У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

Справа №352/1130/25

2/348/1099/25

04 липня 2025 року м. Надвірна

Суддя Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області Бурдун Т.А., ознайомившись із матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини.

Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 19.05.2025 справа була передана за підсудністю до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями 02.07.2025 справа передана судді Бурдун Т.А.

При вирішенні питання щодо можливості прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд, передусім, виходить з того, що позовна заява повинна бути подана з додержанням вимог, визначених ст. ст. 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України.

У відповідності до вимог статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Вивчивши позовну заяву та додані до неї матеріали, вважаю, що таку слід залишити без руху з наступних підстав:

В порушення п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, викладаючи в позовній заяві обставини, позивач зазначає, зокрема про те, що «….Батько- ОСОБА_2 відмовляється надати добровільну згоду на реєстрацію місця проживання дитини», однак, позивач не вказує, якими доказами підтверджуються вказані обставини. Доказів не підтвердження вищевказаних обставин до позовної заяви також не долучено. Навпаки, надалі, в тексті позовної заяви позивач зазначає, що "...місце перебування відповідача їй не відоме, відповідач дитиною не займається".

У пункті 7 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Згідно ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

В порушення зазначених вимог, матеріали позовної заяви не містять відомостей щодо звернення позивача до відповідної служби у справах дітей для розв`язання спору, що виник між нею та відповідачем щодо надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини. До позовної заяви не додано рішення (висновок) органу опіки та піклування про доцільність надання дозволу на реєстрацію місця проживання неповнолітньої дитини без згоди батька.

При цьому, суд зауважує, що в даній категорії справ участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а відтак останній має бути залучений до участі у справі в якості третьої сторони, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

Також, у позовній заяві позивач зазначає, що на виконання п. 6 ч.3 ст.175 ЦПК України нею не вживалися заходи досудового врегулювання спору. Однак, як на підставу звернення до суду з даною вимогою в частині отримання дозволу на реєстрацію малолітньої дитини, стороною позивача доказів щодо неможливості вчинення реєстраційних дій або відмови Центру надання адміністративних послуг нею надано не було.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред`явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред`явлення.

Отже, вказані недоліки у своїй сукупності перешкоджають відкриттю провадження у справі.

Відповідно до ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст.175 і 177 ЦПК України, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Суд акцентує увагу позивача на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Дотримання вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України при пред`явленні позову в суд є імперативним правилом, в тому числі і для суду.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Враховуючи зазначене, залишення позовної заяви без руху жодним чином не перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя після усунення недоліків позову.

При таких обставинах, відповідно до ст.185 ЦПК України, вважаю, що позов підлягає залишенню без руху та позивачу слід надати строк для усунення недоліків.

На підставі наведеного та, керуючись ст. ст. 175, 177, 185, 187, 255, 354 ЦПК України, суддя, -

п о с т а н о в и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом семи днів з дня отримання даної ухвали та роз`яснити, що в іншому випадку позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачу.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя Т.А.Бурдун