дії вчиняються з використанням підсистем (модулів) ЄСІТС у порядку, визначеному Положенням про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) ЄСІТС, затвердженим рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21 (з наступними змінами) (далі - Положення), та нормами процесуального законодавства, що регулюють порядок вчинення таких дій після початку функціонування відповідних підсистем (модулів) ЄСІТС.

Отже, зазначені в оголошенні Вищої ради правосуддя підсистеми (модулі) ЄСІТС почали офіційно функціонувати з 05 жовтня 2021 року.

Положення визначає порядок функціонування в судах та органах системи правосуддя окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі ЄСІТС), зокрема підсистем «Електронний кабінет», «Електронний суд» та підсистеми відеоконференцзв`язку; порядок вчинення процесуальних дій в електронній формі з використанням таких підсистем; особливості використання в судах та органах системи правосуддя іншого програмного забезпечення в перехідний період до початку функціонування ЄСІТС у складі всіх підсистем (модулів).

Пунктом 17 Положення про ЄСІТС визначено, що особам, які зареєстрували Електронний кабінет в ЄСІТС, суд вручає будь-які документи у справах, у яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення в паперовій формі за окремою заявою.

Пунктом 24 Положення визначено, що підсистема «Електронний суд» підсистема ЄСІТС, що забезпечує можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, між користувачем цієї підсистеми та Вищою радою правосуддя, а також отримувати інформацію про стан і результати розгляду таких документів ЄСІТС за вебадресою wiki.court.gov.ua.

Відповідно до пункту 36 Положення після надсилання засобами Електронного суду документів (у тому числі процесуальних документів, письмових та електронних доказів тощо) особа може у власному Електронному кабінеті відслідковувати рух та стан розгляду таких документів у суді або в органі та установі системи правосуддя. Відомості про доставку документа, його реєстрацію та інші відомості щодо розгляду справ відповідно до наявних технічних можливостей підсистем ЄСІТС надсилаються в автоматичному режимі до Електронного кабінету користувача, від імені якого подано документи. У випадку надання користувачем електронної довіреності інформація про результати розгляду документів надсилається до Електронного кабінету довірителя та повіреного (повірених).

Згідно з пунктом 37 Положення підсистема «Електронний суд» забезпечує можливість автоматичного надсилання матеріалів справ в електронному вигляді до Електронних кабінетів учасників справи та їхніх повірених. До Електронних кабінетів користувачів надсилаються у передбачених законодавством випадках документи у справах, які внесені до автоматизованої системи діловодства судів (далі АСДС) та до автоматизованих систем діловодства, що функціонують в інших органах та установах у системі правосуддя. Документи у справах надсилаються до Електронних кабінетів користувачів у випадку, коли вони внесені до відповідних автоматизованих систем у вигляді електронного документа, підписаного кваліфікованим підписом підписувача (підписувачів), чи у вигляді електронної копії паперового документа, засвідченої кваліфікованим електронним підписом відповідального працівника суду, іншого органу чи установи правосуддя (далі - автоматизована система діловодства). Документи, які один з учасників справи надіслав до суду, іншого органу чи установи у системі правосуддя з використанням Електронного суду, в передбачених законодавством випадках автоматично надсилаються до Елекронних кабінетів інших учасників справи чи їхніх повірених після реєстрації цих документів в АСДС або автоматизованих системах діловодства.

Офіційна електронна адреса в розумінні Положення сервіс Електронного кабінету ЄСІТС, адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, або адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів. Адреса електронної пошти, що використовується при реєстрації Електронного кабінету, не може бути зареєстрована на доменних іменах, використання яких заборонено законодавством України.

Пунктом 120 розділу VI «Перехідні положення» Положення встановлено, що до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС особи, крім осіб, які зобов`язані зареєструвати свої електронні кабінети в ЄСІТС або мають зареєстровані Електронні кабінети в ЄСІТС, можуть подавати до суду документи в електронній формі з використанням адреси електронної пошти, з якої надійшли документи, засвідчені кваліфікованим електронним підписом. До початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС суд надсилає особам, окрім осіб, які зобов`язані зареєструвати свої Електронні кабінети в ЄСІТС або мають зареєстровані Електронні кабінети в ЄСІТС, документи у справах на адресу електронної пошти, з якої до суду надійшли документи, засвідчені кваліфікованим електронним підписом.

Особам, які зареєстрували Електронний кабінет в ЄСІТС, суд вручає будь-які документи у справах, у яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення в паперовій формі за окремою заявою (пункт 17 Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи).

Інформація про надходження до Електронного кабінету відомостей і документів про результати розгляду справ додатково може надсилатися користувачу у вигляді повідомлення на електронну пошту. Дані про електронну пошту зазначаються користувачем у профілі його Електронного кабінету (пункт 38 підрозділу 2 розділу III Положення).

Тож правила Положення передбачають обов`язковість надсилання документів саме до Електронного кабінету.

Відтак, перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ «Мої справи».

Днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи (пункт 2 частини шостої статті 272 ЦПК України).

Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі (частина п`ята статті 130 ЦПК України).

Частиною сьомою статті 272 ЦПК України визначено, що, якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «зобов`язання використовувати електронний зв`язок для звернення до апеляційного суду має на меті гарантувати належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності шляхом прискорення, полегшення та підвищення надійності процедурних обмінів. Усвідомлюючи бум дематеріалізації правосуддя в державах-членах і виклики, пов`язані з цим, Суд переконаний, що цифрові технології можуть сприяти кращому відправленню правосуддя і бути поставленим на службу правам, гарантованим статтею 6 § 1 Конвенції тому Суд погоджується, що така мета є законною» (CASE OF XAVIER LUCAS v. FRANCE, 15567/20 § 46, ЄСПЛ, від 09 червня 2022 року).

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення ЄСПЛ у справі "Каракуця проти України", заява № 18986/06).

Відповідно до п.п. 6,7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники процесу зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

За приписами ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язку добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу.

Відповідно до пункту 42 підрозділу 2 розділу ІІІ Положення засобами ЄСІТС в автоматичному режимі здійснюється перевірка наявності в особи зареєстрованого Електронного кабінету. У разі наявності в особи Електронного кабінету засобами ЄСІТС забезпечується надсилання до автоматизованої системи діловодства підтвердження доставлення до Електронного кабінету користувача документа у справі. В іншому випадку до автоматизованої системи діловодства надходить повідомлення про відсутність в особи зареєстрованого Електронного кабінету.

Так, судом встановлено, що відповідач має зареєстрований Електронний кабінет в ЄСІТС, тому він мав доступ до матеріалів справи в електронному вигляді, що дозволяє спростувати заявлені ним порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції представник відповідача брав участь у судових засіданнях в режимі відео конференції, користувався своїми процесуальними правами подання до суду заперечень та клопотань, проте матеріали справи не містять жодної заяви з проханням видати копії процесуальних документів в паперовій формі, як то копій документів, доданих до заяви про ухвалення додаткового рішення або ухвали суду про відновлення втраченого судового провадження. У судовому засіданні 20.03.2025 жодних клопотань з приводу неотримання вказаних документів представник відповідача також не заявляв.

Крім того, за приписами частини 1 ст. 488 ЦПК України, відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 494 ЦПК України, на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити.

За змістом розділу Х «Відновлення втраченого судового провадження» ЦПК України обсяг документів втраченого судового провадження, які підлягають відновленню, законодавцем віднесено на розсуд суду. Так, відповідно до частини першої статті 494 ЦПК України, на підставі зібраних і перевірених матеріалів, суд ухвалює рішення про відновлення втраченого провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити. У зв`язку з цим слід враховувати, що обсяг документів втраченого судового провадження, які підлягають відновленню, залежить від мети такого відновлення.

Так, матеріалами справи підтверджено, що ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.03.2025 відновлено втрачене судове провадження у цивільній справі ЄУН №316/1563/20, за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «ЗАЕС» про визнання незаконним наказу № 125-з від 21.04.2020, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної за час вимушеного прогулу, в частині зібраних судом документів.

Натомість ухвалами Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.12.2022 та від 25.01.2023, якими відновлене втрачене судове провадження № 316/1563/20 в частині ухвали Енергодарського міського суду Запорізької області від 25.05.2020, ухвали Енергодарського міського суду Запорізької області від 26.11.2021, а також рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 14.02.2022, не вирішувалось питання про відновлення провадження в частині заяви про ухвалення додаткового рішення, тому колегія судді не приймає доводи апеляційної скарги щодо порушення судом процесуального права в частині, що стосується повторного відновлення провадження.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що з огляду на те, що ухвала Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.03.2025 про відновлення втраченого судового провадження в частині заяви про ухвалення додаткового рішення, жодною зі сторін в апеляційному порядку не оскаржувалась, отже, сторони з нею погодились, то розгляд судом першої інстанції заяви про ухвалення додаткового рішення до набрання цією ухвалою законної сили, по суті не впливає на законність ухваленого додаткового рішення, а прийняття таких доводів, на думку колегії суддів, було би проявом надмірного формалізму.

За таких обставин, оскільки доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження, на підставі ч. 1 ст. 376 ЦПК України апеляційний суд вважає за необхідне змінити додаткове рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2025 року, зменшивши розмір витрат на правничу допомогу, належних до стягнення з АТ «НАЕК «Енергоатом» на користь ОСОБА_1 , до 10000 грн.

Вирішуючи вимогу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Вишнякової І.О. щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного перегляду, колегія суддів виходить з того, що оскарження додаткового судового рішення не є окремим судовим розглядом спору по суті, а прямо залежить від розгляду основної справи, тому вирішення питання щодо стягнення судових витрат за наслідками перегляду додаткового рішення, яким вже вирішено питання розподілу судових витрат, є необґрунтованим та не відповідає критерію розумної необхідності, і загалом суперечить змісту процесуального законодавства щодо розподілу судових витрат.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 30 січня 2024 року у справі № 925/790/17 (провадження № 925/580/20), в ухвалах Верховного Суду від 14 березня 2023 року у справі № 925/790/17 (провадження № 925/580/20), від 12 квітня 2023 року у cправі № 876/30/22.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» задовольнити частково.

Додаткове рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2025 року у цій справі в частині розміру стягнення витрат на правничу допомогу змінити, виклавши другий абзац резолютивної частини в такій редакції:

«Стягнути з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень.»

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 04 липня 2025 року.

Головуючий:

Судді: