Дата документу 18.06.2025 Справа № 525/230/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 525/230/25 Головуючий у 1-й інстанції: Погрібна О.М.
Провадження № 22-ц/807/1092/25 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Гончар М.С.,

Онищенка Е.А

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Костенко Олени Олексіївни на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10 квітня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Великобагачанська селищна рада Миргородського району Полтавської області, Приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Сахарова Людмила Іванівна, про встановлення факту родинних відносин,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Костенко О.О. звернулася до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин, заінтересовані особи - Великобагачанська селищна рада Миргородського району Полтавської області, Приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Сахарова Л.І.

В обґрунтування заяви зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла рідна тітка по лінії матері ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на момент смерті була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина та залишилося спадкове майно, яке належало померлій. За життя ОСОБА_3 на випадок смерті розпорядилася частиною належного їй майна та склала заповіт на ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Також після смерті померлої залишилося спадкове майно на охоплене заповітом, яке за життя ОСОБА_3 належним чином не оформлено, а саме, земельна ділянка в розмірі 0,63 га, житловий будинок по АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Великобагачанської селищної ради від 21.10.2024 року № 1986/02-42.

Заявниця на вищевказану спадщину являється єдиним спадкоємцем за законом п`ятої черги згідно ст. 1265 ЦК України, проте оригінали документів про підтвердження факту родинних відносин у неї відсутні. У зв`язку з чим виникла необхідність у встановленні в судовому порядку факту родинних відносин між ними. Інші спадкоємці за законом відсутні.

Встановлення факту родинних відносин між заявницею та померлою ОСОБА_3 необхідно для подальшого прийняття спадщини за законом після останньої.

Посилаючись на вищевказане, просила встановити факт, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 являється рідною тіткою ОСОБА_1 , уродженки м. Дніпропетровськ Дніпропетровської області.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10 квітня 2025 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Великобагачанська селищна рада Миргородського району Полтавської області, Приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Сахарова Людмила Іванівна, про встановлення факту родинних відносин на підставі п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Костенко О.О. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що, дійсно, рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 28.08.2024 у справі № 525/596/23, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Конюшенко Марія Анатоліївна, до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Сахарова Людмила Іванівна, про визнання заповіту недійсним та встановлення факту родинних відносин, відмовлено.

У рішенні Великобагачанського районного суду Полтавської області від 28.08.2024 зазначено, що як установлено під час розгляду справи судом позивачу необхідно було встановити родинні відносини з померлою ОСОБА_3 для захисту своїх спадкових прав. У той же час із матеріалів справи установлено, що спадкодавець ОСОБА_3 розпорядилася своїм майном на випадок смерті та заповіла належне їй майно відповідачам у справі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Наявність іншого майна у спадкодавця, яке не охоплене заповітом, позивачем не доведено.

Відповідно до постанови Полтавського апеляційного суду від 27.01.2025 у справі №525/596/23, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Костенко Олени Олексіївни, залишено без задоволення. Рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 28 серпня 2024 року залишено без змін. Наявність іншого майна у спадкодавця, яке не охоплене заповітом позивачем не доведено.

Зауважує, що звертаючись повторно до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин, заінтересовані особи Великобагачанська селищна рада Миргородського району Полтавської області, Приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Сахарова Людмила Іванівна, заявниця зазначила, що після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина та залишилося спадкове майно, яке належало померлій. За життя, ОСОБА_3 на випадок смерті розпорядилася частиною належного їй майна та склала заповіт на ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Також після померлої залишилося спадкове майно не охоплене заповітом, яке за життя ОСОБА_3 належним чином не оформлено, а саме: земельна ділянка в розмірі 0,63 га (0,06 га для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських будівель; 0,57 га для ведення особистого підсобного господарства), житловий будинок по АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Великобагачанської селищної ради від 21.10.2024 року № 1986/02-42. Встановлення факту родинних відносин між позивачем та померлою ОСОБА_3 необхідне їй для подальшого прийняття спадщини за законом після останньої. Незадоволення прохання щодо встановлення факту родинних відносин унеможливить в подальшому визнання права власності на нерухоме майно, неохоплене заповітом, в порядку спадкування за законом та зумовить перехід права власності на спадкове майно до держави в особі органу місцевого самоврядування, на території якого воно знаходиться.

Вважає, що заявниця повторно звернулася до суду з тим самим предметом - про встановлення факту родинних відносин, але до інших сторін та з інших підстав, а саме, в зв`язку з наявністю іншого неохопленого заповітом майна.

Заявниця на вищевказану спадщину являється єдиним спадкоємцем за законом п`ятої черги згідно ст. 1265 ЦК України, проте, оригінали документів про підтвердження факту родинних відносин у неї відсутні. В зв`язку з цим виникла необхідність у встановленні в судовому порядку факту родинних відносин між ними. Інші спадкоємці за законом відсутні.

Звернення до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку ст. 315 ЦПК України є підтвердження наявності юридичного факту, що має значення для створення умов здійснення нею майнових прав, а саме реалізацію нею права на спадщину за законом та оформлення спадкових прав (отримання свідоцтва про право на спадщину).

Вважає, що суд першої інстанції вищезазначеного не врахував та дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження по справі.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив, що не заважає розгляду справи у відповідності до положень ст. 360 ЦПК України.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, до апеляційного суду не з`явилися.

Від приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Сахарової Л.І. надійшло клопотання з проханням розглядати справу без її участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, колегія суддів зауважує, що Європейський суд з прав людини у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" ("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain", рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд виходить із того, що якщо учасників справи не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може розглянути справу. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного його повідомлення про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за його відсутності.

Оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справу, представник заявниці реалізувала своє право на викладення відповідних аргументів у апеляційній скарзі, та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), апеляційний суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні.

Зважаючи на вказане, колегія суддів у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності учасників справи.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_1 та померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , з метою подальшого прийняття спадщини за законом після останньої, було предметом розгляду у справі ЄУН 525/596/23, у якій ОСОБА_1 мала процесуальний статус позивача, - що вже досліджено та розглянуто у судовому порядку із прийняттям судового рішення, яке набрало законної сили. Таким чином є таке, що набрало законної сили, судове рішення у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет, із тих самих підстав.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 28.08.2024 у справі ЄУН 525/596/23, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Конюшенко Марія Анатоліївна, до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Сахарова Людмила Іванівна, про визнання заповіту недійсним та встановлення факту родинних відносин, відмовлено.

У рішенні Великобагачанського районного суду Полтавської області від 28.08.2024 зазначено, що як установлено під час розгляду справи судом позивачу необхідно було встановити родинні відносини з померлою ОСОБА_3 для захисту своїх спадкових прав. У той же час із матеріалів справи установлено, що спадкодавець ОСОБА_3 розпорядилася своїм майном на випадок смерті та заповіла належне їй майно відповідачам у справі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Наявність іншого майна у спадкодавця, яке не охоплено заповітом позивачем не доведено. Таким чином, позивачем не доведено неможливість установлення факту в позасудовому порядку та те, що від встановлення даного факту залежить виникнення, зміна або припинення її особистих чи майнових прав.

Відповідно до постанови Полтавського апеляційного суду від 27.01.2025 у справі ЄУН 525/596/23, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Костенко Олени Олексіївни, залишено без задоволення. Рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 28 серпня 2024 року залишено без змін.

Як вбачається з постанови Полтавського апеляційного суду від 27.01.2025, позивач звертаючись до суду з вимогою про встановлення факту родинних відносин посилалася на те, що у неї відсутні документи, які підтверджують, що померла ОСОБА_3 є її рідною тіткою, неможливість отримання таких документів у позасудовому порядку позивачем не доведено, також матеріали справи не містять відомостей про те, ким не визнається чи оспорюється даний факт. Крім цього, як установлено судом першої інстанції, позивачу необхідно встановити родинні відносини з померлою ОСОБА_3 для захисту своїх спадкових прав. Проте, з матеріалів справи установлено, що спадкодавець ОСОБА_3 розпорядилася своїм майном на випадок смерті та заповіла належне їй майно відповідачам у справі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Наявність іншого майна у спадкодавця, яке не охоплено заповітом, позивачем не доведено. Таким чином, позивачем не доведено неможливість установлення факту в позасудовому порядку та те, що від встановлення даного факту залежить виникнення, зміна або припинення її особистих чи майнових прав. Доводи апеляційної скарги про те, що у позові позивач для оформлення спадщини ОСОБА_3 за законом просила також встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт родинних відносин між нею та ОСОБА_3 як тіткою, що має значення для створення умов здійснення нею майнових прав, а саме з метою впорядкування родинних відносин із членами сім`ї, реалізацію нею права на спадщину за законом та оформлення спадкових прав (отримання свідоцтва про право на спадщину), що факт родинних відносин в суді першої інстанції підтверджено показами свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та не заперечувався ОСОБА_4 , то ці доводи не заслуговують на увагу та не є підставою для скасування рішення суду саме в частині відмови у задоволенні позову про встановлення факту, оскільки, у разі відмови у позові про визнання заповіту, встановлення факту родинних відносин є недоцільним, т.я. у такому випадку встановлення цього факту не тягне за собою правових наслідків.

Даних про оскарження постанови Полтавського апеляційного суду від 27.01.2025 у справі ЄУН 525/596/23 в касаційному порядку матеріали заяви не містять.

Також судом першої інстанції встановлено, що матеріали заяви не містять і підтвердження звернення ОСОБА_1 до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 та відмову нотаріуса з підстав невстановлення родинних зв`язку між ОСОБА_1 та померлою ОСОБА_3 , а також неможливість отримання таких документів у позасудовому порядку, про що зазначено як в рішенні Великобагачанського районного суду Полтавської області від 28 серпня 2024 року, так і в постанові Полтавського апеляційного суду від 27 січня 2025 року у справі ЄУН 525/596/23.

Мотиви, якими керується апеляційний суд, та застосовані норми права.

Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення основних прав, наданих конституцією або законом, а також право на доступ до правосуддя та справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом є одними із невід`ємних прав людини, які закріплені в Загальній декларації прав людини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року (статті 8, 10).

Ця норма кореспондує з нормою Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка міститься в статті 6 «Право на справедливий суд».

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У частині першій статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною першою статті 315 ЦПК України регламентовано розгляд справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Це можуть бути справи про встановлення фактів: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи у певний часу разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

У постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 520/18820/19 (провадження № 61-2294св20) Верховний Суд дійшов висновку про те, що критеріями відмови у відкритті провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України є наявна тотожність спірних правовідносин (спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав у різних цивільних справах) та судове рішення у тотожній справі, що набрало законної сили.

При цьому критерій тотожності підлягає оцінці тільки після набрання відповідним рішенням законної сили.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, ухваленого між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Водночас такі обмеження не поширюються на справи, які вирішуються в порядку окремого провадження.

Подібні за змістом висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09 серпня 2023 року в справі № 494/1239/19 (провадження № 61-13070св22), від 04 жовтня 2023 року в справі № 747/20/23 (провадження № 61-5371св23), від 21 травня 2025 року в справі № 205/5443/24 (провадження № 61-14481св24).

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

За змістом статей 2, 5 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або порушених, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Створення рівних можливостей учасником процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Таким чином, враховуючи, що неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, ухваленого між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, не поширюється на справи, які вирішуються в порядку окремого провадження, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про відмову у відкритті провадження в справі на підставі пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України.

Крім того, колегія суддів враховує, що відмова у відкритті провадження за формальними підставами є порушенням права заявниці на доступ до правосуддя, оскільки кожна особа наділена правом на звернення до суду за захистом своїх прав та свобод, а на суд, у свою чергу, покладено обов`язок повного та всебічного розгляду виниклих спорів, що можливо лише під час розгляду заяви по суті.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду прийнята з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Оскільки справа передається для продовження розгляду до суду першої інстанції, то відсутні підстави для розподілу судових витрат, понесених заявником у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відповідно до положень статей 141, 382 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Костенко Олени Олексіївни задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10 квітня 2025 року у цій справі скасуватита направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 30 червня 2025 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: М.С.Гончар

Е.А. Онищенко