Провадження №2/522/2367/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

головуючої - судді Косіциної В.В.,

розглянувши на підставі наявних матеріалів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

25 жовтня 2024 року Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав, у якій позивачка просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітньої дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, справа передана на розгляд судді Косіциній В.В.

У позовній заяві позивачка просила витребувати у ГЦОСІ ДПС України відомості про перетин кордону ОСОБА_2 у період з 01.01.2020 року по 25.10.2024 року.

Ухвалою суду від 29 жовтня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку загального позовного провадження. Надано відповідачеві строк для подання відзиву. Задоволено клопотання про витребування доказів. Підготовче засідання по справі призначено на 25 листопада 2024 року.

25 листопада 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника позивача - адвоката Ільїчова Сергія Дмитровича про проведення підготовчого засідання за його відсутності.

У підготовче засідання, призначене на 25 листопада 2024 року учасники справи - не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду.

Ухвалою суду від 25 листопада 2024 року зобов`язано Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради скласти та подати суду висновок щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .. Відкладено підготовчий розгляд справи на 04 лютого 2025 року.

26 листопада 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла відповідь ДПС України на виконання ухвали суду від 29 жовтня 2024 року.

09 грудня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла відповідь ПРА ОМР на виконання ухвали суду від 25 листопада 2024 року.

04 лютого 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника позивача - адвоката Ільїчова Сергія Дмитровича про відкладення розгляду справи

У підготовче засідання, призначене на 04 лютого 2025 року учасники справи - не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання відкладено підготовчий розгляд справи на 18 березня 2025 року.

18 березня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника позивача - адвоката Ільїчова Сергія Дмитровича про відкладення розгляду справи.

У підготовче засідання, призначене на 18 березня 2025 року учасники справи - не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання зазначене клопотання - задоволено, відкладено підготовчий розгляд справи на 28 квітня 2025 року.

28 квітня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника позивача - адвоката Ільїчова Сергія Дмитровича про відкладення розгляду справи.

Засідання по справі, призначене на 28 квітня 2025 року - не відбулося у зв`язку із перебуванням головуючої - судді Косіциної В.В. на лікарняному та було відкладене на 10 червня 2025 року.

10 червня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Ільїчова Сергія Дмитровича про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 10 червня 2025 року у задоволенні клопотання - відмовлено. Закрито підготовче провадження у справі. Справу призначено до судового розгляду на 30 червня 2025 року.

У судове засідання, призначене на 30 червня 2025 року учасники справи - не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду.

Будь яких інших заяв або клопотань від учасників справи - не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи те, що учасники справи у судове засідання - не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, а неявка учасників справи у судове засідання не перешкоджає розгляду справи, ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання прийнято рішення здійснити розгляд справи на підставі доказів, наявних в матеріалах справи.

Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

У заочному рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2018 року у справі №522/21695/17 встановлено, що від спільного шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася дитина - ОСОБА_3 (а.с.13).

Зазначене також підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , відповідно до якого ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_3 , матір`ю якої зазначена ОСОБА_5 , батьком - ОСОБА_2 (а.с.11).

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2018 року у справі №522/21695/17 стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 16.11.2017 року до досягнення дитиною повноліття, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.13).

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст.51 Конституції України).

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню.

Статтею 18 Конвенції про права дитини передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний стан.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно ст.166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини.

Згідно із ч.1 ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до положень статті 214 СК України, ч.1 ст. 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад.

У постанові Верховного Суду від 8 червня 2022 року у справі № 362/4847/20 вказано, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У позовній заяві позивачка зазначає про те, що відповідач протягом тривалого часу свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання дитини.

На підтвердження зазначеного, позивач посилається на те, що відповідач - ОСОБА_2 перебуває за кордоном у позовній заяві було заявлено про витребування доказів, яке задоволено судом. Із відповіді ДПС України, що надійшла до суду 26.11.2024 року вбачається, що ОСОБА_2 виїхав за межі державного кордону України 24.02.2022 року (а.с.31).

Проте, на думку суду перебування відповідача за кордоном не свідчить про навмисне невиконання ним своїх батьківських обов`язків та зазвичай не перешкоджає батькам у вихованні дитини.

Також, на підтвердження невиконання своїх батьківських обов`язків позивачка зазначає, що у відповідача наявна заборгованість за сплати аліментів, на підтвердження чого було подано довідку Приморського ВДВС у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) від 19.03.2024 року №51636, з якої вбачається, що розмір заборгованості ОСОБА_2 по аліментам становить 165 269,50 гривень (а.с.14).

Проте, довідка про розмір заборгованості зі сплати аліментів була видана Приморським ВДВС у місті Одесі 19 березня 2024 року, тобто, майже за півтора роки до моменту ухвалення рішення по справі та за вісім місяців до моменту звернення позивачкою із позовом, а тому, наведений у ній розмір заборгованості міг суттєво змінитися, в тому числі у зв`язку зі сплатою відповідачем аліментів.

Підготовче провадження у справі було закрито 10 червня 2025 року. Проте, до моменту закриття підготовчого провадження позивачкою не надано нової довідки, яка б підтверджувала раніше заявлений розмір заборгованості.

Більше того, Верховний Суд неодноразово зауважував, що наявність заборгованості зі сплати аліментів не є підставою для позбавлення особи батьківських прав (постанови Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17, провадження № 61-2175св20, від02 червня 2022 року у справі №754/15490/18, провадження №61-7195св20).

Під час розгляду справи позивачкою не заявлялися клопотання про допит свідків, які б підтвердили той факт, що відповідач неналежно виконує та/або не виконує своїх батьківських обов`язків.

Не надано будь-яких інших доказів на підтвердження того, що відповідач неналежно виконує та/або не виконує своїх батьківських обов`язків, в тому числі, актів обстеження умов проживання дитини, батьків, характеристики з навчального закладу, довідки з ОСББ тошо.

Згідно ч.ч.4-5 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, який повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком / матір`ю своїми обов`язками і були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дітей. Такий висновок було викладено у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 243/13191/19-ц.

Так, ухвалою суду від 25.11.2024 року зобов`язано Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради скласти та подати суду висновок щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

09 грудня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла відповідь ПРА ОМР на виконання ухвали суду від 25.11.2024 року, у якій було роз`яснено, що письмовий висновок органу опіки та піклування формується на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються їх прав. Повідомлено, що для цього необхідно звернення до Приморського районної адміністрації Одеської міської ради (а.с.35).

Суд неодноразово відкладав підготовчий розгляд справи за клопотання представника позивача з метою отримання останнім висновку органу опіки та піклування, проте, зазначений висновок не було подано суду.

У статті 171 СК України вказано, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

У постанові ВС від 28 жовтня 2020 року у справі № 241/47/19 (провадження № 61-5726св20) зауважено, що з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не лише бути вислуханою і почутою, а й брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема у визначенні місця проживання.

У контексті віку дитини при її опитуванні ВС у постанові від 25 березня 2019 року у справі № 165/2240/16-ц (провадження № 61-29942св18) зауважив, що при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини надається належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Важливим принципом, що застосується під час розгляду у ЄСПЛ спорів пов`язаних з участю батьків у вихованні дитини, який набув широкого застосування є принцип з`ясування думки дитини.

У п. 72 справи «Н.Т. і інші проти Грузії» вказано, що стаття 12 Конвенції про права дитини - держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю». У Зауваженнях загального порядку № 12, «Право дитини бути заслуханою», CRC / C / GC / 12 від 20 липня 2009 року Комітет зауважив, що право всіх дітей бути заслуханими і сприйнятими з усією серйозністю є одним з основоположних принципів Конвенції». Комітет підкреслює, що в статті 12 не встановлюється будь-якого вікового обмеження щодо права дитини висловлювати свої погляди і вона не заохочує держави-учасники до введення в законодавстві або на практиці вікових обмежень, які б ущемляли право дитини бути почутою, по всім питанням, які стосуються її інтересів.

Принцип «право дитини бути заслуханою» був предметом розгляду у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06 де суд вказав, що на жодному етапі провадження у справі судді не заслуховували дітей (включно з О.С., якому в грудні 2004 року, коли тривав розгляд справи в суді першої інстанції, було тринадцять років), і що внаслідок виконання рішення про відібрання дітей від батьків їх не лише відокремили від родини, а й помістили в різні заклади. Двоє з них виховуються в іншому місті, далеко від Ромен, де живуть їхні батьки, брати і сестри, і це ускладнює можливість підтримувати регулярні стосунки.

Проте, позивачка не зверталася до суду із клопотанням про заслуховування думку дитини, або іншими заявами або клопотаннями, якими б просила доручити спеціалізованим установам провести бесіду з дитиною задля встановлення рівня участі батька у вихованні дитини, зокрема, ставлення дитини до позбавлення батька батьківських прав щодо неї.

Тому, суд вважає, що позивачем не доведено неналежне виконання батьком - ОСОБА_2 свої батьківських прав щодо доньки - ОСОБА_3 , суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

У постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №724/743/15-ц сформульовано висновки про те, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Залишення поза увагою попередження про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків визнано у справі №149/2510/21 достатньою підставою для позбавлення батьківських прав (постанова Верховного Суду від 23 листопада 2022 року).

З огляду на зазначене, суд вважає за доцільне попередити ОСОБА_2 про необхідність належного виконання батьківських обов`язків та зміни ставлення до виховання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст.2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 95, 133, 141, ч.4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, 258-259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав - залишити без задоволення..

Попередити ОСОБА_2 про необхідність належного виконання батьківських обов`язків та зміни ставлення до виховання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 08 липня 2025 року

Суддя Косіцина В.В.