справа № 631/68/15-ц
провадження № 6/631/25/25

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2025 року селище Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі :

головуючого судді Трояновської Т. М.

за участю секретаря судового засідання Семенко А. А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань приміщення Нововодолазького районного суду Харківської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа по справі з єдиним унікальним № 631/68/15 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Нововодолазького районного суду Харківської області з заявою, відповідно до якої просить видати дублікат виконавчого листа по справі з єдиним унікальним № 631/68/15-ц (провадження № 2/631/164/15) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 зазначила, що 11 лютого 2015 року Нововодолазьким районним судом Харківської області було ухвалено рішення у справі 631/68/15-ц (провадження № 2/631/164/15) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її користі на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після ухвалення зазначеного рішення заявник отримала виконавчий лист, проте в подальшому втратила його під час зміни місця проживання.

Посилаючись на те, що рішення Нововодолазького районного суду Харківської області у цивільній справі з єдиним унікальним № 631/68/15-ц є чинним, термін дії виконавчого листа не сплинув, ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа.

Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 14 березня 2025 року відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа по справі з єдиним унікальним № 631/68/15 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Заявник, ОСОБА_1 , у судове засідання не з`явилась, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином у відповідності до приписів статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, ОСОБА_1 звернулась на адресу суду з заявою, що була зареєстрована за вхідним № 1468/25-вх. від 20 березня 2025 року, відповідно до якої просила справу за її заявою про видачу дубліката виконавчого листа розглянути за її відсутності, зазначивши, що наполягає на задоволенні своїх вимог.

Божник, ОСОБА_2 , у судове засідання теж не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись відповідно до приписів статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Про причини своєї неявки суд не повідомив, ніяких клопотань на адресу суду не направляв.

Приймаючи до уваги той факт, що судом створені необхідні умови для реалізації учасниками справи, своїх процесуальних прав на участь у розгляді справи в суді, враховуючи, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе провести судове засідання без участі сторін.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутністю учасників справи, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно, об`єктивно, справедливо та неупереджено з`ясувавши обставини справи та всі фактичні данні, які мають значення для вирішення питання, пов`язаного із видачою дубліката виконавчого листа, на які заявник посилається, як на підставу своїх вимог, перевіривши їх доказами, отриманими відповідно до правил цивільного процесуального кодифікованого закону, суд виходить з наступного.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист (пункт 2 рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року по справі № 9-зп).

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Статтею 1 Закону України № 1404-VІІІ від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України № 1404-VІІІ від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з частиною 1 статті 431 Цивільного процесуального кодексу України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконавчі листи в електронній формі викладаються з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, оприлюднюються в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), та підписуються електронним підписом судді (у разі колегіального розгляду - електронними підписами всіх суддів, які входять до складу колегії).

Підпунктом 17.1 частини 1 розділу ХIIІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України визначено, що до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів оформлення і видача виконавчих документів здійснюються в паперовій формі судом, який ухвалив відповідне рішення, в паперовій або електронній формі за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. Одночасна видача судом виконавчого документа одній і тій самій особі в паперовій і електронній формах не допускається;

Відповідно до пункту 17.4 частини 1 розділу ХIIІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй постанові від 25 вересня 2015 року за № 8 «Про узагальнення практики розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» вказав, що заява про видачу дубліката виконавчого листа повинна містити необхідні відомості для вирішення питання видачі дубліката виконавчого листа. У таких заявах потрібно зазначати назви сторін виконавчого провадження, підстави для видачі дубліката виконавчого листа; посилання на докази, якими підтверджувались би втрата виконавчого листа.

Згідно діючого законодавства, дублікатом є документ, який видається замість втраченого оригіналу і має силу первісного акта. Дублікат видається судом, який ухвалив рішення, після розгляду заяви про видачу дубліката. При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого документа суд повинен перевірити, чи не було воно виконано за втраченим документом, адже за повністю виконаним рішенням дублікат виконавчого документа не видається.

З матеріалів справи вбачається, 11 лютого 2015 року Нововодолазьким районним судом Харківської області було ухвалено рішення по цивільній справі з єдиним унікальним № 631/168/15-ц (провадження № 2/631/164/15) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені у повному обсязі, стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини усіх видів доходу та заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 13 січня 2015 року й до досягнення дитиною повноліття.

02 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернулась на адресу суду з заявою про видачу їй виконавчого листа по справі з єдиним унікальним № 631/68/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Відповідно до постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, прийнятою 20 грудня 2018 року заступником начальника Нововодолазького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Великородною Іриною Василівною у межах виконавчого провадження № 50182172, вбачається, що виконавчий лист № 631/68/15-ц, виданий 20 січня 2016 року Нововодолазьким районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини усіх видів доходу та заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 13 січня 2015 року й до досягнення дитиною повноліття, був повернутий стягувачу згідної її заяви на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

З листа Нововодолазького відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 20 лютого 2025 року № 1814 убачається, що станом на день складання листа на виконанні у відділі не перебуває виконавче провадження № 50182172 по стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини усіх видів доходу та заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 13 січня 2015 року й до досягнення дитиною повноліття, оскільки 20 грудня 2018 року від стягувача, ОСОБА_1 , на адресу відділу надійшла заява про повернення виконавчого документу стягувану відповідно до пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Більше виконавчий документ до відділу не пред`являвся.

Як зазначила заявник у своїй заяві, виконавчий лист був нею втрачений під час зміни місця проживання.

Отже, станом на теперішній час встановлено, що оригінал виконавчого листа № 631/68/15-ц, виданого 20 січня 2016 року Нововодолазьким районним судом Харківської області щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , втрачено.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Пунктом 9 частини 2 статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства належить обов`язковість рішень суду.

Імперативними приписами статті 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Станом на час набрання законної сили рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 11 лютого 2015 року у цивільній справі з єдиним унікальним № 631/68/15-ц (провадження № 2/631/164/15) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та видачі виконавчого листа у цій справі (20 січня 2016 року) діяв Закон України № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження», у статті 21 якого було передбачено, що рішення про стягнення періодичних платежів (у справах про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, втратою годувальника тощо) можуть

бути пред`явлені для виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України № 1404-VІІІ від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження», згідно з пунктом 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» якого виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Згідно з частинами 1 та 3 статті 12 Закону України № 1404-VІІІ від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

У статті 37 наведеного Закону передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 2-1053/10 (провадження № 61 - 18169св18) зроблено висновок, що «при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, викрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист».

Отже, підставами для видачі дубліката виконавчого листа є, насамперед, доведеність втрати оригіналу виконавчого листа.

У частині 4 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Також стаття 6 Конвенції, що поширює свою дію і на таку стадію цивільного процесу як виконання судового рішення.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece); рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Відповідно до пунктів 51 53 рішення Європейського суду з прав людини від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04) право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Втрата оригіналу виконавчого листа порушує принцип обов`язковості виконання судового рішення та, як наслідок, майнові права стягувача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) дійшла до висновку, що якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

З матеріалів справи судом встановлено, що строк, встановлений для пред`явлення до виконання виконавчого документа виконавчого листа, виданого на виконання рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 11 лютого 2015 року у справі з єдиним унікальним № 631/68/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, не закінчився.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що заява ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа підлягає задоволенню, оскільки оригінал виконавчого листа втрачено, рішення не виконано і не втратило своєї законної сили. Більш того, суд бере до уваги, що рішення суду, за яким виданий виконавчий лист, стосується безпосередньо прав та інтересів неповнолітньої дитини, яка з огляду на приписи статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, а також статті 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства», має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

На підставі викладеного, керуючись статтею 129-1 Конституції України, статями 1 5, 12, 13, 19, 23, 76 81, 89, 128, 131, 211, 223, 247, пунктом 1 частини 1 та частиною 2 статті 258, статтями 259, 260, частиною 2 статті 261, частинами 5 та 11 статті 272, частиною 2 статті 352, статтями 353, 354, 431 та пунктом 17.4 частини1 розділу VIIІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа по справі з єдиним унікальним № 631/68/15 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити.

Видати дублікат виконавчого листа № 631/68/15-ц, виданого Нововодолазьким районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини усіх видів доходу та заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 13 січня 2015 року й до досягнення дитиною повноліття.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження такої ухвали, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду та з інших поважних причин.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Суддя: Т. М. Трояновська