ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/803/376/25 Справа № 175/3141/24 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

(додаткова)

25 червня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача: Никифоряка Л.П.,

суддів: Новікової Г.В., Гапонова А.В.,

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Дніпро справу, що виникла з сімейних правовідносин, в якій подана заява представником ОСОБА_2 адвокатом Головкіною Наталією Андріївною про ухвалення додаткового рішення, головуючий у суді першої інстанції Журавель Т.С.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

У березні 2024року ОСОБА_1 подала в суд позов проти ОСОБА_2 з вимогою про визнання спільною сумісною власністю, такого майна:

1) квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 36,6м2;

2) нежитлового приміщення магазину з ганком, в будинку АДРЕСА_2 ;

3) квартири АДРЕСА_3 ;

4) квартири АДРЕСА_4 ;

5) гаражу на території Автогаражного кооперативу «Кардан» в місті Краматорську Донецької області;

6) квартири АДРЕСА_5 ;

7) автомобілю марки BMW X1, 2020року випуску;

8) автомобіль марки MERCEDES BENZ SPRINTER 316, 2018року випуску;

Водночас в порядку поділу майна позивач просила визнати за нею право власності на частку цього майна, а також на частку гаражу по АДРЕСА_6 та земельної ділянки, кадастровий номер :00:012:0885, площею 0,0048га в місті Краматорську Донецької області, іншу частку у праві власності просила визнати за ОСОБА_2 .

В подальшому ОСОБА_1 28 травня 2024року уточняла позов і підтримувала свої вимоги, та згідно заяви від 13 грудня 2024року остання змінила предмет позову просила визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за нею право власності на майно загальною вартістю 3 786 246,00грн, а саме: квартиру АДРЕСА_3 ; квартиру АДРЕСА_5 ; та автомобіль марки BMW X1, 2020року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

За ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя просила визнати право власності на майно загальною вартістю 3 865 753,58грн, а саме: гараж по АДРЕСА_6 ; земельну ділянку, кадастровий номер :00:012:0885, площею 0,0048га в місті Краматорську Донецької області; квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 36,6м2; нежитлове приміщення магазину з ганком, в будинку АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_4 ; та автомобіль марки MERCEDES BENZ SPRINTER 316, 2018року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Також позивач просила стягнути з відповідача грошову компенсацію в розмірі 39 753,79грн за відступ від рівності часток подружжя у спільному майні.

Існування таких вимог позивачка обґрунтовувала тим, що 28 січня 1995року сторони уклали шлюб в період якого було придбане нерухоме майно, згідно наведеного нею переліку.

Заявниця наполягала на тому що все майно було придбане за спільні кошти подружжя, кожен з яких має право на частку цього майна та майно підлягає поділу відповідно до запропонованого позивачкою варіанту поділу.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2025року позов задоволено частково.

В порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнано за ОСОБА_1 право власності на частину: гаражу, загальною площею 44,3кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 129); земельної ділянки, кадастровий номер: :00:012:0885, площею 0,0048 га, розташованої за адресою: Донецька область, м. Краматорськ (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 129); квартири загальною площею 36,6кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_7 (реєстраційний номер майна 10865519); квартири загальною площею 54,6кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_8 (реєстраційний номер майна 14824844); квартири загальною площею 48,30кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_9 ; квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_10 ; автомобіля марки BMW X1, 2020року випуску, об`єм двигуна 1995 см. куб, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 ; автомобіля марки MERCEDES BENZ SPRINTER 316, 2018року випуску, об`єм двигуна 2143 см. куб, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 .

В порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнано за ОСОБА_2 право власності на частину: гаражу, загальною площею 44,3кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 129); земельної ділянки, кадастровий номер: :00:012:0885, площею 0,0048 га, розташованої за адресою: Донецька область, м. Краматорськ (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 129); квартири загальною площею 36,6кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_7 (реєстраційний номер майна 10865519); квартири загальною площею 54,6 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_8 (реєстраційний номер майна 14824844); квартири загальною площею 48,30 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_9 ; квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_10 , автомобіля марки BMW X1, 2020року випуску, об`єм двигуна 1995 см. куб, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 ; автомобіля марки MERCEDES BENZ SPRINTER 316, 2018року випуску, об`єм двигуна 2143 см. куб, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 . У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 червня 2025року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2025року в частині визнання об`єктами права спільної сумісної власності подружжя та поділу між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_3 та квартири АДРЕСА_1 скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині визнання об`єктами права спільної сумісної власності подружжя та поділу між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_3 та квартири АДРЕСА_1 відмовлено. В решті рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області, ухвалене 21 березня 2025року залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 3 633,60грн.

Заяви та клопотання подані учасниками справи

09 червня 2025року до Дніпровського апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_2 адвоката Головкіної Н.А. про ухвалення додаткового рішення, яка обґрунтовувалась тим, що судом апеляційної інстанції при ухваленні судового рішення не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат, що складаються із витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 60 000,00грн.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту заяви дійшов висновку про те, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 3 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів.

Статтею 141 ЦПК України закріплено порядок розподілу судових витрат між сторонами.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05 липня 2012року, договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Водночас, в чинному цивільно-процесуальному законодавстві передбачені критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018року у справі № 751/3840/15, провадження № 14-280цс18).

Встановлено, що на підтвердження витрат на правничу допомогу адвокат Головкіна Н.А., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , надала: ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АН № 1666742 від 11 квітня 2024року; договір про надання правничої допомоги № 13/2024 від 25 березня 2024року; додаток № 6 до договору про надання правничої допомоги від 03 квітня 2025року; додаток № 7 до договору про надання правничої допомоги від 03 квітня 2025року додаток № 8 до договору про надання правничої допомоги від 16 травня 2025року; розрахунок вартості роботи адвоката; акт виконаних робіт від 06 червня 2025року (а.с.3-9 т.4).

В акті виконаних робіт від 06 червня 2025року адвокат ОСОБА_3 навела види правничої допомоги, які були надані, а саме: ознайомлення з рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2025року, детальний аналіз цього рішення суду на предмет можливості його оскарження в суді апеляційної інстанції 6 000,00грн (4 год. роботи адвоката); роз`яснення клієнту вірогідності досягнення бажаного ним результату за наслідками апеляційного перегляду судового рішення, узгодження з клієнтом правової позиції, яку необхідно викласти в його апеляційній скарзі 1 500,00грн (1 год. роботи адвоката); складання та подання до апеляційного суду апеляційної скарги 12 000,00грн (8 год. роботи адвоката); ознайомлення з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , детальний аналіз доводів цієї апеляційної скарги 12 000,00грн (8 год. роботи адвоката); узгодження з клієнтом правової позиції, необхідної до викладення у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 1 500,00грн (1 год. роботи адвоката); складання та подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 12 000,00грн (8 год. роботи адвоката); ознайомлення з відзивом адвоката Бідюк Я.В., поданим в інтересах ОСОБА_1 на апеляційну скаргу ОСОБА_2 6 000,00грн (4 год. роботи адвоката); складання та подання до апеляційного суду в інтересах клієнта додаткових пояснень у відповідь на відзив адвоката Бідюк Я.В., поданий в інтересах ОСОБА_1 6 000,00грн (4 год. роботи адвоката); участь в судовому засіданні суду апеляційної інстанції 3 000,00грн; а всього 60 000,00грн.

Отже, зазначене підтверджує фактичне здійснення відповідачем Кисельовим О.В. витрат на професійну правничу допомогу, надану адвокатом у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Тож, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Аналогічна позиція відображена в постанові Верховного Суду від 28 вересня 2023року у справі № 686/31892/19.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Також, у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021року у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.

16 червня 2025року до Дніпровського апеляційного суду надійшло клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Бідюк Я.В. про зменшення витрат на професійну правничу допомогу до 5 000,00грн.

З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Тому, виходячи з положень частини третьої статті 141 ЦПК України, враховуючи співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, участі у судовому засіданні 03 червня 2025року (тривало 40 хвилин) та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, апеляційний суд вважає, що зазначені представником відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 60 000,00грн є явно завищеними.

Зокрема апеляційний суд зауважує, що правова позиція сторін, зокрема відповідача, інтереси якого, як в суді першої так і апеляційної інстанції, представляла адвокат Головкіна Н.А., була сталою та не зазнавала змін протягом розгляду справи, адвокат був обізнаний у справі з усіма деталями, що з неї випливають, оскільки приймав учать у справі в суді першої інстанції, тому роз`яснення клієнту вірогідності досягнення бажаного ним результату за наслідками апеляційного перегляду судового рішення, узгодження з клієнтом правової позиції, узгодження з клієнтом правової позиції, необхідної до викладення у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 та складання та подання до апеляційного суду в інтересах клієнта додаткових пояснень становлять собою дії, які не потребують об`єктивної та нагальної необхідності для адвоката вивчати додаткові джерела права та інші обставини, тому, підготовка та ведення даної справи в суді апеляційної інстанції не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи.

З огляду на викладене, апеляційний суд прийшов до висновку про часткове задоволення заяви представника ОСОБА_2 адвоката Головкіної Н.А. про стягнення з позивачки понесених витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи у суді апеляційної інстанції та ухвалення додаткового судового рішення у справі.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи її доцільність, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, а також клопотання позивачки про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, виходячи з конкретних обставин справи, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з позивачки ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00грн, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 141, 270, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Заяву представника ОСОБА_2 адвоката Головкіної Наталії Андріївни про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00грн.

В іншій частині вимог заяви відмовити.

Додаткова постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 червня 2025року.

Судді: