Провадження № 2-з/369/29/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2025 м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Фінагеєва І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву представника заявника ОСОБА_1 адвоката Мельничука Віталія Вікторовича про забезпечення позову до подачі позовної заяви, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2024 року представник заявника ОСОБА_1 адвокат Мельничук Віталій Вікторович звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви, у якій просив суд накласти арешт на 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , отриманої на підставі договору дарування, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченого 18 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О.Г. за реєстровим №10544.

Заява обґрунтована тим, що з листопада 2021 року в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебувала цивільна справа №369/16989/21, щодо визнання недійсним договору дарування 1/2 частини квартири за адресою АДРЕСА_1 , позивачем якої є ОСОБА_1 , яка діяла в інтересах своєї дитини ОСОБА_4 .

В обґрунтування позовних вимог по справі №369/16989/21 було повідомлено, що відповідач ОСОБА_5 , з метою ухилення від сплати аліментних зобов`язань на доньку ОСОБА_4 , маючи значну заборгованість з останніх, з метою штучного створення стану неплатоспроможності в зв`язку з відсутністю будь-якого майна, на яке можливе звернення стягнення в рахунок погашення боргу, подарував належну йому частину вищезазначеної квартири своїй матері ОСОБА_3 .

21 листопада 2021 року, одночасно із поданням позовної заяви по справі №369/16989/21 була подана заява про забезпечення позову, яка була розглянута і задоволена ухвалою суду лише 12 квітня 2022 року, але не була виконана з незалежних від позивача причин.

18 грудня 2021 року відповідач по справі №369/16989/21 ОСОБА_3 будучи обізнаною про зазначений позов і клопотання про накладення арешту, уклала договір дарування 1/2 частини спірної квартири на користь ОСОБА_2 , який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О.Г. за реєстровим №10544.

09 лютого 2025 року постановою Київського апеляційного суду по справі №369/16989/21 задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 і визнано недійсним договір дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 від 20 квітня 2017 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кірюховою Н.С. за реєстровим N 404.

Так, заявник вважає, що ОСОБА_3 діючи протиправно, з метою уникнення задоволення позовних вимог по справі №369/16989/21, відчужила 1/2 частини спірної квартири, а відтак має намір підготувати та пред`явити позов до останньої про визнання недійсним договору дарування.

В обґрунтування необхідності забезпечення позовних вимог покладається твердження, що невчасне накладення арешту по справі №369/16989/21 призвело до ускладнення виконання судового рішення, оскільки відповідач ОСОБА_3 1/2 частину спірної квартири встигла відчужити на користь сторонньої особи. Відтак, в разі не накладення арешту на 1/2 частину спірної квартири очевидно, що теперішній власник ОСОБА_2 може також відчужити зазначене майно, що зробить утрудненим або взагалі неможливим виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог. У зв`язку із чим, заявник просив суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Виходячи з зазначених норм чинного законодавства України, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п. 6 вказаної Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких може бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вживати негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», «Джеймс та інші проти Сполученого королівства») положення ст. 1 Першого протоколу містять три окремих правила, які не застосовуються окремо: перше правило проголошує принцип мирного володіння майном, друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у власність правомірним, третє правило визнає за державами контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Також, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання в право власності принципу правомірного та допустимого втручання, слід оцінити, чи є захід законним, чи переслідує втручання суспільний інтерес, чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям.

Представник заявника просив суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , отриманої на підставі договору дарування, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченого 18 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О.Г. за реєстровим №10544.

На підтвердження права власності суду надано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 377373486 від 06 травня 2024 року, яке підтверджує право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на момент формування вказаної довідки.

Станом на день подання заяви про забезпечення позову відомості щодо перебування вказаного майна у власності ОСОБА_2 відсутні.

А відтак, суд не вбачає необхідності у забезпеченні позову, так як доводи заявника не знайшли свого підтвердження, а тому безпідставне вжиття заходів забезпечення позову порушить права інших осіб.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову за безпідставністю.

Одночасно суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє заявника на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України, з урахуванням аргументів, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

За таких обставин, аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів представника заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, доказів долучених до заяви про забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, суд приходить до висновку, що вказана заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 149, 150, 153, 353 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 адвоката Мельничука Віталія Вікторовича про забезпечення позову до подачі позовної заяви, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Інна ФІНАГЕЄВА