Справа № 352/534/25
Провадження № 22-ц/4808/896/25
Головуючий у 1 інстанції ОЛІЙНИК М. Ю.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Баркова В. М.,

суддів: Максюти І. О.,

Василишин Л. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Михайлюк Анжела Романівна на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 10 квітня 2025 року в складі судді Олійника М. Ю., ухвалене в м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» (надалі ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал») звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що 27 грудня 2023 року між ОСОБА_1 та ТзОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір № 100286015, який підписаний відповідачкою електронним підписом у вигляді одноразового персонального ідентифікатора. У подальшому виконуючи умови договору, ТзОВ «Мілоан» перерахувало кредитні кошти відповідачці в сумі 5 000 грн на її банківську картку.

Всупереч умовам договору та вимог законодавства відповідачка не виконала своїх зобов`язань та допустила заборгованість.

У подальшому між ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» було укладено договір факторингу № 107-МЛ/Т , відповідно до умов якого ТзОВ «Мілоан» відступило ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» право грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором.

Враховуючи вищезазначене, загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви за кредитним договором № 100286015 від 27 грудня 2023 року становила 17 125 грн. та складалася з наступного: 5 000 заборгованість по кредиту; 11 625 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 500 грн. заборгованість за комісією.

Посилаючись на вказані обставини ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» просило задовольнити позов.

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 10 квітня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» заборгованість у розмірі 17 125 грн та сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Михайлюк А. Р., посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд відкриваючи провадження у даній справі не врахував того, що позовна заява була подана без дотримання норм ст. 175 ЦПК України, оскільки така була подана без доказів того, що коло трудових (посадових) обов`язків Мих В. О. охоплює можливість діяти від імені позивача у суді за правилами самопредставництва.

Крім того, позивач у порушення п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України не зазначив відомостей про наявність або відсутність зареєстрованих електронних кабінетів учасників справи. Не дотримано також вимог щодо зазначення переліку додатків до позовної заяви, оскільки долучені до позовної заяви письмові докази сформовані в один файл під назвою «Додатки до позову».

Крім того, в матеріалах справи відсутній обґрунтований розрахунок заборгованості за кредитним договором та те, що рахунок на який здійснювалось перерахування коштів належить відповідачу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» зазначає, що доводи представника відповідача є безпідставними та необґрунтованими, оскільки надані позивачем разом з позовною заявою документи підтверджують повноваження його представника в установленому законом порядку, додатки до позовної заяви належної якості, оформлені та завірені належним чином. Посилаючись на вищенаведене, просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Михайлюк А. Р.залишити без задоволення, а рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 10 квітня 2025 року без змін.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи категорію справи, ціну позову розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вони є обґрунтованими, оскільки відповідач належним чином не виконувала умови укладеного кредитного договору, у зв`язку з чим стягнув із ОСОБА_1 заборгованість за ним.

З такими висновками суду не можна не погодитися.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно положень статей 3, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

У випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми (частина перша статті 1047 ЦК України).

Згідно частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» (у редакції, що була чинною на день виникнення спірних правовідносин) визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону).

Стаття 12 Закону «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону №675-VIII).

Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так відповідно до правових висновків, що викладені Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19 слідує, що за змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Суд встановив, що 27 грудня 2023 року між ТзОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 100286015, відповідно до умов якого Товариство надало відповідачці грошові кошти, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений договором термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором (а.с. 8-13).

Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначеними умовами кредитного договору. Відповідач, у свою чергу, не виконала умов кредитного договору.

26 квітня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 107-МЛ/Т, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників (а.с.19-24).

Відповідно до реєстру боржників до вказаного договору відступлення прав вимоги №107-МЛ/Т від 26 квітня 2024 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до боржників в кількості 3 569 на загальну суму заборгованості 50 178 311,06 грн (а. с. зв. 24).

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що договір разом з усіма супутніми документами, які складають один договір укладено в електронному вигляді з використанням електронного підпису за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, який був надісланий кредитором на номер телефону, зазначений ОСОБА_1 при реєстрації на сайті кредитодавця, на підтвердження чого в ідентифікаційній частині договору містяться код ідентифікатор відповідача, що і є його безпосереднім підписом, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Без здійснення вказаних дій відповідачем, кредитний договір не був би укладений між сторонами.

Наведене свідчить, що при укладенні цього договору сторони договору досягли згоди щодо всіх його істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору. Відтак укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Однак, апелянт посилається на те, що позовна заява не містить належного розрахунку заборгованості за кредитним договорам та не містить рахунку на який здійснювалось перерахування коштів, що є підставами для скасування рішення суду.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості сам по собі не є безспірним доказом розміру боргу. Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 березня 2020 року у справі № 703/3063/18.

Як убачається з матеріалів справи, строк кредитування за вказаним договором був погоджений сторонами та становив 105 днів і складається з пільгового та поточного періоду. Тобто з 27 грудня 2023 року до 10 квітня 2024 року. Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 11 січня 2024 року. Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 10 квітня 2024 року (а. с. 9).

У п. 1.5.2. договору передбачено, що проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду нараховуються за ставкою 1,70% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду.

У відповідності до п. 1.5.3. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду, які нараховуються за стандартною процесуальною ставкою становлять 2,30 % від фактичного залишку заборгованості за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду.

Пунктом 1.5.1. передбачено, що комісія за надання кредиту становить 500 грн, яка нараховується за ставкою 10% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту.

У зв`язку з чим, розмір відсотків за пільговий період, виходячи з умов п. 1.3.1. та п. 1.5.2. договору становить 1 275 грн (5 000 грн тіло кредиту * 15 днів * 1,70 %).

Розмір відсотків за поточний період, відповідно до п 1.3.2. та п. 1.5.3. кредитного договору складає 10 350 грн (5 000 грн тіло кредиту * 90 днів * 2,30%).

Комісія за надання кредиту у відповідності до п. 1.5.1 кредитного договору становила 10% від тіла кредиту, що складає 500 грн (5 000,00 грн тіло кредиту * 10%).

Відтак, загальний розмір заборгованості за договором про споживчий кредит від 27 грудня 2023 року № 100286015, який включає тіло кредиту, проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту становить 17 125 грн.

Оскільки, при здійсненні розрахунку заборгованості апеляційним судом визначено таку ж суму, яка була заявлена у позові, а саме 17 125 грн, колегія суддів вважає необхідним стягнути її з відповідачки, що відповідатиме умовам договору та не виходитиме за межі позовних вимог.

Довід представника апелянта про те, що позивачем не підтверджено того, що картковий рахунок на який здійснювалося перерахування коштів, належить саме відповідачці є необґрунтованим.

Так, надані позивачем докази в сукупності підтверджують факт перерахування 27 грудня 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» від імені ТОВ «Мілоан» 5 000 грн на картку № НОМЕР_1 (а.с. 17). Відповідачка будь-яких доказів того, що вказана картка на момент укладення договору та здійснення перерахування коштів їй не належала, не надала.

Стосовно доводів представника апелянта відносно того, що суд відкриваючи провадження у даній справі не врахував того, що позовна заява була подана без дотримання норм ст. 175 ЦПК України, оскільки така була подана без доказів того, що коло трудових (посадових) обов`язків Мих В. О. охоплює можливість діяти від імені позивача у суді за правилами самопредставництва, слід зазначити наступне.

Сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника (частина перша статті 58 ЦПК). Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК).

Частиною четвертою статті 62 ЦПК визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: довіреністю; ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».

Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника (частина третя статті 58 ЦПК).

Самопредставництво юридичної особи це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови (уповноваженого члена) колегіального виконавчого органу безпосередньо діяти від імені такої особи без довіреності, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення.

Для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (органу державної влади) без додаткового уповноваження (довіреності) (див. постанову Верховного Суду від 28 серпня 2023 року у справі № 740/2873/22 (провадження № 61-8685св23).

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, починаючи з 29 грудня 2019 року, коли набрав чинності Закон України від 18 грудня 2019 року № 390-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення можливостей самопредставництва в суді органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб незалежно від порядку їх створення», самопредставництво юридичної особи допускає можливість вчинення у суді процесуальних дій від її імені не тільки керівником або членом виконавчого органу, але й будь-якою іншою особою, уповноваженою на такі дії за законом, статутом, положенням або трудовим договором (контрактом). Тому можливість участі у справі за правилами самопредставництва юридичної особи того, хто не є її керівником або членом її виконавчого органу, слід підтверджувати або приписом відповідного закону, або приписом статуту чи положення цієї особи, або умовами трудового договору (контракту), зокрема посадовою інструкцією (у разі, якщо такого договору у письмовій формі немає чи у ньому зафіксований неповний перелік трудових (посадових) обов`язків працівника). Якщо інше не передбачено саме цими документами, уповноважений діяти у суді за правилами самопредставництва юридичної особи, має всі права відповідного учасника справи. Зазначене не виключає можливості додаткового подання до суду довіреності юридичної особи, проте самостійно вона не підтверджує повноваження діяти за правилами самопредставництва (див. ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 303/4297/20).

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

У разі подання представником заяви по суті справи в електронній формі він може додати до неї довіреність або ордер в електронній формі, підписані електронним підписом відповідно до Положення про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положень, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

У разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.

Єдина судова інформаційно-комунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції (частина четверта статті 14 ЦПК України).

Відповідно до пунктів 24, 26 Положення підсистема «Електронний суд» - це підсистема ЄСІТС, що забезпечує можливість користувачам у передбачених законодавством випадках відповідно до наявних технічних можливостей підсистеми ЄСІТС реалізованого функціоналу створювати та надсилати в електронному вигляді процесуальні чи інші документи до суду, інших органів та установ у системі правосуддя, а також отримувати інформацію про стан і результати розгляду таких документів чи інші документи.

Електронні документи створюються із застосуванням вбудованого текстового редактора шляхом заповнення форм документів, передбачених інструкцією користувача Електронного суду, підписуються кваліфікованим електронним підписом (підписами) його підписувача (підписувачів) та надсилаються засобами відповідної підсистеми ЄСІТС.

Пунктами 30-35 зазначеного Положення передбачено, що користувач ЄСІТС може уповноважити іншого користувача на вчинення дій із використанням Електронного суду в інтересах довірителя, надавши засобами відповідної підсистеми ЄСІТС такому повіреному довіреність в електронній формі відповідно до вимог процесуального законодавства.

Надання довіреності в електронній формі здійснюється засобами Електронного кабінету шляхом створення електронного документа встановленої форми, в якому визначається обсяг повноважень повіреного.

Довіреність в електронній формі, підписана кваліфікованим електронним підписом довірителя, надає можливість повіреному виконувати визначений довірителем перелік дій засобами Електронного суду. Повірений, якому довірителем видана довіреність в електронній формі із правом передоручення, може надати таку довіреність іншому користувачу на вчинення дій в інтересах довірителя (передоручення).

Від імені юридичної особи видавати довіреності в електронній формі мають право особи, зазначені у відомостях Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо такої юридичної особи у графі «Прізвище, ім`я, по батькові, дати обрання (призначення) осіб, що обираються (призначаються) до органу управління такої юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або такі, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи».

Довіреність в електронній формі, що підтверджує повноваження представника, та електронні документи, на підставі яких відбувалось передоручення прав первинного довірителя (за їх наявності), автоматично додаються до документів, відправлених представником засобами Електронного суду.

Довіреність в електронній формі дійсна до моменту її скасування довірителем або протягом строку, на який вона видана. При втраті чинності довіреності в електронній формі автоматично скасовуються також усі її похідні довіреності, що видані в порядку передоручення.

Позовна заява ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал», сформована у підсистемі «Електронний суд» та підписана Мих В. О. на підтвердження повноважень якої додано витяг із ЄДРПОУ від 07 листопада 2024 року, довіреність від 02 грудня 2024 року довіреність від 07 листопада 2024 року (а.с. 5, 6, зв. 28). Електронна довіреність відповідає вимогам Положення та сформована підсистемою «Електронний суд» автоматично, відповідно до обраного обсягу повноважень представника.

Крім того, на підтвердження повноважень діяти від імені юридичної особи, представником позивача долучено копію посадової інструкції юрисконсульта відділу стягнення заставної заборгованості департаменту обслуговування портфельної заборгованості, у відповідності до п. 2.6. якої у коло посадових обов`язків юрисконсульта Мих В. О. входять підготовка і направлення позовних заяв та інших процесуальних документів до суду та учасників судового процесу; підписувати позовні заяви, відзиви, клопотання, та інші процесуальні документи, які визначені діючим законодавством України; бути представником товариства у судах загальної юрисдикції, господарських судах, адміністративних судах, в тому числі апеляційних судах та Верховному суді, у третейських судах (а. с. 29-30).

Відтак, доводи представника апелянта є безпідставними та необґрунтованими, оскільки надані позивачем разом із позовною заявою документи підтверджують повноваження Мих В. О., діяти в інтересах ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал», в установленому законом порядку.

Також, суд не бере до уваги довід апеляційної скарги про те, що позивач у порушення п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України у поданій позовній заяві не зазначив відомостей про наявність або відсутність зареєстрованих електронних кабінетів учасників справи. Адже, позовна заява з її додатками була надіслана відповідачці ОСОБА_1 за її зареєстрованим місцем проживання, що підтверджується долученим до матеріалів справи описом вкладення (а. с. 7), що не перешкоджало ОСОБА_1 подавати до суду клопотання, заяви чи відзив на позовну заяву, брати участь у розгляді справи.

Щодо посилання представника апелянта на те, що позивачем не дотримано вимог законодавства щодо зазначення переліку додатків до позовної заяви, оскільки долучені до позовної заяви письмові докази сформовані в один файл під назвою «Додатки до позову», то такі підлягають спростуванню, оскільки пунктом 8 частини 3 статті 175 ЦПК України встановлено, що в позовній заяві має бути зазначено перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви, що і було зроблено позивачем, інших вимог, зокрема, у якому вигляді мають бути приєднані додатки до позовної заяви, законодавством не передбачено.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за укладеним кредитним договором у загальному розмірі 17 125 грн.

Тому, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Михайлюк Анжела Романівна залишити без задоволення.

Рішення Тисменицький районний суд Івано-Франківської області від 10 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 02 липня 2025 року.

Судді В. М. Барков

Л. В. Василишин

І. О. Максюта