Справа № 511/1370/25
Провадження № 2-о/517/19/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2025 рокусмт. Захарівка

Захарівський районний суд Одеської області в складі: головуючого судді Гончар І.В., присяжних - Бортнікової А.Б., Перехрестової О.В., заявника - ОСОБА_1 , представника заявника - ОСОБА_2 , представника Служби у справах дітей Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області - Ганган Н.О., заінтересованої особи - ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Служба у справах дітей Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області, ОСОБА_3 , про усиновлення дитини,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Захарівського районного суду Одеської області в порядку окремого провадження із вищевказаною заявою.

Свою заяву обґрунтовує тим, що син його дружини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає в його сім`ї разом із матір`ю - ОСОБА_3 , братом - ОСОБА_5 та сестрою - ОСОБА_6 .. Дитина вважає його батьком та хоче носити його прізвище. З 2020 року він виховує дитину, як рідну. Між ними теплі сімейні відносини, а тому вважає, що усиновлення ним ОСОБА_4 відповідатиме інтересам дитини та його. Зазначає, що в свідоцтві про народження ОСОБА_4 батько зазначений відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Вважає, що він має переважне право на усиновлення дитини, відповідно до вимог ст. 213 СК України, оскільки дитина виховується в його сім`ї, з його матір`ю перебуває в офіційному шлюбі, малолітнім ОСОБА_4 складено письмову згоду про його добровільне бажання бути усиновленим ним.

Ухвалою судді від 02.06.2025 по справі було відкрито провадження та призначено до судового розгляду в порядку окремого провадження.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про усиновлення. В судовому засіданні заявник підтримав заявлені вимоги в повному обсязі та суду пояснив, що він разом із сім`єю проживають в селі Йосипівка Роздільнянського району Одеської області. Спочатку вони жили в м. Одеса в орендованій квартирі, а потім переїхали на постійне місце проживання в село, оскільки фінансово тяжко проживати в місті. Син дружини ОСОБА_4 навчається в школі в місті Одеса, спільна донька ОСОБА_6 відвідує дошкільний заклад в місті Одеса. Кожного дня він зранку відвозить службовою машиною дітей з села Йосипівка Роздільнянського району Одеської області до міста Одеса, а ввечері привозить назад до села. Він дуже любить сина дружини і вважає його своїм рідним сином так само, як їх спільних дітей з дружиною та хоче його усиновити, щоб він мав його призвіще та по батькові. Представник заявника в судовому засідані просила суд задовольнити заявлені вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі, також пояснила, що заявник працює водієм, а доставляння дітей в м. Одеса, не створює для нього труднощів, оскільки витрати на пальне покриваються за рахунок підприємства, на якому він офіційно працевлаштований. Заінтересована особа ОСОБА_3 в судовому засіданні також просила суд задовольнити заявлені вимоги її чоловіка, так як він дуже любить її сина і син також його любить і вважає його своїм рідним батьком. Також, суду пояснила, що вони дійсно жили спочатку в місті Одеса, десь більше одного місяця, але їм було дуже дорого проживати в орендованій квартирі і вони вирішили переїхати в село, але старший син залишився і надалі навчатися в місті Одеса, так як якість навчання там краща, донька також відвідує дошкільний заклад в місті до 12:00 години, а потім займається танцями. Приватним лікарям з міста Одеса вона більш довіряє. Представник Служби у справах дітей Роздільнянської селищної ради Одеської області в судовому засідані пояснила, що коли вони приїхали за зареєстрованою адресою ОСОБА_3 в село Йосипівка Роздільнянського району Одеської області для обстеження умов проживання сім`ї, то умови проживання дітей були задовільні, діти забезпечені всім необхідним для навчання та розвитку. З розмови з малолітнім ОСОБА_4 вбачаєлося, що він дуже любить свого тата, тобто заявника. На момент обстеження вся сім`я знаходилася вдома, а чи на даний час вони проживають в селі Йосипівка вона не знає. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. У відповідності з ст. 207 Сімейного кодексу України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду. Усиновлення дитини проводиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. В судовому засіданні встановлено, що заявник ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Заявник та заінтересована особа ОСОБА_3 з 27 квітня 2023 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис № 462. Мають дошлюбну дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого 13 вересня 2016 року Фрунзівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 190, в якому батьком записаний ОСОБА_7 , відомості про якого здійснено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері), що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 3 від 04.03.2025, а тому від батька дитини згода представлена бути не може. Також, заявник та ОСОБА_3 мають двоє спільних неповнолітніх дітей - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . До матеріалів справи додана згода малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , написана в присутності начальника Захарівської ССД О.Хамзіної, на його усиновлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , якого він називає татом. Суд зазначає, що згідно з ч. 4 ст. 218 СК України згода дитини на усиновлення не потрібна, якщо вона проживає в сім`ї усиновлювачів і вважає їх своїми батьками. Згідно ст. 217 СК України усиновлення дитини здійснюється за вільною згодою її батьків. Згідно з ч. 1 ст. 220 СК України на усиновлення дитини одним із подружжя потрібна письмова згода другого з подружжя, засвідчена нотаріально. У той же час, в матеріалах справи наявна заява від 08.04.2025 № 178, посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мельник К.В., в якій дружина заявника ОСОБА_3 надала згоду на усиновлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , її малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .. Згідно Витягу з історії розвитку дитини від 03.04.2025, що виданий КП «Дитяча міська поліклініка № 5» Одеської міської ради та Висновку про стан здоров`я і розумовий розвиток дитини від 04.04.2025, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є цілком здоровою дитиною. Місце проживання вказано: АДРЕСА_2 . Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї умов від 26.03.2025, що складений депутатом Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області Лисиком Ю.І., в присутності старости с. Йосипівка - Канінської О.В. та діловода Парадинської Л.М. , встановлено, що житло за адресою: АДРЕСА_3 , повністю забезпечує потреби проживаючих, для виховання та розвитку дитини створені належні умови. Актом обстеження умов проживання від 07.04.2025, що складений головним спеціалістом ССД Н.Ганган, Н.Будзило та в.о. директора ССД Н.Марїної, підтверджується, що в результаті перевірки стану умов проживання за адресою: АДРЕСА_3 , умови проживання є задовільними. В результаті бесіди з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено, що дитина не заперечує проти усиновлення. Відповідно до довідки Йосипівського старостинського округу Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області № 373 від 18.07.2024, яка видана ОСОБА_3 , до складу її сім`ї входять: чоловік - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , донька - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та проживають за адресою: АДРЕСА_3 . Суд звертає увагу на те, що вищевказана довідка видана майже один рік назад, що не підтверджує актуальний склад родини та не може бути належним доказом для встановлення факту спільного проживання дитини з заявником на момент розгляду справи. Також заінтересована особа ОСОБА_3 зареєструвалася в селі Йосипівка 26.03.2025, перед подачою даної заяви до суду. У матеріалах справи відсутня достовірна інформація про місце реєстрації дитини, що не дозволяє суду встановити, за яким саме місцем проживання дитина фактично перебуває та яке відомство (служба у справах дітей) уповноважене здійснювати контроль за дотриманням її прав, так як у всіх медичних висновках та витягах, що додані до матеріалів справи місце проживання дитини ОСОБА_4 вказано: АДРЕСА_2 . Заявник не надав до суду документів про наявність житла у власності чи користуванні, що є обов`язковою умовою при усиновленні дитини, чим порушив вимоги ст.311 ЦПК України. Також, заявник не зміг чітко назвати прізвище та ім`я особи, яка є власником житла в якому вони проживають, зазначивши лише, що це родич його дружини. Відсутність інформації про власника житла та правової підстави його використання унеможливлює перевірку умов проживання дитини, їх стабільності та безпечності, що є суттєвим при вирішенні питання про усиновлення. Таким чином, фактичне місце проживання дитини не підтверджено офіційно, умови проживання є неясними та не перевіреними органами опіки за фактичною адресою. В лікарській довідці та висновку місце проживання ОСОБА_3 вказано м. Одеса, а в актах обстежень умов проживання сім`ї та довідки, яка видана майже рік назад - с.Йосипівка Роздільнянського району Одеської області, яке розташоване понад 150 км від м.Одеса. Заявник не надав жодного документа, який би підтверджував проживання дитини: договір оренди, реєстрацію місця проживання, виписку з Єдиного демографічного реєстру, тощо. Наявність таких істотних суперечностей свідчить про недостовірність наданих відомостей, а також про відсутність належного обґрунтування заявленої потреби в усиновленні з боку заявника. Судом встановлено, що зі слів заявника дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається в місті Одеса, проте жодних документальних підтверджень цього, таких як: довідка із закладу освіти, табель успішності, характеристика класного керівника, копія учнівського квитка чи інше, до матеріалів справи не долучено. Таким чином, суд позбавлений можливості встановити, в якому саме навчальному закладі навчається дитина, за якою формою, на якій підставі вона перебуває у місті, з ким проживає на період навчання та чи відповідає ця ситуація її інтересам. Ураховуючи, що зазначена інформація була наведена виключно зі слів заявника без належних доказів, суд не може її врахувати як встановлений факт. Це додатково підтверджує загальну недоведеність фактичного проживання дитини в умовах, які б відповідали її інтересам, а також викликає сумнів у добросовісності поданої заяви про усиновлення. Роздільнянська районна військова (державна) адміністрація Одеської області надала висновок за № 124/1/18/01-40 від 11.04.2025 про доцільність усиновлення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , гр.. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та відповідність його інтересам, пославшись на те, що усиновлення є доцільним та відповідатиме інтересам дитини. Також, судом встановлено, що заявник є дієздатною особою, має добрий стан здоров?я, що підтверджується Висновком про стан здоров`я № 737, виданого 25.03.2025 КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» ОМР в м.Одеса, в якому місце проживання ОСОБА_1 вказано: АДРЕСА_4 . Згідно довідки про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин за № 896, виданої 20.03.2025 фізичною особою підприємцем ОСОБА_10 (ЄРДПОУ НОМЕР_3 , ліцензія - Наказ від 05.10.017 № НОМЕР_4), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_5 , противопоказань для усиновлення не має, обстеження лікарів-психіатрів не проводилося. Відповідно до Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» відомості про притягнення до кримінальної відповідальності, наявності не знятої чи не погашеної судимості та відомості про розшук - відсутні. Згідно довідки про доходи № 04 від 07.03.2025, ОСОБА_1 працює у ТОВ «Спец-автотехніка-М» з 26.12.2023 по теперішній час на посаді водія автотранспортних засобів та з березня 2024 по лютий 2025 включно, його дохід склав 78 236,20 грн., що свідчить про дуже низький рівень матеріального забезпечення, так як в сім`ї проживає троє неповнолітніх дітей і дружина заявника офіційно не працевлаштована. Заявник не довів, що має стабільне та достатнє матеріальне забезпечення для утримання дитини. Отриманий дохід нижчий за прожитковий мінімум на особу, що свідчить про фінансову неспроможність забезпечити інтереси дитини. Заявником не подано додаткових доказів отримання інших джерел доходу, соціальної допомоги, майнового забезпечення чи заощаджень. Зазначене свідчить про нестабільне фінансове становище сім`ї та об`єктивну неможливість забезпечити дитині належні умови для життя, виховання, навчання та розвитку. Крім того, судом встановлено, що дитина та заявник фактично проживають у сільській місцевості, щоденно здійснюючи переїзд до міста на відстань понад 150 км в одну сторону, що не забезпечує стабільних житлових і побутових умов для дитини. Щоденне перевезення дитини з села до міста для навчання чи медичних потреб не може розцінюватися, як стабільне забезпечення життєвого середовища, яке відповідало б інтересам дитини. Суд критично оцінює те, що відстань від с. Йосипівка до м. Одеса більше 150 км і що не можливо фізично возити кожен день дітей до школи та до дитсадку на таку велику відстань та вважає такі пояснення заявника необ`єктивними. Згідно з п. 56 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007, під час вирішення справи про усиновлення суд повинен досліджувати особисту прив`язаність дитини до усиновлювача, що неможливо належно оцінити без фахового висновку психолога. У справі відсутній такий висновок психолога, який є важливим для встановлення рівня емоційного зв`язку між дитиною та заявником, готовності дитини до усиновлення та оцінки наслідків для її психологічного стану. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст.ст. 1, 5, 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин здійснюється з метою, зокрема забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За положеннями ст. 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім?ю особи на правах дочки чи сина. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. У відповідності до пункту 6 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», вирішуючи заяву по суті, суд зобов`язаний перевірити наявність передбачених законом підстав для усиновлення, зокрема: чи дали батьки дитини згоду на це (якщо вона необхідна); чи може заявник бути усиновлювачем; чи є дитина відповідно до законодавства суб`єктом усиновлення і чи виконано вимоги частин 1 - 3 ст. 218 СК України, щодо наявності згоди дитини; чи відповідають висновок органу опіки та піклування і дозвіл на усиновлення уповноваженого органу виконавчої влади необхідним вимогам. Згідно ст. 224 СК України суд, постановляючи рішення про усиновлення дитини, враховує обставини, що мають істотне значення, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище особи, яка бажає усиновити дитину, її сімейний стан та умови проживання, ставлення до виховання дитини; 2) мотиви, на підставі яких особа бажає усиновити дитину; 3) мотиви того, чому другий із подружжя не бажає бути усиновлювачем, якщо лише один із подружжя подав заяву про усиновлення; 4) взаємовідповідність особи, яка бажає усиновити дитину, та дитини, а також те, як довго ця особа опікується вже дитиною; 5) особу дитини та стан її здоров`я; 6) ставлення дитини до особи, яка бажає її усиновити. Згідно зі ст. 8 Європейської конвенції про усиновлення дітей, прийнятої 24 квітня 1967 року в Страсбурзі, і яка, відповідно до ст. 9 Конституції України, є складовою частиною національного законодавства України, компетентний орган приймає рішення про усиновлення лише тоді, коли впевниться, що воно здійснюється в інтересах дитини. Кожного разу компетентний орган звертає особливу увагу на те, щоб це усиновлення забезпечило дитині стабільні та гармонійні домашні умови. При дотриманні всіх умов, встановлених цим Кодексом, здатності особи, яка бажає усиновити дитину, забезпечити стабільні та гармонійні умови для життя дитини суд постановляє рішення, яким оголошує цю особу усиновлювачем дитини. Водночас, судом встановлено, що заявник відповідає вимогам до осіб, які можуть бути усиновлювачами, встановленим ст. 211 СК України, дитина є суб`єктом усиновлення, дотримано вимоги ч. 4 ст. 218 СК України, однак висновок органу опіки та піклування уповноваженого органу не відповідає встановленим вимогам чинного законодавства, оскільки до його матеріалів, та зокрема до матеріалів даної цивільної справи не було долучено відомостей, документів, які дають змогу суду об`єктивно вирішити питання щодо дотримання інтересів дитини. Разом з тим, суд констатує, що висновок Роздільнянської районної військової (державної) адміністрації «Про доцільність усиновлення ОСОБА_4 громадянином ОСОБА_1 та відповідність його інтересам дитини», не є рішенням за процесуальним статусом та має для суду лише рекомендаційний характер, і при постановленні судом рішення по справі не має пріоритетного значення, та може бути врахований на розсуд суду. Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88. Виходячи зі змісту ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Забезпечення дитині такого захисту і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом є обов`язком держави. Згідно з п. «а» ст. 21 Конвенції ООН про права дитини, держави-учасниці, які визнають і/чи дозволяють існування системи усиновлення, забезпечують, щоб найкращі інтереси дитини враховувалися в першочерговому порядку, і вони забезпечують, щоб усиновлення дитини дозволяли лише компетентні власті, які визначають згідно з застосовуваними законом і процедурами та на підставі всієї інформації, що має відношення до справи і достовірна, що усиновлення допустимо з огляду на статус дитини щодо батьків, родичів і законних опікунів і що, якщо потрібно, зацікавлені особи дали свою усвідомлену згоду на усиновлення на підставі такої консультації, яка може бути необхідною. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні належні та достатні докази того, що усиновлення ініційоване в інтересах дитини, а не з інших міркувань. Зокрема, заявник не надав документального підтвердження факту стабільного спільного проживання з дитиною, участі у її вихованні та забезпеченні, позитивного психологічного зв`язку між ним і дитиною, належних житлових умов, документів, що підтверджують навчання або місце проживання дитини. У той же час суд зауважує, що звернення із заявою про усиновлення відбулося в умовах дії воєнного стану, коли згідно з чинним законодавством особа, яка має на утриманні трьох або більше дітей, має право на відстрочку від мобілізації. За наявності зазначених обставин та відсутності доказів щирого та усвідомленого бажання забезпечити дитині належне виховання, розвиток та стабільність, суд вважає, що подання заяви про усиновлення має ознаки формального кроку з метою отримання особистої переваги, а не досягнення найкращих інтересів дитини. З огляду на відсутність підтверджених умов проживання, суперечливість даних у документах, а також на відсутність належних доказів стабільного сімейного середовища, суд приходить до висновку, що заявлене усиновлення не відповідає найкращим інтересам дитини та в задоволені заяви слід відмовити. Керуючись ст. 211, 212 СК України, ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 313, 314, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволені заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Служба у справах дітей Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області, ОСОБА_3 , про усиновлення дитини - відмовити. Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Ірина ГОНЧАР

Присяжні: Анжела БОРТНІКОВА

Олена ПЕРЕХРЕСТОВА