Справа № 308/7224/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 червня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кожух О.А., Джуги С.Д.

за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального закладу «Донецький академічний обласний драматичний театр (м. Маріуполь)» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2024 року, ухвалене суддею Наумовою Н.В., в справі за позовом ОСОБА_1 до комунального закладу «Донецький академічний обласний драматичний театр (м. Маріуполь)» про стягнення заборгованості по заробітній платі

встановив:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до Комунального закладу «Донецький академічний обласний драматичний театр (м. Маріуполь)» про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Позов мотивує тим, що з 16.12.2021 вона перебуває у трудових відносинах з КЗ «Донецький академічний обласний драматичний театр (м. Маріуполь)» на посаді артистки драми 2 категорії на підставі контракту, наказ №288-ос від 15.12.2021.

Після повномасштабного вторгнення, незважаючи на складні умови життя та роботи, незабезпечення відповідачем належних умов праці, відсутності будь-якого інформування та скеровування, виконувала свої трудові функції належним чином.

Беручи до уваги, що відповідно до умов оплати за контрактом їй передбачається виплата окладу, тобто заробітна плата залежить від виконання трудової функції загалом, а не залежить від виробітку, тому вважає, що нею трудова функція виконувалася і відповідно заробітна плата має бути виплачена.

У порушення вимог законодавства про працю їй не нарахована та не виплачена заробітна плата в період з 01.03.2022 по 05.05.2022. При цьому відповідач не призупиняв дії контракту з нею у вищевказаний період.

Наказом від 06.05.2022 №2-од, у зв`язку із відсутністю організаційних та технічних умов для працівників згідно з Додатком 1 на підприємстві КЗ «ДАОДТ (м. Маріуполь)» з 06.05.2022 оголошено простій на період воєнного або надзвичайного стану України чи в окремих регіонах та протягом 10 днів після прийняття або скасування такого стану. При цьому у 2 пункті такого наказу зазначено, що простій оплачується в розмірі посадового окладу, згідно з штатним розписом станом на 06.05.2022.

Наказом №3-од від 06.05.2022 були внесені зміни до Додатку №1 до наказу № 2-од від 06.05.2022, згідно з яким пунктом 53 значиться ОСОБА_1 - артист драми 2 категорії.

Наказом №58-од/193/22 від 11.05.2022 комунальний заклад «Донецький академічний обласний драматичний театр (м. Маріуполь)» тимчасово переміщено без зміни юридичної адреси до комунального закладу «Закарпатський академічний обласний Український музично-драматичний театр імені братів Юрія-Августина та Євгена Шерегіїв» Закарпатської обласної ради.

Зазначає, що не отримала заробітну плату за період простою, тобто з 06.05.2022 по 31.05.2022.

Наказом №3-ок від 01.06.2022 відповідно до ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» дію її трудових відносин було призупинено з 01.06.2022 до відновлення можливості виконувати посадові обов`язки в повному обсязі або до завершення воєнного стану в Україні.

Вказує, що з 15.10.2022 дія трудових відносин була поновлена.

З індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування вбачається, що позивачці була виплачена заробітна плата у 2022 році за січень-лютий та в подальшому з жовтня по грудень, тобто з місяця відновлення з нею трудових відносин.

Також роботодавець відмовив їй у наданні відпустки у період з 16.12.2021 по 31.05.2022, посилаючись на те, що відомості про використану відпустку за цей період відсутні й відновити їх неможливо.

Посилання відповідача на те, що не збереглися кадрові документи і неможливо підтвердити, чи використала вона своє право на відпустку у період з 16.12.2021 по 05.05.2022 є неспроможним, оскільки відповідач щоквартально подає до пенсійного фонду звіт - «Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного податку», який, зокрема містить відомості про використані працівниками відпустки.

Як вбачається з індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, інформацію про нараховану заробітну плату за період з грудня 2021 року по лютий 2022 року було подано до відповідного відділення пенсійного фонду, тобто відповідач відзвітувався і про використання відпусток тощо. Тобто у відповідача є необхідна підтверджуюча інформація для розрахування і надання їй відпустки за весь період її роботи, оскільки він сам її і подав до пенсійного фонду.

У липні 2023 року та 06.02.2024 вона звернулася до відповідача із заявою про виплату заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку. Але, посилаючись на відсутність документів та невиконання нею, на думку відповідача, трудових обов`язків, їй було відмовлено як у виплаті заборгованості по заробітній платі, так і у наданні компенсації за невикористану відпустку.

Крім того їй також не виплачено компенсацію за невикористані дні соціальної відпустки як матері, яка виховує дитину без батька згідно зі ст. 19 Закону України «Про відпустки» в кількості 30 днів за 2022, 2023 та 2024 роки.

29.06.2024 її звільнено за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України наказом №88-К від 25.06.2024.

З врахуванням наведеного ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача на свою користь суму 66 734,00 грн, з яких:

- заборгованість по заробітній платі за період з 01.03.2022 по 05.05.2022 та за період простою з 06.05.2022 по 31.05.2022 в загальному розмірі 37 195,83 грн.;

- компенсацію за несвоєчасну оплату періоду простою в розмірі 1 523,62 грн.;

- компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки, а саме за період з 16.12.2021 по 15.12.2022 у кількості 20 днів та за період з 16.12.2022 по 15.12.2023 у кількості 5 днів, тобто загалом за 25 днів, а саме суму 14 456,25 грн.;

компенсацію за невикористані дні соціальної відпустки в кількості 30 днів за 2022, 2023 та 2024 роки у розмірі 13 558,30 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з КЗ «Донецький академічний обласний драматичний театр (м. Маріуполь)» на користь ОСОБА_1 : заборгованість по заробітній платі за період з 01.03.2022 по 05.05.2022 та за період простою з 06.05.2022 по 31.05.2022 в загальному розмірі 37 195,83 грн.; компенсацію за несвоєчасну оплату періоду простою в розмірі 1 523,62 грн.; компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки, а саме за період з 16.12.2021 по 15.12.2022 у кількості 20 днів та за період з 16.12.2022 по 15.12.2023 у кількості 5 днів, тобто загалом за 25 днів, а саме суму 14 456,25 грн.; компенсацію за невикористані дні соціальної відпустки в кількості 30 днів за 2022, 2023 та 2024 роки у розмірі 13 558,30 грн та сплачений судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Суд мотивував своє рішення тим, що наявність трудових відносин учасниками спору не заперечується, а отже такі мали місце. Під час розгляду справи відповідачем не було спростовано факту наявності у підприємства заборгованості перед позивачкою. Відповідач власного контррозрахунку не надав, як і не надав відомостей щодо погашення заборгованості перед позивачкою.

Щодо позовних вимог, які стосуються компенсації за невикористані дні соціальною відпустки, які надаються матері, яка виховує дитину самостійно, то суд зазначив, що законодавство не містить перелік документів, які має пред`явити матір на підтвердження факту її самостійного виховання дитиною, тобто без участі батька.

Не погоджуючись із рішенням суду КЗ «Донецький академічний обласний драматичний театр (м. Маріуполь)» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, оскільки таке прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права.

У дане судове засідання сторони не з`явились та заяв про відкладення судового розгляду не надіслали до суду апеляційної інстанції.

Перевіряючи можливість розгляду справи за відсутності сторін, колегія суддів встановила, що КЗ «Донецький академічний обласний драматичний театр (м. Маріуполь)» було повідомлено 11.04.25р. про день, час та місце судового засідання шляхом надсилання апеляційним судом судової повістки про виклик до суду до електронного кабінету відповідача. Від позивача надійшла заява яка датована 21.06.25р. про розгляд справи за її відсутності.

За даних обставин, колегія суддів вважає, що у відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України розгляд справи слід провести у відсутності сторін, оскільки неявка сторін справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 16.12.2021 перебувала у трудових відносинах з комунальним закладом «Донецький академічний обласний драматичний театр (м. Маріуполь)» на посаді артистки драми 2 категорії за контрактом, наказ №288-ос від 15.12.2021, що підтверджується відповідним записом у її трудовій книжці НОМЕР_1 від 01.10.2005.

Наказом директора комунального закладу «Донецький академічний обласний драматичний театр (м. Маріуполь)» від 25.06.2024 №88-к «Про звільнення за угодою сторін ОСОБА_1» наказано звільнити ОСОБА_1 , артистку драми 2 категорії, 29.06.2024 за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

За твердженням позивача, їй не нарахована та не виплачена заробітна плата в період з 01.03.2022 по 05.05.2022, при цьому відповідач не призупиняв дії контракту зі нею у вказаний період.

Наказом №58-од/193/22 від 11.05.2022 комунальний заклад «Донецький академічний обласний драматичний театр (м. Маріуполь)» тимчасово переміщено без зміни юридичної адреси до комунального закладу «Закарпатський академічний обласний Український музично-драматичний театр імені братів Юрія-Августина та Євгена Шерегіїв» Закарпатської обласної ради.

Наказом комунального закладу «Донецький академічний обласний драматичний театр (м. Маріуполь)» від 06.05.2022 №2-од у зв`язку із відсутністю організаційних та технічних умов для працівників на підприємстві з 06.05.2022 оголошено простій на період воєнного або надзвичайного стану.

Наказом комунального закладу «Донецький академічний обласний драматичний театр (м. Маріуполь)» від 06.05.2022 №2-од у зв`язку із відсутністю організаційних та технічних умов для працівників згідно з Додатком 1 на підприємстві комунальний заклад «Донецький академічний обласний драматичний театр (м. Маріуполь)» з 06.05.2022 оголошено простій на період воєнного або надзвичайного стану України чи в окремих регіонах та протягом 10 днів після прийняття або скасування такого стану. При цьому у 2 пункті такого наказу зазначено, що простій оплачується в розмірі посадового окладу, згідно з штатним розписом станом на 06.05.2022.

Наказом комунального закладу «Донецький академічний обласний драматичний театр (м. Маріуполь)» №3-од від 06.05.2022 були внесені зміни до Додатку №1 до наказу №2-од від 06.05.2022, згідно з яким пунктом 53 значиться ОСОБА_1 - артист драми 2 категорії.

За твердженням позивача, вона не отримала заробітну плату за період простою, тобто з 06.05.2022 по 31.05.2022.

Наказом комунального закладу «Донецький академічний обласний драматичний театр (м. Маріуполь)» №3-ок від 01.06.2022 відповідно до ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» дію моїх трудових відносин було призупинено з 01.06.2022 до відновлення можливості виконувати посадові обов`язки в повному обсязі або до завершення воєнного стану в Україні. З 15.10.2022 дія трудових відносин була поновлена.

З індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування вбачається, що позивачу була виплачена заробітна плата у 2022 році за січень-лютий та в подальшому з жовтня по грудень, тобто з місяця відновлення з нею трудових відносин.

Роботодавець відмовив позивачу у наданні відпустки за період з 16.12.2021 по 31.05.2022, посилаючись на те, що відомості про використану відпустку за цей період відсутні і відновити їх неможливо.

Відпустка позивача за календарний рік складає 31 день. Дата укладення контракту з позивачем - 16.12.2021.

Згідно зі ст. 10 Закону України «Про відпустки» працівникам театрів щорічні відпустки повної тривалості надаються в літній період у кінці театрального сезону незалежно від часу прийняття їх на роботу.

У період з 01.06.2022 по 14.10.2022 з позивачем були призупинені трудові відносини, відтак можливості використання відпустки в цей період вона не мала.

За період з 16.12.2021 по 15.12.2022 позивач має право на відпустку в розмірі 20 днів (з розрахунку, що за 12 місяців розмір відпустки складає 31 день, а за 7,5 місяців - за періоди з 16.12.2021 по 31.05.2022, та з 15.10.2022 по 15.12.2022 - 20 днів відповідно).

Позивачу не була надана ані відпустка за вищевказаний час, ані компенсація за її невикористання. За період роботи з 16.12.2022 по 15.12.2023 позивач використала 26 днів відпустки, відповідно невикористаними залишились 5 днів. Таким чином, кількість днів невикористані відпустки складає 25 днів.

Як вбачається з індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, інформацію про нараховану заробітну плату за період з грудня 2021 року по лютий 2022 року було подано до відповідного відділення пенсійного фонду.

06.02.2024 позивач звернулася до відповідача із заявою про виплату заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку.

Однак відповідач, посилаючись на відсутність документів та невиконання позивачем трудових обов`язків, відмовив у виплаті заборгованості по заробітній платі та у наданні компенсації за невикористану відпустку.

Загальновідомими є факти, що в порядку положення частини третьої статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню, а саме, що з 24 лютого 2022 року на території України ведений воєнний стан, через повномасштабне вторгнення російської федерації, а також факт введенням бойових дій на території міста Маріуполь. Окрім того, не підлягає доведенню факт знищення 16 березня 2022 року приміщення КЗ «Донецький академічний обласний драматичний театр (м. Маріуполь)» від авіаційного ракетного бомбардування військами рф. У воєнний час приміщення театру цивільним населенням використовувалось, як бомбосховище.

Судом першої інстанції були досліджені умови укладеного між сторонами контракту в пункті 7 розділу І міститься перелік функціональних обов`язків позивача.

Як зазначила в письмових поясненнях позивач, у спірний період незважаючи на відсутність будь-якої інформації щодо керування виробничим процесом, позивачем виконувалися посадові обов`язки.

Працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (наведена позиція викладена в пунктах 67, 69, 70, 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц).

Суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню в межах стягнення заробітної плати за період з 01 березня 2022 року по 05 травня 2022 року та за період простою з 06.05.2022 по 31.05.2022 в загальному розмірі 37 195,83 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26 жовтня 2022 року в справі № 5023/2756/11(922/336/20) вказано, що строки передбачені статті 233 КЗпП України не є строками позовної давності, що регулює Цивільний кодекс України і застосовується судом незалежно від наявності заяви зацікавленої сторони. Строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору обчислюється за правилами, визначеними нормами статті 233 КЗпП України. Перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом «ex officio», незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду, на відміну від застосування позовної давності при вирішені судом цивільного спору, коли застосування позовної давності судом здійснюється тільки за заявою сторони у спорі (частина третя статті 267 ЦК України). (див., зокрема, постанову КЦС ВС від 08.09.2023 у справі № 593/1156/21).

Частинами 1, 4 та 5 ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі статтею 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» та ст. 21 КЗпП України, трудовий договір - договір між працівником і роботодавцем, установи, організації або уповноваженим ним органом, за яким працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою з підпорядкуванням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник - виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором й угодою сторін.

Згідно зі статтею 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно зі статтею 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів), відрядних розцінок, посадових окладів працівникам, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються роботодавцем з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються роботодавцем після виконання зобов`язань щодо оплати праці. (ст. 97 КЗпП України).

Зазначені норми трудового законодавства свідчать про пріоритет виплати заробітної плати працівнику. Одночасно звертає на себе увагу той факт, що заробітна плата виплачується лише за виконану працівником роботу, а якщо працівник такої роботи не виконував, то заробітна плата йому не виплачується, за винятком виплат, передбачених законодавством (зокрема, у випадку простою). Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10.10.2019 у справі № 243/2071/18.

Відповідно до частини 3 статті 21 Закону України «Про культуру» трудові відносини з професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) державних та комунальних закладів культури оформлюються шляхом укладення контрактів. Вказаним законом також визначено соціальні гарантії працівників у сфері культури, зокрема, працівникам у сфері культури, які працюють у державних і комунальних закладах культури, держава забезпечує роботу на повну тарифну ставку; створення належних умов праці, її оплату.

Типовий контракт з професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) державних та комунальних закладів культури затверджений Наказом Міністерства культури України від 02.08.2016 № 624.

У розділі ІІІ Типового контракту з професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) державних та комунальних закладів культури до обов`язків працівника віднесено: сумлінно виконувати свою трудову функцію, що визначена посадовою інструкцією; виконувати рішення та розпорядження безпосереднього керівника; постійно вдосконалювати свою майстерність та підвищувати свою кваліфікацію; дотримуватися трудової дисципліни і правил внутрішнього трудового розпорядку закладу культури; дотримуватися вимог з охорони праці та забезпечення безпеки праці; дбайливо ставитися до майна Роботодавця, в тому числі до того, що перебуває у користуванні Працівника (костюми, реквізит, партитура, ноти, інструменти, обладнання тощо), а також до майна інших працівників закладу культури; використовувати за призначенням майно Роботодавця (костюми, реквізит, декорації, інструменти, партитури, обладнання тощо); негайно повідомляти безпосереднього керівника про виникнення ситуації, що становить загрозу життю і здоров`ю людей, збереженню майна Роботодавця; завчасно письмово повідомити та (термін інформування) отримати погодження Роботодавця для участі у заходах (виставах, зйомках, конкурсах, фестивалях тощо), що проводяться в робочий час та не належать до виконання його трудової функції; приходити на репетиції належно підготовленим (відповідно до трудової функції); виконувати вимоги із збереження та нерозголошення конфіденційної інформації; за розпорядженням Роботодавця від`їжджати в службові відрядження на території України і за її межами.

Разом із тим, сторонами у справі не заперечувався факт перебування у трудових відносинах у спірний період, та сумніву у достовірності цього факту у суду не виникає, оскільки іншими доказами у справі підтверджується, що сторони продовжили трудові правовідносини у травні 2022 року, про що свідчить включення позивача до списків працівників щодо яких встановлено простій, здійснення виплати йому заробітної плати за період простою та, у подальшому (в червні 2022 року), призупинення правовідносин.

Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на підставі Указу Президента України № 64/2002 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, який згодом неодноразово продовжувався та триває на даний час.

Спірний період, за який виникла заборгованість із заробітної плати, припав на дію воєнного стану в Україні, при цьому, місто Маріуполь, де був юридично розташований Театр, відносилось до переліку територій, на якій велись активні бойові дії.

З 15.03.2022 набув чинності Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-ІХ, який визначив особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

Стаття 7 вказаного Закону визначає, що у період дії воєнного стану порядок організації кадрового діловодства та архівного зберігання кадрових документів у районах активних бойових дій визначається роботодавцем самостійно, за умови забезпечення ведення достовірного обліку виконуваної працівником роботи та обліку витрат на оплату праці.

Стаття 10 Закону вказує, що заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором.

Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати.

Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили.

Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.

Як вказано у правовому висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.10.2022 по справі № 905/857/19, що нормами трудового законодавства не передбачено підстав для звільнення роботодавця від виплати працівникові заробітної плати у випадку наявності обставин непереборної сили. Виплата заробітної плати працівнику - це обов`язок роботодавця. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано. Обов`язок роботодавця виплатити працівнику заробітну плату не є відповідальністю у розумінні статті 617 ЦК України, від якої може бути звільнений роботодавець унаслідок випадку або непереборної сили.

На період дії воєнного стану за Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» саме роботодавець встановлює особливості встановлення обліку робочого часу, кадрового діловодства, оплати праці, тощо.

Згідно записів в трудовій книзі, позивач значилася як артистка драми 2 категорії, вислуга років позивача становить 10%.

Заробітна плата ОСОБА_1 розрахована судом наступним чином: 2893 грн. (тарифна ставка) х 2,42 (тарифний коефіцієнт) х 2 (коефіцієнт підвищення посадових окладів за академічність) = 14002 грн. 14002,00 грн. + 10% вислуги років = 15402 грн. Тобто з вислугою років заробітна плата становить 15402 грн.

За березень-квітень 2022 року заробітна плата повинна була бути нарахована в розмірі 15402,00 х 2 = 30804 грн., за період з 01.05.2022 - 05.05.2022 - 2484 грн. (виходячи з пропорційної оплати за 5 календарних днів).

З огляду відновлення діяльності комунального закладу «Донецький академічний обласний драматичний театр (м. Маріуполь)» в місті Ужгород з 06.05.2022, територія якого не є тимчасово окупованою, а також не є територією бойових дій, відповідальність за несвоєчасну виплату заробітної плати/оплати періоду простою тощо, за період з 06.05.2022 лягає на відповідача в повному обсязі, а саме згідно зі ст. 2-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсація втрати частини доходів з вини власника провадиться в разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми доходу за відповідний місяць ( після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу. Відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, розрахунок проводиться з використанням даних щодо індексів споживчих цін, які публікуються Держстатом.

Тобто, розмір компенсації за несвоєчасно нараховані та виплачені кошти за період простою в розмірі за період простою з 06.05.2022 по 31.05.2022, тобто за 26 календарних днів 15402,00 грн. - 2484 грн. = 12918 грн.

Всього 46206 грн. за період з 01.03.2022 по 31.05.2022. Сума після сплати ПДФО та ВЗ: 46206 грн. - 3010,17 грн. = 37195,83 грн., де 3010,17 грн. - розмір ПДФО та ВЗ.

Щодо компенсації відпустки та соціальної відпустки.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про відпустки» (в редакції на момент звільнення позивача) одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або які усиновили дитину, матері (батьку) особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вказано що, розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі статтею 83 КЗпП України вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей, тільки в разі звільнення його з роботи, а під час неї - лише за частину цих відпусток за умови, що тривалість наданих йому при цьому щорічної й додаткової відпусток становить не менше 24 календарних днів та що працівник не є особою віком до 18 років.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту багатодітних сімей» від 19 травня 2009 року, внесено зміни до частини першої статті 19 Закону України «Про відпустки» у частині першій слова і цифру «відпустка тривалістю 7 календарних днів» замінити словами і цифрами «відпустка тривалістю 10 календарних днів».

Крім того, «одинокою матір`ю» слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує і утримує дитину сама.

Отже, право на додаткову відпустку мають такі одинокі матері: жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдова; жінка, яка виховує дитину без батька (в тому числі і розлучена жінка, яка виховує дитину без батька, незважаючи на факт отримання аліментів, і жінка, яка вийшла заміж, але її дитина новим чоловіком не усиновлена).

Чинне законодавство не містить конкретного переліку документів, які необхідно пред`явити матері, яка виховує дитину без батька, для отримання додаткової соціальної відпустки. Для підтвердження права на зазначену відпустку в цьому випадку роботодавцю має бути пред`явлений будь-який офіційно складений, оформлений та засвідчений в установленому порядку документ, у якому з достатньою достовірністю підтверджується відсутність участі батька у вихованні дитини.

Сума компенсації за 25 днів невикористаної відпустки: 718,33 х 25 = 17958,25 грн. Сума після сплати ПДФО та ВЗ: 17958,25 грн. - 3502 грн. = 14456,25 грн., де 3502 грн. - сума ПДФО та ВЗ.

Наказом директора комунального закладу «Донецький академічний обласний драматичний театр (м. Маріуполь)» від 25.06.2024 №88-к «Про звільнення за угодою сторін ОСОБА_1 » наказано звільнити ОСОБА_1 , артистку драми 2 категорії, 29.06.2024 за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, бухгалтерії театру виплатити грошову компенсацію ОСОБА_1 у зв`язку із звільненням: 5 календарних днів щорічної основної відпустки та за 6 календарних днів щорічної додаткової відпустки, право на які виникло до 31.12.2023; за 11 календарних днів щорічної основної відпустки та за 3 календарні дні щорічної додаткової відпустки, право на які виникло з 01.01.2024 до дати звільнення (29.06.2024).

Належними доказами встановлено, що позивач є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 11.06.2009.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 15.11.2016 (справа №266/2948/16-ц), що набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було розірвано.

Довідкою громадської організації «Сімейний центр «Спрінг Фемелі Центр» від 19.06.2024 підтверджено, що родина ВПО із м. Маріуполя Донецької області у складі двох осіб: матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 13.10.2022 проживає в прихистку, який належить ГО «Сімейний центр «Спрінг Фемелі Центр», розташованому за адресою: АДРЕСА_1 . Родина проживає в прихистку до цього часу. Батько дитини на території прихистку ніколи не з`являвся.

Отже позивачем належними доказами підтверджено право виховання дитини без батька, що є підставою для отримання додаткової соціальної відпустки та відповідно отримання такої компенсації.

Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції з огляду на характер спірних правовідносин та не надання відповідачем належних доказів на підтвердження своїх заперечень з цього приводу, є підставою для відмови в задоволенні апеляційної скарги.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України).

Саме відповідач, заперечуючи взагалі щодо виникнення у нього обов`язку із виплати заробітної плати позивачу у спірний період повинен був надати на підтвердження своїх доводів належні і достатні докази.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення без змін.

Керуючись приписами статей 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу Комунального закладу «Донецький академічний обласний драматичний театр (м. Маріуполь)», залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2024 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 30 червня 2025 року.

Головуючий:

Судді: