Номер провадження: 22-ц/813/1509/25
Справа № 509/6183/23
Головуючий у першій інстанції Гандзій Д.М.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,

за участю секретаря Скрипченко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 квітня 2024 року у цивільній справі за позовом Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору: Одеського квартирно-експлуатаційного управління про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

13 жовтня 2023 року Міністерство оборони України звернулось до Овідіопольського районного суду Одеської області з даним позовом, в якому просив суд:

1) визнати недіи?сним нотаріально посвідчений договір дарування земельноі? ділянки, площею 0,085 га з кадастровим номером :02:004:3229 № 2-2921 укладении? 21.12.2021 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ,

2) скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме маи?но відомості про реєстрацію права власності на земельну ділянку, площею 0,085 га (кадастровии? номер :02:004:3229), яка розташована по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка була вчинена 21.12.2021 р. згідно рішення Біляі?вськоі? раи?онноі? державноі? нотаріальноі? контори Одеського раи?онного нотаріального округу (номер записів про право власності 45827438 та 4582767);

3) зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 усунути перешкоди у здіи?сненні Міністерством оборони Украі?ни та Одеським квартирно-експлуатаціи?ним управлінням права користування та розпорядження маи?ном, а саме: земельною ділянкою, площею 0,085 га з кадастровим номером :02:004:3229, яка розташована по АДРЕСА_1 , шляхом повернення з незаконного володіння ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь держави в особі Міністерства оборони Украі?ни;

3) стягнути з відповідачів на користь позивачів витрати по сплаті судового збору.

Позовна заява вмотивована незаконністю виведення земельної ділянки з державної власності, вказуючи при цьому, що відповідно до державного акту на право постіи?ного користування землею серіі? Б № 032344 квартирно-експлуатаціи?ніи? частині Одеського раи?ону у 1986 році викокомом Овідіопольськоі? раи?онноі? ради народних депутатів Одеськоі? області була надана у постіи?не та безоплатне користування земельна ділянка, загальною площею 586,5 га, до складу якоі? увіи?шла земельна ділянка площею 296,8 га, розташована на територіі? Молодіжненськоі? сільськоі? ради Овідіопольського раи?ону Одеськоі? області, правонаступником якоі? є Великодолинська селищна рада Одеського раи?ону Одеськоі? області.

На частині вказаноі? земельноі? ділянки, за адресою: АДРЕСА_2 , розміщуються будівлі та споруди бази відпочинку, закріпленоі? за державним підприємством Міноборони Украі?ни «Оздоровчии? комплекс «Ювілеи?нии?», яке у подальшому відповідно до наказу Міністра оборони Украі?ни від 25.07.2006 № 454 було реорганізовано шляхом и?ого приєднання до державного підприємства Міноборони Украі?ни «Управління торгівлі Південного оперативного командування», правонаступником якого на теперішніи? час є Концерн «Віи?ськторгсервіс» в особі філіі? «Одеське управління віи?ськовоі? торгівлі».

Так, на підставі наказу МОУ № 324 від 20.10.2022 р., маи?новии? комплекс бази відпочинку «Ювілеи?на» 08.12.2022 р. передано на баланс КЕВ м. Одеси, у зв?язку з чим, представник позивачів посилаючись на ст.ст. 77,78,84 ЗК Украі?ни, ст. 14 Закону Украі?ни «Про Зброи?ні Сили Украі?ни», ст.ст. 1,2 Закону Украі?ни «Про використання земель оборони», стверджує, що вищевказані землі відносяться за формою власності до державноі? власності, за цільовим призначенням до земель оборони та перебувають на відповідному обліку в органах квартирно-експлуатаціи?ноі? служби ЗСУ, зазначаючи, що згідно з розпорядженням Овідіопольськоі? раи?онноі? державноі? адміністраціі? від 11.07.2003 № 459 за державним підприємством Міноборони Украі?ни визнано право власності на будівлі та споруди «Оздоровчого комплексу «Ювілеи?нии?», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 та 14.07.2003 р. видано свідоцтво про право власності на нерухоме маи?но «Оздоровчого комплексу «Ювілеи?нии?» (37 будівель та споруд).

У подальшому, 20.03.2008 Молодіжненською сільською радою (правонаступником якоі? на дании? час є Великодолинська селищна рада Одеського раи?ону Одеськоі? області), прии?нято рішення № 1121-V «Про надання дозволу на підготовку технічноі? документаціі? по складанню державних актів на право власності безкоштовно громадянам Украі?ни (згідно додатку) на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) в с. Молодіжне, Овідіопольськии? раи?он, Одеськоі? області».

Вподальшому, рішенням Молодіжненськоі? сільськоі? ради № 1266-V від 09.09.2008 р. затверджено технічну документацію по складанню державних актів на право приватноі? власності на земельні ділянки, що передаються громадянам Украі?ни для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд у с. Молодіжне (зокрема за адресою: АДРЕСА_1 ); передано земельні ділянки (загальною площею 1,53 га) безкоштовно у власність громадянам Украі?ни для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки) у с. Молодіжне (згідно додатку, зокрема ОСОБА_3 ); видано державні акти на право власності на землю.

Так, на підставі вищевказаного рішення Молодіжненськоі? сільськоі? ради відповідачці ОСОБА_3 видано державнии? акт серіі? ЯЖ № 319444 на право власності на земельну ділянку площею 0,085 га, розташовану по АДРЕСА_1 та яка, згідно інформаціі? з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку - 21.12.2021 р. уклала нотаріально посвідчений договір (реєстр. № 2-2921) дарування земельноі? ділянки з кадастровим номером :02:004:3229 з відповідачками ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , здіи?снивши державну реєстрацію права у Біляі?вській РДНК.

Отже на думку позивача, рішенням Молодіжненськоі? сільськоі? ради № 1266-V від 09.09.2008 р., спірна земельна ділянка площею 0,085 га незаконно виведена з державноі? власності та передана до приватноі? власності, змінено і?і? цільове призначення із земель оборони на землі житловоі? та громадськоі? забудови.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 квітня 2024 року у задоволенні позову Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору: Одеського квартирно-експлуатаційного управління про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та зобов?язання вчинити певні дії відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі Міністерства оборони України просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи та зроблено помилкові висновки про відмову у задоволенні позовних вимог.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог заяви, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає зміні у мотивуванні.

Фактичні обставини справи.

На підставі матеріалів справи встановлено, що згідно з Державного акту на право постійного користування землею серії Б№032344 Квартирно-експлуатаційній частині Одеського району у 1986 році виконавчим комітетом Овідіопольської районної ради народних депутатів Одеської області була надана у постійне та безоплатне користування земельна ділянка, загальною площею 586,5 га, до складу якої увійшла земельна ділянка площею 296,8 га, розташована на території Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (а.с. 19-22).

Наказом Міністра оборони України від 25 липня 2006 року №454 «Про реорганізацію державного підприємства Міністерства оборони України «Оздоровчий комплекс «Ювілейний» припинено його діяльність шляхом реорганізації та приєднання основних фондів до державного підприємства Міністерства оборони України «Управління торгівлі Південного оперативного командування». Наказом Міністерства оборони України від 5 квітня 2007 року №125 «Про реорганізацію ДП МОУ «Управління торгівлі Південного оперативного командування» припинено його діяльність шляхом приєднання до державного господарського об`єднання Міністерства оборони України Концерну «Війскторгсервіс». База відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташована за адресом: АДРЕСА_2 , разом із земельною ділянкою, на якій вона розміщена, взята на баланс Концерну «Військторгсервіс» на правах господарського відання, в подальшому базу передано на облік структурного підрозділу Концерну «Військторгсервіс» - філії «Одеське управління військової торгівлі» Концерну «Військторгсервіс» (а.с. 28-30).

Згідно з Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 14 липня 2003 року Молодіжненською сільською радою на підставі розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації від 11 липня 2003 року №459 «Про визнання права власності на будівлі та споруди « ІНФОРМАЦІЯ_2 », нежитлова будівля, будівлі та споруди « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресом: АДРЕСА_2 належать на праві державної власності державному підприємству Міністерства оборони України.

Рішенням Молодіжненської сільської ради від 25 травня 2007 року №716-V «Про вилучення із земель Міністерства оброни України КЕЧ Одеського району земельної ділянки, загальною площею 2,10 га та зарахування цієї земельної ділянки до земель запасу Молодіжненської сільської ради (в межах с. Молодіжного)»: 1)вилучено із земель Міністерства оборони України (КЕЧ Одеського району) земельну ділянку загальною площею 2,10 га, яка використовується КЕЧ Одеського району на підставі Державного акту на право постійного користування землею №Р-6-86 від 1986 року (Б №032344) за згодою Міністерства оборони України (лист КЕВ від 23 квітня 2007 року за №661) та зарахувати її до земель запасу Молодіжненської сільської ради в тому числі: земельну ділянку площею 1,59 га до категорії земель житлової та громадської забудови, земельну ділянку площею 0,51 га до категорії земель рекреаційного призначення (в межах с. Молодіжного); 2)зобов`язано КЕЧ Одеського району: 2.1) оформити акт прийому передачі земельної ділянки в землі запасу Молодіжненської сільської ради; 2.2) надати Державний акт на право постійного користування земельної ділянки №Р-6-86 від 1986 року (Б № НОМЕР_3 ) в Овідіопольський районний відділ земельних ресурсів для внесення до нього змін у відповідності до п.1 цього рішення.

Рішенням Молодіжненської сільської ради від 20 березня 2008 року №1121- V «Про надання дозволу на підготовку технічної документації по складанню державних актів на право власності безкоштовно гр. України (згідно додатку) на земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) с. Молодіжне Овідіопольський район Одеської області» надано дозвіл на підготовку технічної документації по складанню державного акту на право власності безкоштовно на земельну ділянку громадянам України (згідно додатку), зокрема, ОСОБА_3 (а.с. 15-16).

Рішенням Молодіжненської сільської ради від 9 вересня 2008 року №1266-V «Про затвердження технічної документації по складанню державних актів та передачу земельних ділянок безкоштовно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель в споруд (присадибна ділянка) гр. України (згідно додатку) в с.Молодіжне Овідіопольський район Одеської області» затверджено технічну документацію по складанню державних актів на право приватної власності на земельні ділянки, що передаються громадянам України для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) в с. Молодіжне; передано земельні ділянки безкоштовно у власність гр. України для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки) в с. Молодіжне (згідно додатку), зокрема, ОСОБА_3 (а.с. 17-18).

На підставі вищевказаного рішення Молодіжненськоі? сільськоі? ради Овідіопольського раи?ону Одеськоі? області ОСОБА_3 видано державнии? акт серіі? ЯЖ № 319444 на право власності на земельну ділянку площею 0,085 га, розташовану по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) (а.с. 26-27).

06 березня 2012 року ОСОБА_3 уклала нотаріально посвідчении? договір купівлі-продажу земельноі? ділянки, за яким право власності на земельну ділянку переи?шло до ОСОБА_6 , а 21 грудня 2021 року за договором дарування право власності переи?шло до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 38-40).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 п. 1, ч. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі не оскаржили в частині, що стосується ОСОБА_3 рішення Молодіжненської сільради від 9 вересня 2008 року №1266-V «Про затвердження технічної документації по складанню державних актів та передачу земельних ділянок безкоштовно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель в споруд (присадибна ділянка) громадянам України (згідно додатку) в с.Молодіжне Овідіопольський район Одеської області».

Тобто, позивачами заявлено вимогу про визнання недійсним договору дарування без оскарження рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого видано державний акт на право власності на земельну ділянку, при цьому позивач посилається на позицію Верховного суду викладену у постанові № 554/10517/16 ц.

Однак повністю з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на таке.

Щодо позовних вимог про визнання недійсним договору дарування та скасування запису державного реєстратора.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 152 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Негаторний позов це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечувати відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98).

Враховуючи усталену практику Верховного Суду в категоріях справ щодо усунення перешкод у користуванні майном, визнання недійсним договорів щодо спірного майна та скасування запису/рішення у Державного реєстрі прав на нерухоме майно є неналежним способом захисту.

Апеляційний суд зазначає, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20).

Таким чином, позовні вимоги Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору: Одеського квартирно-експлуатаційного управління про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не підлягають задоволенню.

Щодо інших позовних вимог.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з частинами шостою-десятою статті 118 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Проєкт відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проєкт відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проєкт відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Згідно з частиною першою статті 126 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Згідно з частиною першою статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності; право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади.

Особливості правового режиму земель оборони визначені статтею 77 ЗК України, за частинами першою та другою якої землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України; землі оборони можуть перебувати у державній та комунальній власності.

Відповідно до пункту б частини третьої статті 84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать, зокрема, землі оборони, крім земельних ділянок під об`єктами соціально-культурного, виробничого та житлового призначення, утворених відповідно законодавства України.

Відповідно до частини першої, четвертої статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю, у тому числі в результаті передачі територіальній громаді землі державної власності.

Власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Для витребування нерухомого майна оспорювання наступних рішень органу місцевого самоврядування чи державного акта не є необхідним для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку та для її витребування з чужого володіння (пункти 150-151 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, провадження № 14-2цс21, оприлюдненої у Єдиному державному реєстрі судових рішень 14 грудня 2021 року).

Отже висновок суду першої інстанції про відмову у задоволення позову військового прокурора з посиланням на те, що ним не було заявлено вимогу про визнання незаконним рішення Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 09 вересня 2008 року № 1266-V є неправильним.

Частиною четвертою статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 07 травня 2019 року у справі у справі №916/1041/17, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16 вересня 2019 року та постановою Верховного Суду від 19 грудня 2019 року, відмовлено військовому прокурору у позові, зокрема щодо визнання незаконним та скасування рішення Молодіжненської сільської ради Овідіопільського району Одеської області від 25 травня 2007 року № 716-V. Під час розгляду справи № 916/1041/17 судами встановлено, що вказане рішення відповідало чинному на той час земельному законодавству, адже до розмежування земель державної та комунальної власності виключно органи місцевого самоврядування були наділені повноваженнями по прийняттю рішень щодо розпорядження землями в межах населених пунктів. Судами встановлено, що вилучення земельної ділянки площею 2,10 га вказаним рішенням Молодіжненської сільської ради не потребувало окремого погодження (рішення) Кабінету Міністрів України. Стороною позивача не було доведено належними доказами, що Молодіжненська сільська рада, приймаючи спірні рішення, діяла з перевищенням наданих їй повноважень, які б призвели до порушення права власності держави на вказані земельні ділянки.

У справі, яка переглядається, Міністерство оборони України звернулась із позовом з посиланням на порушення прав держави.

Виходячи із обставин, встановлених у справі №916/1041/17, на момент передачі у власність спірної земельної ділянки відповідачці ОСОБА_3 Молодіжненська сільська рада Овідіопільського району Одеської області діяла у межах своїх повноважень, визначених ЗК України. Підстави для того, щоб вважати, що рішення Молодіжненської сільської ради Овідіопільського району Одеської області від 09 вересня 2008 року № 1266-V прийнято з порушення норм чинного законодавства відсутні.

Міністерством оборони України не доведено, що держава є власником земельної ділянки площею 0,085 га, розташованої по АДРЕСА_1 , тому відсутні підстави для захисту права власності та повернення (витребування) спірної земельної ділянки на користь Міністерства оборони України.

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 509/1692/17, від 16 лютого 2022 року у справі №509/3592/16-ц.

Щодо доводів апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Одночасно апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, однак судове рішення необхідно змінити в частині мотивування.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 квітня 2024 рокузмінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23 червня 2025 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

С.М. Сегеда