Справа №295/387/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Кузнєцова Д.В.,

за участі секретаря судового засідання Карпішиної С.С.,

представника позивача Кравчука В.І.,

представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Дмитрієвої Ж.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

АТ «УкрСиббанк» звернулося до суду із указаним позовом, в якому зазначило, що між ним та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0 від 24.03.2008 року з додатковими угодами, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 27 000 дол. США, відповідач зобов`язався щомісяця повертати наданий кредит у розмірі та в строки, що передбачені кредитним договором та додатком 1 (графіком погашення кредиту), але в будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 26.03.2025 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, та сплатити проценти у розмірі 13,90% річних. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному кредитному договору прийнята порука ОСОБА_2 згідно договору поруки №0/п1 від 24.03.2008 року з додатковими угодами. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 08.07.2013 року у справі №2-213/12 встановлено факт порушення відповідачами зобов`язань щодо погашення боргу, наявність заборгованості за кредитним договором всього в сумі 336 877,86 грн., яка станом на квітень 2013 року складала: 200 686,57 грн. (еквівалент 25 107,79 дол. США) за кредитом, 120 141,90 грн. (еквівалент 15 030,89 дол. США) за процентами, 2 139,17 грн. (еквівалент 267,63 дол. США) пеня, 13 910,22 грн. (еквівалент 1 740,30 дол. США) пеня та позов задоволено. За змістом позову, рішення суду залишається не виконаним.

З урахуванням викладеного, позивач просить стягнути з відповідачів солідарно 3% річних в сумі 49 534,89 грн. та інфляційні в розмірі 163 352,07 грн. за період прострочення з 02.04.2017 по 23.02.2022.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 06.02.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 07.04.2025 року закрито провадження у справі №295/387/25 в частині позовних вимог Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Кравчук В.І. позовні вимоги підтримав, просив стягнути 3% річних та інфляційні втрати з ОСОБА_1 . Додав, що кредит надавався в доларах США.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Дмитрієва Ж.А. зазначила, що банк втратив право нараховувати суму боргу по ст. 625 ЦК України, так як банк пропустив строк пред`явлення виконавчого листа до виконання за рішенням суду від 08.07.2013 року. До позовної заяви не надано належного розрахунку суми боргу за ст. 625 ЦК України.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності та кожен окремо, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 08.07.2013 року у справі №2-213/12 стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 24.03.2008 року у сумі 336 877 гривень 86 копійок.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 04.11.2013 року рішення Богунського районного суду м. Житомира від 08.07.2013 року залишено без змін.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно з статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Звертаючись до суду з цим позовом, АТ «УкрСиббанк» посилалося на те, що відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість на підставі частини другої статті 625 ЦК України за невиконання судового рішення.

В ході судового розгляду установлено, що через неналежне виконання позичальником ОСОБА_1 умов кредитного договору, у вересні 2010 року АТ «УкрСиббанк» пред`явило позов до відповідачів про стягнення заборгованості, чим змінило умови основного зобов`язання щодо строку дії договору.

Відповідно з цього часу у відповідачів виник обов`язок щодо сплати процентів згідно з частиною другою статті 625 ЦК України у розмірі трьох проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також з матеріалів справи убачається, що заборгованість за кредитом, стягнута на підставі рішення суду, у повному обсязі не погашена.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 3 % річних від простроченої суми згідно з частиною другою статті 625 ЦК України за період із 02 квітня 2017 року до 23 лютого 2022 року, що за розрахунками суду складає 49 507,21 грн.

Натомість суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат, виходячи з наступного.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження №14-591цс18).

За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях (постанова Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15, постанова Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-474цс16, постанова Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1672цс16, постанова Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17).

У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19)).

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) зазначено, що правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, в тому числі і за договором страхування, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 520/16692/16-ц, в якій вказано, що: «відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом з тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти».

Аналізуючи наведені норми матеріального права, правові висновки Верховного Суду, необхідно дійти висновку про те, що грошове зобов`язання це - цивільне правовідношення, в якому праву вимоги кредитора кореспондує юридичний обов`язок боржника здійснити відповідний платіж, тобто вчинити дію, що полягає у передачі грошей.

У справі, що розглядається, боржник отримав кредит за договором в іноземній валюті - доларах США. Тобто предметом укладеного між сторонами договору кредиту є іноземна валюта, яку боржник зобов`язався повернути банку.

Також банк, звертаючись у 2010 році до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, просив стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на його користь заборгованість в сумі 336 877,86 грн. (еквівалент 42 146,61 дол. США), з яких 200 686,57 грн. (еквівалент 25 107,79 дол. США) за кредитом, 120 141,90 грн. (еквівалент 15 030,89 дол. США) за процентами, 2 139,17 грн. (еквівалент 267,63 дол. США) пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту, 13 910,22 грн. (еквівалент 1 740,30 дол. США) пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах. Дана обставина слідує як з рішення Богунського районного суду м. Житомира від 08.07.2013 у справі №2-213/12, так і з ухвали Апеляційного суду Житомирської області від 04.11.2013 року. Тобто, у цьому випадку предметом грошового зобов`язання були грошові кошти, виражені в гривнях із визначенням еквівалента в іноземній валюті, хоча рішенням суду у справі №2-213/12 і стягнута заборгованість виключно у гривні.

У свою чергу, у справі №753/23427/19, на яку посилається АТ «УкрСиббанк» у своєму позові, кредитор скористався наданим йому процесуальним правом та визначив заборгованість за валютним кредитом у пред`явленому ним позові виключно у національній валюті - гривні, що була задоволена судом та стягнута з боржника у цій валюті.

Таким чином, на думку суду, постанова Верховного Суду від 27.09.2023 у справі №753/23427/19 не є релевантною до спірних правовідносин, що виникли між АТ «УкрСиббанк» та боржником ОСОБА_1 , де банк просив стягнути заборгованість із визначенням еквівалента в іноземній валюті.

За наведених обставин, суд не вбачає підстав для нарахування інфляційних втрат на грошові кошти в сумі 336 877,86 грн., які фактично є еквівалентом боргу за кредитним договором, обрахованого в іноземній валюті. У зв`язку із цим, суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині вимог.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 371,30 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2-5, 10-13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» 3% річних в сумі 49 507,21 грн. за період прострочення з 02.04.2017 по 23.02.2022 та 371,30 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Акціонерне товариство «УкрСиббанк», адреса: м. Київ, вул. Андріївська, 2/12, .

Відповідач 1: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач 2: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Дата складення повного судового рішення - 27.06.2025.

Суддя