КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/11903/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Саліхова В. В., Левенця Б. Б.

при секретарі Мудрак Р. Р.

за участі: позивача ОСОБА_1 та адвоката Клапчука Ф. П., який діє в інтересах позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

на рішення Кагарлицького районного суду Київської області у складі судді Кириченка В. І.

від 10 квітня 2025 року

у цивільній справі № 368/1517/ Кагарлицького районного суду Київської області

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2

до Ржищівської міської територіальної громади Обухівського району Київської області

про визнання права на завершення приватизації земельних ділянок в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначали, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , після смерті якого 23.12.2011 державним нотаріусом Ржищівської міської державної нотаріальної контори було заведено спадкову справу за № 194/2011.

За життя ОСОБА_3 розпочав процедуру приватизації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,7000 га з кадастровим номером :03:308:0018.

На підставі розпорядження голови Кагарлицької районної державної адміністрації Київської області від 02.11.2012 № 618 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок» та затвердженого списку до нього, ОСОБА_3 було передано у власність земельну ділянку площею 0,7000 га для ведення особистого селянського господарства на території Стрітівської сільської ради.

Втім, за життя ОСОБА_4 не встиг завершити процедуру приватизації та державного акту на право власності на земельну ділянку не отримав.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , після смерті якої 24.05.2016 державним нотаріусом Ржищівською міської державної нотаріальної контори було заведено спадкову справу за № 85/2016. ОСОБА_5 є дружиною ОСОБА_3 .

За життя ОСОБА_5 , так само як і її чоловік ОСОБА_4 , розпочала процедуру приватизації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0.7000 га з кадастровим номером :03:308:0019.

Вказаним вище розпорядженням голови Кагарлицької районної державної адміністрації Київської області від 02.11.2012 № 618 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок» було передано у власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,7000 га ведення особистого селянського господарства на території Стрітівської сільської ради (№ 15 у Списку).

Втім, за життя ОСОБА_5 не встигла завершити процедуру приватизації земельної ділянки та державного акту на право власності на земельну ділянку не отримала.

Зазначали, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 мав право на приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,7000 га з кадастровим номером :03:308:0018. Його дружина, ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , мала право на приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,7000 га з кадастровим номером :03:308:0019.

Втім, процедуру приватизації земельних ділянок ними завершено не було, з огляду на, що позивачі вважали, що таке право увійшло до спадщини ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Вказували, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за життя заповіту на випадок своєї смерті не складали.

Після смерті ОСОБА_4 та його дружини ОСОБА_5 , спадкоємцями їх майна є дві доньки - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Інших спадкоємців на майно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не лишилося.

Втім, згідно із постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.08.2024 № 187/02-31 та постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.08.2024 № 188/02-31, винесеними державним нотаріусом Ржищівської державної нотаріальної контори Отькало С. В., видати позивачам свідоцтва про право на спадщину на майно померлих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 неможливо через відсутність правовстановлюючих документів на це майно.

Вказували, що на даний час єдиним способом для позивачів отримати спадщину їхніх батька та матері є визнання за ними в судовому порядку права на завершення приватизації земельних ділянок в порядку спадкування після померлих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Вважають, що можуть завершити процедуру приватизації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,7000 га з кадастровим номером :03:308:0018, розпочатої ОСОБА_4 , а також процедуру приватизації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,7000 га з кадастровим номером :03:308:0019, розпочатої ОСОБА_6 , як їхні спадкоємці першої черги за законом.

Посилаючись на викладене, та з урахуванням уточнених позовних вимог, просили суд визнати за ОСОБА_1 право на завершення приватизації, набуття права власності та одержання правовстановлюючого документу на всю земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,7000 га з кадастровим номером :03:308:0019, в порядку спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 .

Визнати за ОСОБА_1 право на завершення приватизації, набуття права власності та одержання правовстановлюючого документу на 2/3 частин земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,7000 га з кадастровим номером :03:308:0018 в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_2 право на завершення приватизації, набуття права власності та одержання правовстановлюючого документу на 1/3 частин земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,7000 га з кадастровим номером :03:308:0018 в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 10 квітня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право на завершення приватизації, набуття права власності та одержання правовстановлюючого документу на всю земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,7000 га з кадастровим номером :03:308:0019 в порядку спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 .

В частині позову про визнання за ОСОБА_1 права на завершення приватизації, набуття права власності та одержання правовстановлюючого документу на 2/3 частин земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,7000 га з кадастровим номером :03:308:0018 в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 - відмовлено.

В частині позову про визнання за ОСОБА_2 права на завершення приватизації, набуття права власності та одержання правовстановлюючого документу на 1/3 частин земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,7000 га з кадастровим номером :03:308:0018 в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Наголошують, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя розпочав процедуру приватизації земельної ділянки площею 0,7000 га з кадастровим номером :03:308:0018, що підтверджується Розпорядженням голови Кагарлицької районної державної адміністрації Київської області від 02 листопада 2012 року № 618 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок», яким було передано у власність, зокрема, ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,7000 га для ведення особистого селянського господарства, а також витягом з Державного земельного кадастру НВ-015 від 17.04.2015, де вказано «Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок, 06.12.2006; ДП «Київський інститут землеустрою».

З огляду на наведене вважають, що прийняття рішення про передачу земельної ділянки у власність (Розпорядження від 02.11.2012 № 618) є завершальною стадією, а сам процес приватизації розпочався раніше, право на завершення приватизації увійшло до складу спадщини та перейшло до його спадкоємців згідно зі статтею 1218 Цивільного кодексу України.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу Ржищівська міська рада Київської області просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність її доводів, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним. Зазначає що, хоча ОСОБА_3 за життя розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, він її не завершив. Проєкт землеустрою для ділянки з кадастровим номером :03:308:0018 був розроблений 06.12.2006, однак на затвердження цей проєкт був поданий лише у 2012 році, тобто через шість років після його виготовлення та більше ніж через рік після смерті ОСОБА_3 .

Наголошує, що розпорядженням голови Кагарлицької районної адміністрації Київської області від 2 листопада 2012 року № 618 «Про затвердження проекту із землеустрою» спірна земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_3 вже після його смерті, що є порушенням вимог чинного законодавства України. Вважає, що права щодо земельної ділянки не могли перейти до спадкоємців, якими є позивачі у справі, адже ОСОБА_3 за своє життя не провів реєстрації права власності на спірну земельну ділянку, й в матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували таки обставини. На думку відповідача, це свідчить про відсутність у спадкодавця активних дій щодо приватизації зазначеної земельної ділянки.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 та адвокат Клапчук Ф. П., який діє в інтересах позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , підтримали подану апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Ржищівська міська рада Київської області у відзиві на апеляційну скаргу просила проводити розгляд справи за відсутності представника.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення позивач ОСОБА_1 та адвоката Клапчук Ф. П., в інтересах позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів виходить з наступного.

Предметом апеляційного оскарження є рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права на завершення приватизації, набуття права власності та одержання правовстановлюючого документу на 2/3 частин земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,7000 га з кадастровим номером :03:308:0018 в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , а також в частині позову про визнання за ОСОБА_2 права на завершення приватизації, набуття права власності та одержання правовстановлюючого документу на 1/3 частин земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,7000 га з кадастровим номером :03:308:0018 в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось, а тому не містить обов`язкових підстав для його перегляду.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом 06 грудня 2006 року розпочато виготовлення проєктів землеустрою на земельні ділянки з кадастровими номерами :03:308:0018 та :03:308:0019 ДП «Київський інститут землеустрою».

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 .

23 грудня 2011 року державним нотаріусом Ржищівської міської державної нотаріальної контори заведено спадкову справу № 194/2011 після смерті ОСОБА_3 . Заява про прийняття спадщини подана дочкою ОСОБА_2 , а також спадщину прийняла дружина ОСОБА_5 шляхом проживання разом з померлим чоловіком на день його смерті.

У 2012 році проєкти землеустрою на земельну ділянку з кадастровим номером :03:308:0018 та на земельну ділянку з кадастровим номером :03:308:0019 були подані на затвердження.

02 листопада 2012 року розпорядженням голови Кагарлицької районної державної адміністрації Київської області № 618 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок» було передано у власність 63 громадянам України земельні ділянки загальною площею 41,3300 га для ведення особистого селянського господарства на території Стрітівської сільської ради. Згідно з цим Розпорядженням, ОСОБА_3 (№14 у Списку) та ОСОБА_5 (№ 15 у Списку) були передані у власність земельні ділянки площею 0,7000 га кожна.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_5 .

17 квітня 2015 року отримано витяги з Державного земельного кадастру про земельні ділянки: № НВ-015 (для ділянки з кадастровим номером :03:308:0018) та № НВ-015 (для ділянки з кадастровим номером :03:308:0019).

24 травня 2016 року державним нотаріусом Ржищівської міської державної нотаріальної контори заведено спадкову справу № 85/2016 після смерті ОСОБА_5 за заявою дочки ОСОБА_1

10 серпня 2024 року винесено постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 187/02-31 та № 188/02-31 державним нотаріусом Ржищівської державної нотаріальної контори Отькало С. В., через відсутність правовстановлюючих документів на майно померлих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог, суд виходив із того, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час своєї смерті не розпочав процедуру приватизації земельної ділянки площею 0,7000 га з кадастровим номером :03:308:0018, оскільки щодо цієї ділянки не було ухвалено рішення компетентного органу про передачу її у власність спадкодавцю. Суд вважав, що оскільки спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку за життя, це право не могло перейти до спадкоємців у порядку спадкування згідно зі статтею 1216 ЦК України. Також суд зазначав, що матеріали справи не містять доказів наявності обставин, які б перешкоджали ОСОБА_3 реалізувати своє право на землю та зареєструвати його у встановленому законом порядку за життя. Зважаючи на те, що проєкт землеустрою на земельну ділянку з кадастровим номером :03:308:0018 був виготовлений ще 06 грудня 2006 року, суд дійшов висновку про відсутність активних дій у спадкодавця щодо приватизації зазначеної земельної ділянки. Відповідно, суд вважав, що спірна ділянка не є об`єктом спадкування і не увійшла до спадкової маси.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга статті 2 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновлює порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (пункт 4, абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів (частина третя 152 ЗК України).

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, й ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав, і такі правовідносини мають майновий характер або пов`язані з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів (див., зокрема: постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 квітня 2018 року в справі № 361/2965/15-а (провадження № 11-190апп18), від 09 листопада 2021 у справі № 542/1403/17 (провадження № 14-106цс21)).

Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу (стаття 396 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до частини першої статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

У частинах першій, п`ятій статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

У статті 33 ЗК України (в редакції станом день відкриття спадщини 01.08.2011) передбачено, що громадяни України можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства. Використання земель особистого селянського господарства здійснюється відповідно до закону.

Статтею 121 ЗК України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до положень частин 6-9 ст. 118 Земельного кодексу України, чинного станом на час відкриття спадщини після померлого ОСОБА_3 , громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Розроблений проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов`язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія).

Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проєкту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проєкт повертається заявнику у зазначений у цій частині строк.

Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи.

Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), вказано, що «захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини третьої статті 152 ЗК України. ЗК України у редакції, чинній до 01 січня 2013 року, встановлював, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю чи укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку».

Колегія суддів зазначає про помилковість висновку суду першої інстанції, який ототожнив початок процесу приватизації виключно з фактом прийняття компетентним органом рішення про передачу земельної ділянки у власність. Натомість, встановлено, що вже у грудні 2006 року, на замовлення ОСОБА_3 , Державним підприємством «Київський інститут землеустрою» розпочато виготовлення проєкту землеустрою щодо спірної земельної ділянки.

Відповідно до положень статті 118 Земельного кодексу України, чинної як на грудень 2006 року, так і на дату відкриття спадщини, розроблення проєкту землеустрою є наслідком надання відповідного дозволу уповноваженим органом. Такий дозвіл, у свою чергу, надається виключно за результатами розгляду заяви, поданої громадянином, що є актом ініціювання процесу приватизації бажаної земельної ділянки. Подання такої заяви свідчить про однозначно виражену волю спадкодавця на набуття права власності на земельну ділянку. Ця воля, хоч і не була повністю реалізована за його життя, становить безумовну правову підставу для звернення спадкоємців до суду з вимогою про визнання права на завершення приватизації. Саме з моменту подання відповідної заяви виникають правовідносини публічно-правового характеру між громадянином та органом державної влади чи місцевого самоврядування щодо розгляду питання приватизації.

Беззаперечним доказом існування незавершеного процесу приватизації є факт прийняття 02.11.2012 розпорядження голови Кагарлицької районної державної адміністрації Київської області № 618 «Про затвердження проєкту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок». Цим розпорядженням було передано у власність 63 громадянам України земельні ділянки загальною площею 41,3300 га, зокрема ОСОБА_3 (№ 14 у Списку) та ОСОБА_5 (№ 15 у Списку), по 0,7000 га кожна, для ведення особистого селянського господарства на території Стрітівської сільської ради.

Колегія суддів зазначає, що вказане розпорядження, у контексті спірних правовідносин, не має прямого юридичного значення для встановлення факту завершення приватизації за життя спадкодавця. Проте, воно однозначно підтверджує, що у період з 2006 року по листопад 2012 року процес приватизації, ініційований за заявою ОСОБА_3 , перебував у стадії незавершеності, що стало юридичною підставою для включення його даних до зазначеного розпорядження.

Таким чином, попри те, що проєкт землеустрою не був остаточно виготовлений та/або затверджений безпосередньо на день відкриття спадщини, колегія суддів констатує, що процес приватизації був розпочатий. Відтак, право на його завершення та отримання правовстановлюючого документа на земельну ділянку перейшло до позивачів у порядку спадкування згідно з чинним законодавством України.

Колегія суддів, здійснюючи оцінку доказів у сукупності, керується загальними правилами доказування, визначеними статтями 12 та 81 Цивільного процесуального кодексу України. Зазначені норми покладають на кожну сторону обов`язок довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд враховує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, тобто обставин, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи та підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України). Достовірними визнаються докази, на підставі яких можливо встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України), а достатніми - ті, що у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Застосовуючи наведені принципи до цієї справи, колегія суддів доходить висновку про доведеність стороною Позивачів належними та допустимими доказами обґрунтованості позовних вимог та наявності підстав для визнання за ОСОБА_1 права на завершення приватизації, набуття права власності та одержання правовстановлюючого документу на 2/3 частин земельної ділянки з кадастровим номером :03:308:0018, а також визнання за ОСОБА_2 такого ж права на 1/3 частин цієї ж земельної ділянки, у порядку спадкування після померлого ОСОБА_3 .

Юридичним підтвердженням ініціювання спадкодавцем процесу приватизації є факт отримання ним дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Це прямо свідчить про те, що компетентний орган влади визнав право спадкодавця на приватизацію та надав йому можливість здійснити подальші дії. Навіть за умови, що після отримання цього дозволу спадкодавець помер і не встиг завершити розробку чи затвердження проєкту, право на завершення приватизації не припиняється і зберігається за його спадкоємцями. Крім того, наявність укладеного договору з землевпорядною організацією на розробку проєкту землеустрою, факт оплати таких робіт та/або фактична розробка самого проєкту, навіть за відсутності його погодження чи затвердження, є беззаперечними доказами активних дій спадкодавця, спрямованих на реалізацію свого права на приватизацію.

Враховуючи викладене, колегія суддів констатує, що рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 10 квітня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог є необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 376 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в оскарженій частині з постановленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України стягнути з Ржищівської міської територіальної громади Обухівського району Київської області на користь позивачів судові витрати із сплати судового збору в сумі 2 422 грн 40 коп. за подачу позовної заяви, та в сумі 3 633 грн 60 коп. за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 10 квітня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 право на завершення приватизації, набуття права власності та одержання правовстановлюючого документу на 2/3 частин земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,7000 га з кадастровим номером :03:308:0018 в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , право на завершення приватизації, набуття права власності та одержання правовстановлюючого документу на 1/3 частин земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,7000 га з кадастровим номером :03:308:0018 в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Стягнути з Ржищівської міської територіальної громади Обухівського району Київської області на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судові витрати із сплати судового збору в сумі 2 422 грн 40 коп. за подачу позовної заяви, та в сумі 3 633 грн 60 коп. за подачу апеляційної скарги у рівних частинах.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 02 липня 2025 року.

Судді Є. П. Євграфова

В. В. Саліхов

Б. Б. Левенець