Центральний районний суд м. Миколаєва
03 липня 2025 року м. Миколаїв
Центральний районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Рябой Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву про ухвалення додаткового рішення, яка подана відповідачем ОСОБА_1 , в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , державного реєстратора Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 про визнання незаконним, протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, права власності,
В обгрунтування заяви відповідач зазначив, що у суді першої інстанції відповідачу ОСОБА_4 відповідно до укладеного між сторонами договору надавав юридично-правову допомогу адвокат Старюк В.А. У зв`язку з зупиненням адвокатської діяльності адвокатом Старюк В.А., відповідач ОСОБА_1 звернувся за правовою допомогою до адвоката Шевченко А.С. який після 24.04.2024 року надавав послуги у тому числі (консультації, складання процесуальних документів, та інше), перелік яких зазначений у акті виконаних робіт як додаток до цієї заяви.
24 березня 2025 року стороною відповідача, було подано до суду окрему, письмову заяву про надання доказів розміру судових витрат протягом п`яти днів після ухваленні рішення суду, в якій викладено безпосередньо зміст заяви та відповідне обґрунтування.
Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 25.06.2025 року заява передана для розгляду судді Центрального районного суду міста Миколаєва Саламатіну О.В.
Частиною другою статті 246 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
При цьому, частиною третьою статті 246 ЦПК України встановлено, що у випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
Частиною третьою статті 270 ЦПК України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Учасники справи в судове засідання 03.07.2025 року не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
В заяві про ухвалення додаткового рішення відповідач зазначив, що про прийняття додаткового рішення без виклику сторін, сторона ОСОБА_1 не заперечує, та просить розглянути заяву за відсутності сторони відповідача.
02.07.2025 року від представника позивача до суду надійшли заперечення на клопотання про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат, в яких представник позивача просить відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення та розглянути заяву про ухвалення додаткового рішення без участі представників позивача.
В обгрунтування своїх заперечень представник позивача зазначає, що по пунктах 1-5 витрати на правову допомогу стосуються касаційного розгляду, та такі судові витрати мали би заявлятись сторонню також в суд касаційної інстанції; по пунктах 6, 11, 14, представник позивача вважає, що підготовка заяв щодо судових витрат не є частиною правової допомоги, яка підлягає відшкодуванню; по пунктах 7-10, 12-13 представник позивача вказує, що такі заяви (клопотання) та дії не були необхідними або доцільними для захисту інтересів клієнта з огляду на стадію процесу та раніше поданих документів, а зазначений обсяг їх виконання (години, кількість аркушів) є неспівмірним з їх суттю та доцільністю, та не відповідає критерію розумності.
Враховуючи викладене, на думку позивача, заявлений розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи, її значенням для клієнта та реально витраченим часом адвоката, а тому він не може бути таким, що відповідає критерію розумності.
Суд зазначає, що частиною четвертою статті 270 ЦПК України передбачено, що неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Таким чином, перешкоди для розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення у справі відсутні та відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
- скасовано заборону органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження вищевказаного нерухомого майна.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по справі суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3 ст. 141 ЦПК України).
Так, в матеріалах справи містяться копія договору про надання правової допомоги №300424 від 30 квітня 2024 року укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Шевченко А.С. (том 8 арк. 48) та копія ордеру №1118489 від 30.04.2024 року на надання правничої допомоги ОСОБА_1 адвокатом Шевченко А.С. (том 8 арк. 50)
При цьому, до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, а тому гонорар адвоката, хоч і визначається ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону №5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, провадження №12-14гс22).
Отже, при визначенні суми відшкодування суд виходить з критеріїв реальності адвокатських витрат, співмірності, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Так, суд зауважує, що чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
В питанні критеріїв слід згадати висновки Великої Палати у справі №755/9215/15-ц. Суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічні висновки містить додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, провадження №12-171гс19.
Висновками у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі №922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Керуючись ст. 133, 137, 141, 246, 270 ЦПК України, суд,-
Заяву відповідача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, задовольнити.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя О.В. Саламатін