Справа №2-п-2324/07
УХВАЛА

20.05.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складi головуючого суддi Перекупка І.Г., при секретарі Конончук Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданнi в приміщені Богунського районного суду м. Житомира скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у цивільній справі № 2-П-2324/07 за позовом ВАТ «Райффайзен банк Аваль» в особі Житомирської обласної дирекції АППб «Аваль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

До Богунського районного суду м. Житомир звернувся ОСОБА_1 зі скаргою на бездіяльність Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). В обгрунтування скарги вказав, що 06.03.2008 р. державним виконавцем відділу Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції Кравчуком В.В. було постановлено відкрити виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-П-2324/07 від 27.11.2007 р. виданого Богунським районним судом м. Житомира про стягнення з нього ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в сумі 34 450,38 грн. (виконавче провадження № 6546459) та накласти арешт на все нерухоме майно, що належить боржнику. 12.03.2008 р. реєстратором Першою Житомирською державною нотаріальною конторою було внесено запис про обтяження, а саме накладено арешт на все нерухоме майно боржника, реєстраційний номер обтяження 6764762 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження ВП 6546459 від 06.03.2008 р. винесеної державним виконавцем Кравчуком В.В. Богунського ВДВС Житомирського МУЮ. В цьому ж виконавчому провадженні 29.04.2011 р. державним виконавцем Богунського відділу державної виконавчої служби Кравчуком В.В. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві за яким постановлено виконавчий лист № 2-П-2324/07 виданий 27.11.2007 р. Богунським районним судом м. Житомира про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в сумі 34 450,38 грн. відповідно до п. 2 ч. 1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент прийняття рішення про повернення виконавчого документу), тобто у зв`язку із відсутністю майна на яке може бути звернено стягнення. При цьому арешт на майно по виконавчому провадженні ВП 6546459 не було знято. Відповідно до ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент прийняття рішення) повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Станом на день звернення до суду стягувач АТ «Райффайзен Банк» повторно не подавав до Богунського ВДВС у м. Житомирі ЦМУ МЮ (м. Київ) виконавчий лист № 2-П-2324/07 виданий 27.11.2007 р.

Про існуючий арешт він дізнався 31.01.2025 р. за № 410915564 коли отримав інформаційну довідку з інформацією із Державного реєстру речових прав на нерухоме, де був запис про накладення арешту на нерухоме майно.

На час звернення до суду будь-які виконавчі провадження стосовно нього ОСОБА_1 відсутні - арешт майна повинен бути скасований.

Ним, ОСОБА_1 було направлено письмову заяву до Богунського ВДВС у місті Житомирі ЦМУ МЮ (м. Київ) про скасування даного арешту на нерухоме майно.

У відповідь на вищевказану заяву начальником Богунського ВДВС у місті Житомирі ЦМУ МЮ (м. Київ) було надіслано листа, у якому зазначили, що арешт не може бути знятий, оскільки відсутні на те підстави. Вказаний лист було мною отримано 27.02.2025 р.

На думку скаржника, що його право на володіння, користування та розпорядження власним майном порушується, він 18.04.2025 р. звернувся до суду зі скаргою на неправомірні дії державного виконавця.

До судового засідання заявник не з`явився, про день та час слухання скарги був повідомлений належним чином, направив до суду заяви про розгляд скарги без його участі. (а. с. 45-46, 53).

Представник АТ «Райффайзен банк Аваль» в особі Житомирської обласної дирекції АППб «Аваль» про день та час слухання скарги повідомлявся належним чином. Направив до суду повідомлення зі змісту якого заперечував проти задоволення скарги. (а. с. 33-44)

Дослідивши повно, всебічно та об`єктивно матеріали скарги, оцінивши безпосередньо в судовому засіданні всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку що скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 18.04.2025 р. головуючим визначено суддю Перекупка І.Г. (а. с. 25).

Рішенням Богунського районного суду м. Житомир від 12.11.2007 р. стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ВАТ «Райффайзен банк Аваль» в особі Житомирської обласної дирекції АППб «Аваль» заборгованість по кредиту в сумі 34 325,96 грн. (а. с. 27-28).

Дана скарга розглядається в рамках цивільного судочинства. Положеннями процесуального закону, який регулює правила розгляду таких справ, визначено, що розглядаючи цивільні справи суд керується принципом диспозитивності та змагальності, які визначають, що кожна сторона повинна самостійно подавати докази та доводити ті обставини на які посилається, в тому числі, шляхом подання доказів, заявлення клопотань і несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування заявлених вимог не може перебирати на себе суд або інша сторона. (ст. ст. 12, 13 та 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона, повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України).

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Частиною другою ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Статтею 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно- правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини першої статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувану у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документу стягувану, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених із боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів. стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів із дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах зроблено у постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 р/ у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21).

За змістом положень частини п`ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених цим Законом.

Ураховуючи положення пункту 1 частини першої та частини п`ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувану, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувана права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби (приватного виконавця) за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків, також не позбавляє стягувана звернутися до суду з заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Проте наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувана, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, а тому скарга є обґрунтованою.

Частинами другою та третьою статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Суд вважає, що скарга підлягає задоволенню та арешт накладений на нерухоме майно ОСОБА_1 , постановою про відкриття виконавчого провадження Богунського ВДВС Житомирського МУЮ державним виконавцем Кравчуком В.В. про арешт нерухомого майна боржника ВП №6546459 від 06.03.2008 р., реєстраційний номер запису обтяження 6764762 від 12.03.2008 р. підлягає скасуванню.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», «Положенням про Автоматизовану систему виконавчих проваджень», Наказом № 512/5 від 02.04.2012 р. Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень, ст. ст. 3, 4, 209, 210, 293, 370, 377-1, 383-385 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у цивільній справі № 2-П-2324/07 за позовом ВАТ «Райффайзен банк Аваль» в особі Житомирської обласної дирекції АППб «Аваль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, задовільнити.

Скасувати арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 , накладений постановою про відкриття виконавчого провадження Богунського ВДВС Житомирського МУЮ державним виконавцем Кравчуком В.В. про арешт нерухомого майна боржника ВП №6546459 від 06.03.2008 р., реєстраційний номер запису обтяження 6764762 від 12.03.2008 р.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, яка подається до Житомирського Апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 26 травня 2025 р.

Суддя Богунського районного

суду м. Житомира І.Г. Перекупка