Справа № 293/680/25
Провадження № 2/293/445/2025
УХВАЛА

07 липня 2025 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі судді Лось Л.В.,

розглядаючи позовну заяву ОСОБА_1 до

ОСОБА_2

про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, за змістом якої просить:

- визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд дійшов висновку про залишення позовної заяви без руху за таких підстав.

Позовна заява повинна відповідати загальним вимогам щодо її форми та змісту, передбаченим ст.ст.175, 177 ЦПК України.

Згідно із ст.175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Натомість позовна заява не відповідає вищевказаним вимогам.

За п.5 ч.3 ст. 175 ЦПК України у позові зазначається виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

У позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Так, у позовній заяві позивач зазначає, що вона та відповідач під час шлюбу володіли на праві спільної сумісної власності житловим будинком, який побудували у 1987 році, що за адресою АДРЕСА_1 , та те, що власником такого будинку є відповідач - ОСОБА_2 , однак належних, допустимих та достатніх доказів цього до позовної заяви не додає.

Суд зауважує, що зміст доданої довідки Комунального підприємства "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради, як відповідь на адвокатський запит, не є тим самостійним доказом, який безпосередньо вказує на спільну сумісну власність сторін та, зокрема, підтверджує набуте право особистої власності після завершення будівництва житлового будинку одним із подружжя.

При цьому, слід звернути увагу на той факт, що Бюро технічної інвентаризації (БТІ) до 2013 року як реєстраційний орган реєстрації речових прав на нерухоме майно/житлові будинки, після такої реєстрації речових прав здійснював видачу про це документів (Витягів) або проставленням відповідних штампів (відміток) на самому документі (технічні паспорти на об`єкти нерухомості, інвентаризаційні справи, правовстановлюючі документи (або їх копії), а також на документах, що підтверджують право власності/ свідоцтвах про право власності, свідоцтвах про право на спадщину, договорах купівлі-продажу, договорах дарування, договорах міни тощо).

Як роз`яснено у пунктах 23-24 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Вказане неодноразово резюмує ВС у своїх постановах, зокрема, у постанові від 07.06.2023 у справі № 344/7436/19.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання/будівництва спірного майна в період шлюбу не можна вважати безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Відтак, позивачу необхідно вказати, на підставі якого правовстановлюючого документу сторонам належить спірне майно та надати відповідні докази, чим підтверджується придбання/набуття цього майна, що є предметом даного спору під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а також зазначити, чим підтверджується спільна участь подружжя коштами або працею в набутті спірного майна.

Серед іншого суд зазначає, що позивач у порушення норм п.4 ч.3 ст. 175 ЦПК України, не зазначила та жодним чином не обґрунтувала, якими саме діями чи бездіяльністю відповідача порушуються, не визнаються чи оспорюються будь-які її права, як позивача на набуте під час шлюбу майно/житловий будинок.

Позивач лише здійснює посилання на той факт, що відповідач має намір відчужити належний йому на праві власності житловий будинок, одночасно вказуючи на те, що останній відмовляється здійснювати його реєстрацію у визначений законом спосіб.

Разом з тим, у порушення п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява не містить відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

За приписами ч. 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Тобто, по даній категорії справ застосовується спеціальний досудовий порядок вирішення спорів.

Проте позивач не зазначає та не додає доказів того, що нею вживались заходи досудового врегулювання спору, що відповідно вказувало б про неможливість вирішити даний спір в позасудовому порядку.

Таким чином, з урахуванням наведеного, позивачу необхідно привести у відповідність поданий нею позов відповідно до вимог, визначених ст.ст. 175,177 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175-177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Суд звертає увагу, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини її основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Враховуючи викладені вище обставини, суд дійшов висновку про залишення позовної заяви без руху з наданням позивачу строку для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

Керуючись ст. ст.175,177, 185, 260, 261, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя - залишити без руху.

2. Надати позивачу строк в 7 (сім) днів з дня отримання ним цієї ухвали для усунення недоліків, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

3. Роз`яснити позивачу, що у випадку не усунення недоліків позовної заяви, позовна заява буде вважатись неподаною і повернута заявнику.

Інформацію щодо справи учасники справи можуть отримати на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за вебадресою сторінки: https://cr.zt.court.gov.ua/sud0624/

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Ухвала складена та підписана: 07.07.2025.

Суддя Людмила ЛОСЬ