н/п 2/490/283/2025 Справа № 490/349/24
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Гуденко О.А., при секретарі Вознюк Д.І.,

за участі позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Островської О.В., відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката Медюка О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання та поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсацї за частку у спільному сумісному майні подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

19 січня 2024 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом до відповідача про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя, в якому просить:

-визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступне майно: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 112,3 кв.м. В порядку поділу спільного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнати за ОСОБА_1 право власності на: - частини квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 112,3 кв.м.

В обгрунтування позову посилається на те, що в період шлюбу сторони придбали квартиру АДРЕСА_1 та зареєстрували її на ОСОБА_2 .. Дана квартира була зареєстрована на ОСОБА_2 20.08.2013 року, а отже є об`єктом спільної сумісної власності так як право власності на неї було зареєстровано в період, коли сторони перебували в зареєстрованому шлюбі.

Оскільки відповідач відмовляється вирішити спір в добровільному порядку, вимушена звертатися до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.01.2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

В березні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просить в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути з ОСОБА_1 на свою користь грошову компенсацію за 1/2 частину автомобіля марки Кіа Picanto, 2014 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , яка складає 152 991 грн замість його частини у праві спільної сумісної власнсті , право власності на вказаний автомобіль визнати за ОСОБА_1 .

В обгрунтування позову посилається на те, що ОСОБА_1 при поданні позову про поділ майна залишила поза увагою спільно набуте за період шлюбу майно автомобіль KiaPicanto, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 . Даний транспортний засіб було придбано сторонами в період шлюбу в 2018 році. Зареєстрований він був на ОСОБА_2 проте фактично користувалась та продовжує ним користуватись лише ОСОБА_1 .. Документів на транспортний засіб, окрім відомостей зазначених в додатку «Дія», у ОСОБА_2 на руках не має так як техпаспорт знаходиться у ОСОБА_1 .. Доступу до транспортного засобу та можливості користуватись спільним майном ОСОБА_2 не має, а поділ авто неможливий так як транспортний засіб є неподільною річчю.

З метою врегулювання питання щодо поділу автомобілю, ОСОБА_1 було запропоновано в лютому 2024 року продати спільне авто та розділити отримані від продажу кошти порівну між сторонами або виплатити ОСОБА_2 половину вартості авто та перереєструвати транспортний засіб у власність ОСОБА_1 .. Проте, ОСОБА_1 письмової відповіді на пропозицію не надала, будь-яких шляхів врегулювання спору зі своєї сторони не запропонувала.

Враховуючи позицію ОСОБА_1 до питання поділу майна єдиним шляхом вирішення спору ОСОБА_2 вважає стягнення в судовому порядку компенсації половини ринкової вартості автомобілю Kia Picanto, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 та перереєстрацію авто на ОСОБА_1 .

Відповідно до звіту № 165/03-24 з незалежної оцінки транспортного засобу від 13.03.2024 року ринкова вартість авто складає 305 982 грн.

Таким чином, вартість належної ОСОБА_2 частки в спільному транспортному засобі складає 152 991 грн.

Відповідачем також надано відзив на первісну позовну заяву, з позовними вимогами Відповідач не згоден повністю та вважає, що вони не підлягають задоволенню .

ОСОБА_2 , не перебуваючи ні з ким в шлюбі в 2012 році і маючи значні матеріальні збереження у вигляді особистих готівкових грошових коштів, підшукав для придбання з метою покращення своїх житлових умов, в червні того ж 2012 року, квартиру АДРЕСА_1 ).

На той момент відповідач професійно займався баскетболом, виступав за відомі в Україні клуби в зв`язку з чим часто бував у відрядженнях в інших містах країни, а тому не будував ні з ким серйозні стосунки і підтримував романтичні відносини з декількома дівчатами паралельно в тому числі і з Позивачем. Стосунки з позивачем в 2012 році мали романтичний характер, які характеризувались відсутністю будь-яких взаємних обов`язків морального та матеріального характеру і не несли ознак сімейних відносин - сторони спільно не проживали, не вели спільного господарства, не мали спільного бюджету та не планували спільного майбутнього. Позивачка на той час проживала зі своєю матір`ю та бабусею окремо від відповідача. Про намір ОСОБА_2 придбати квартиру та про наявність у нього коштів позивачка знала, як знали і всі його друзі, а також дівчата з якими він підтримував стосунки. Про свою мрію купити велику квартиру та про те що він зібрав до 2012 року кошти для цього відповідач відверто ділився з друзями, а деяким, навіть показував кошти, приймаючи їх у себе дома в гостях.

В червні 2012 року ОСОБА_2 уклав з ТОВ БФ «Житлобуд-Ніко» договір на участь у пайовому будівництві житлового будинку. Предметом даного договору виступала квартира АДРЕСА_1 . На момент укладення договору будинок був вже збудований і перебував в процесі введення в експлуатацію. Відповідно до договору на ОСОБА_2 покладався обов`язок сплатити кошти за вказану квартиру в фіксованому розмірі в сумі 560 000 грн. В день підписання договору, в червні 2012 року, ОСОБА_2 сплатив вартість квартири готівкою з особистих коштів, які належали виключно йому, і на підтвердження зазначеної обставини отримав від ТОВ БФ «Житлобуд-Ніко» прибутковий касовий ордер та довідку якою ТОВ БФ «Житлобуд-Ніко» підтвердило що він сплатив кошти в повному обсязі в сумі 560 000 грн. на день підписання договору. Про вказані обставини Позивачу добре відомо, проте вона дані обставини приховує від суду.

Лише в першому кварталі 2013 року ОСОБА_2 вирішив будувати тривалі стосунки з Позивачем та запропонував їй одружитись. В подальшому, 20.04.2013 року, було зареєстровано шлюб між сторонами.

29.03.2013 року вищезазначений будинок та спірну квартиру ОСОБА_2 було введено в експлуатацію проте реєстрація права власності ОСОБА_2 на вказану квартиру зайняла тривалий час через організаційні моменти пов`язані з затягуванням оформлення необхідного пакету документів зі сторони ТОВ БФ «Житлобуд-Ніко». Проведенням реєстрації права власності на квартиру, підготовкою та подачею документів для цього, займалось ТОВ БФ «Житлобуд-Ніко». Реєстрація права власності відбулась лише 20.08.2013 року.

Таким чином, вказана спірна квартира не є об`єктом спільної власності Позивача та Відповідача так як була придбана ОСОБА_2 за особисті кошти, з метою покращити особисті житлові умов, та до вступу в шлюб з Позивачем.

Протокольною ухвалою суду від 18.03.2024 року прийнято до розгялду зустрічний позов та об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

Ухвалою суду від 18.04.2024 клопотання представника позивача за первісним позовом адвоката Михайлова Г.В. про призначення судової автотоварознавчої експертизи у цивільній справі задоволено. Призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу, проведення експертизи доручити експертам Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. На вирішення експертизи поставлено наступне питання: Яка дійсна ринкова вартість транспортного засобу - автомобіля марки Кіа Picanto, 2014 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , станом на дату проведення огляду автомобіля експертом, з урахуванням технічного стану автомобіля?

Оголошено перерву в підготовчому провадженні до 25 червня 2024 року.

25 червня 2024 року представник позивачки за первісним позовом подав клопотання про прийняття заяви про зміну предмету позову, в якій крім раніше заявлених позовних вимог заявляє ще вимогу: встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з 01.09.2011 року по 20.04.2013 року.

Ухвалою суду від 04 липня 2024 року прийнято до розгляду заяву представника позивачки за первісним позовом адвоката Михайлова Г.В. про зміну предмета позову, в якій ОСОБА_1 остаточно просить:

1) встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з 01.09.2011 року по 20.04.2013 року.

2 )визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступне майно: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 112,3 кв.м.;

3) в порядку поділу спільного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнати за ОСОБА_1 право власності на частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 112,3 кв.м.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що з 2010 року почала підтримувати з відповідачем дружні стосунки, а в 2011 році вони почали спільне проживання ожнією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою АДРЕСА_3 , що підтверджується копією договру оренди житлового приміщення від 01.09.2011 року, який був укладений позивачкою в інтересах сім`ї.

В даний період часу позивачка здобувала освіту в Київському славістичному унівеситеті за спеціальністю Психологія з 01.09.2011 по 16.06.2012 року та працювала в АТ КБ "ПриватБанк", а відповідач працював в БК "Будівельник" в м.Києві. За період спільного проживання вони мали спільний бюджет. За час спільного проживання в Києві їх відвідували родичі та знайомі, що можуть підтвердити свідки.

Крім того, сторони дали офіційне інтерв`ю виданню "НикЛайф" в жовтні 2013 року, в якому розповіли про обставини свого життя, і про спільний переїзд до Києва.

Сторони проживаючи разом, за спільні кошти відвідували різні курорти .

За час спільного проживання вони придбали спірну квартиру в інтересах сім`ї, отже ця квартира є об`єктом спільної сумісної власності . Проте угоди про поділ сумісного майна між подружжям не досягнуто.

Сторони у справі тривалий час , з 01 вересня 2011 по 20 квітня 2013 року спільно проживали однією сім`єю як подружжя, вели спільне господарство, мали спільний побут і бюджет, взаємні права та обов`язки як сім`я, спільно розпоряджалися коштами, в тому числі в інтересах сім`ї придбали спірну квартиру, разом проводили свята та їздили на відпочинок - можна дійти висновку про наявність достатніх підстав для визнання факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу сторін і визнання спірної квратири спільною сумісною власністю подружжя.

Представником відповідача адвокатом Медюком О.О. подано відзив на збільшені позовні вимоги, в якому заперечує позовні вимоги. Відповідач категорично заперечував набуття спірного майна в період шлюбу сторін на підтвердження чого подав до суду беззаперечні докази та документи, які свідчать про укладення договору про пайову участь в будівництві спірного майна та повної оплати її вартості за 10 місяців до шлюбу з ОСОБА_1 в червні 2012 року. Також Відповідач відразу зазначив про те, що станом на 18.06.2012 року (дата сплати ОСОБА_2 коштів по договору про пайову участь) він перебував в несерйозних романтичних стосунках з Позивачем, не вів спільного з нею побуту, не мав сімейних обов`язків перед нею як і вона перед ним, не планували ніякого спільного майбутнього. (обставини вказувались в Відзиві поданому до суду 07.03.2024 р. на первісний позов).

За новою заявою від 25.06.2024 року Позивач повідомила суду нову версію обставин щодо придбання спірної квартири і стверджувала, що спірне майно вона разом з ОСОБА_3 придбала вже не в період шлюбу, як зазначала в первісному позові, а до реєстрації шлюбу в період спільного проживання з 01 вересня 2011 року і до 20.04.2013 р..

Таким чином, Позивач, маніпулюючи фактами, підлаштовуючи, а місцями і вигадуючи неіснуючі обставини, формує базу та штучно створює неіснуючі обґрунтування під передбачені цивільним законодавством способи захисту прав. ОСОБА_2 , не погоджується з позовними вимогами Позивача щодо встановлення факту проживання сторонами однією сім`єю та без реєстрації шлюбу в період з 01.09.2011 року по 20.04.2013 р.

Приблизно з початку 2001 року ОСОБА_2 професійно займався баскетболом та виступав за баскетбольний клуб «Миколаїв», що приносило йому суттєві матеріальні статки та гонорари. Його життя та робота були пов`язані з тривалими та систематичними тренуваннями, поїздками по Україні та за кордон для участі в баскетбольних ігрових турнірах. Спосіб життя, робота, систематичні відрядження не створювали підґрунтя для тривалих стосунків та сімейного життя, а тому ОСОБА_2 обмежувався лише романтичними та несерйозними стосунками.

Так само розвивались стосунки і з Позивачем, з якою він познайомився в кінці 2010 початку 2011 року точно ОСОБА_2 не пам`ятає. До даних стосунків як і до Позивача він відносився не серйозно і не будував щодо неї жодних планів. Підтримував романтичні стосунки і з іншими дівчатами окрім Позивача. В 2011 році баскетбольна кар`єра ОСОБА_4 розвивалась дуже складно в зв`язку з чим він приділяв їй максимум уваги, займався пошуками нового клубу за який міг би виступати. Це було викликано матеріальними проблемами в МБК «Миколаїв» та закінченням строку дії трудового контракту з клубом. Позивачка в той час навчалась в інституті в м. Миколаєві, жила з матір`ю і наскільки було відомо ОСОБА_5 вона була на матеріальному утриманні своєї матері і ніде не працювала.

Приблизно на початку літа 2011 року ОСОБА_2 уклав короткотривалий контракт з баскетбольним клубом «Будівельник- Київ» в м. Києві і в зв`язку з цим переїхав жити та працювати в м. Київ. Житло в Києві винаймав тимчасово. В зв`язку з тим, що ОСОБА_6 приєднався до нового клубу, був новачком в команді він починаючи приблизно з липня 2011 року до вересня майже весь час перебував на спортивних зборах та тренуваннях, а починаючи з вересня 2011 року ще й в постійних відрядженнях по Україні та Європі для участі в іграх спортивного сезону в баскетбольній лізі Європи та окремо баскетбольній лізі України.

Ближче до вересня 2011 року Позивачка повідомила йому що вона також переїжджає до Києва на навчання. Він продовжував підтримувати з нею романтичні стосунки коли повертався з ігор та зборів в м. Київ, але вони не носили сімейного характеру та не характеризувались веденням спільного побуту, наявністю взаємних прав та обов`язків. Більше того, протягом 2011-2012 р. ОСОБА_2 підтримував романтичні стосунки ще й з іншими дівчатами.

В грудні 2011 року через складність в стосунках з керівництвом клубу, тренерським складом команди ОСОБА_2 розірвав контракт з БК «Будівельник-Київ». Подальше перебування в Києві було недоцільним, а тому він повернувся в січні 2012 року проживати та працювати в м. Миколаїв. ОСОБА_2 працевлаштувався в Миколаєві і приблизно з кінця січня- початку лютого 2012 р знову почав грати в МБК «Миколаїв» за баскетбольну команду міста. Позивачка продовжувала навчання в інституті Києва. ОСОБА_2 не пам`ятає щоб в період навчання в інституті Позивачка працювала в КБ «Приват Банк», а тому вважає що дана обставина повинна бути перевірена так як на неї посилається Позивач.

З січня 2012 року і до початку 2013 року ОСОБА_2 проживав сам за місцем свого мешкання в квартирі АДРЕСА_4 . Позивачка з ним за вказаною адресою не проживала, особисті речі в нього не зберігала, побут спільний вони не вели, спільних збережень не мали. Позивачка була на матеріальному утримані своєї матері через молодий вік (їй було біля 22 років) та навчання в інституті на денній формі. Чому Позивач вказує в позові про те, що сторони жили в Києві разом в період з 01.09.2011 року по 20.04.2013 р. і що весь цей час він ніби то працював в БК «Будівельник Київ» йому невідомо, вважає що Позивач спотворює факти.

Лише в січні-лютому 2013 року ОСОБА_2 вирішив будувати сімейні стосунки з Позивачкою та запропонував їй одружитись. Офіційно шлюб було зареєстровано 20.04.2013 року, а весілля сторони провели в червні 2013 року.

Також заперечує проти наданих позивачем доказів на підтвердження факту проживання однією сім`єю, оскільки ці докази або відностяться до іншого періоду, або надані в неповному вигляді без посилання на оригінали, або взагалі не доводять позовних вимог.

Намір придбати велику квартиру відповідач мав давно. Своєю мрією про велику квартиру в Миколаєві завжди відверто ділився з друзями. Станом на червень 2011 року ОСОБА_2 мав особисті грошові збереження в сумі понад 73 000 дол. США. Щодо тверджень позивачки про те, що квартира була придбана за спільні кошти накопичені в період з 01.09.2011 року по 18.06.2012 р. всього за 10 місяців то вони не відповідають дійсності.

З наведених позивачем, в позовній заяві, обставин та наданих на їх підтвердження доказів вбачається, що відносини між Позивачем і Відповідачем в період з 01.09.2011 року по 20.04.2013 року не відповідали багаточисельним критеріям визначеним в Цивільному законодавстві та установленій практиці Верховного Суду для сімейних відносин, а тому вимоги позивача з даного приводу необґрунтовані та безпідставні і не підлягають задоволенню.

Протокольною ухвалою суду від 12 грудня 2024 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. Задоволено клопотання сторін про виклик свідків.

Позивачка ОСОБА_1 просила про задоволення вимог первісного позову у повному обсязі, щодо задоволення вимог зустрічного позову не заперечувала.

Суду пояснила, що познайомилася з ОСОБА_7 на початку 2010 року , у них одразу склалися близькі стосунки,в червні 2010 року вони вже поїхали у спільну відпустку. З того часу неодноразово він возив її на відпочинок на різні курорти. познайомив зі своїми батьками. Брав її з собою до родичів в Дніпропетровську областіь. Саме його мама допомагала їй після оперативного втручання, яке проводилоя саме в Дніпропетровській лікарні, про що також домовлялася мама ОСОБА_7 . Вона з того часу відвідувала всі ігри ОСОБА_7 в МБК "Миколаїв". Вона також знайомила його зі своєю родиною, в них була спільна компанія, всі друзі сприймали їх як пару, як молоду сім`ю. Вона переїхала поступово до нього в квратиру по АДРЕСА_5 , там проживала з ним постійно, а коли ОСОБА_7 отримав пропозицію переходу до іншої баскетбольної команди в Києві БК "Будівельник", вони вирішили переїхати разом.Вона перевелася на навчання до Києва - в той же інститут, в філіалі якого навчалася на той час в Миколаєві. Вони з вересня 2011 року разом орендували квартиру в Києві, яку повністю оплачував ОСОБА_7 . Вона на той час не працювала, її мати та бабуся не могли її утримувати, отже вона була повністю на утриманні ОСОБА_7 . Всі родичі та знайомі, друзі знали на той час, що вони проживають однією сім`єю. У ОСОБА_7 були хороші умови контракту - він отримував заробітну платню в розмірі 7500 - 10 000 доларів США на місяць в Києві , які він отримував готівкою та приносив додому. Проте у нього не склалися відносини з головним тренером БК "Будівельник" і він повернувся до Миколаєва наприкінці січня 2012 року - на тих самих умовах, що і попередній контракт - з заробітком у 10 000 доларів на місяць. На той час вони вже відкладали кошти на квартиру, оскільки вже тоді хотіли купити більшу та комфортнішу квартиру, вже планували зареєструвати відносини, планували спільних дітей- отже вирішили придбати більшу квартиру.

Вже весною 2012 року почали разом пошуки квартири. Ця спірна квратира сподобалася їм одразу, і хоча вона була доволі дорога, вони бажали проживати родиною саме там. В день придбання квартири вони взяли готівкою з тумбочки в квартирі на АДРЕСА_5 000 доларів США , що було еквівалентно 560 000 грн і разом поїхали до офісу забудовника укладати угоду купівлі цієї спірної квратири. Майже рік вони чекали, поки забудовних введе будинок в експлуатацію, потім разом робили ремонт, і змогли вселитися в квартиру лише в 2014 році, коли вже народилася в них перша дитина.

Вона не заперечує, що ці кошти на квартиру заробив ОСОБА_7 , бо вона тоді не працювала та перебувала на його утриманні, але відклали вони кошти саме за цей рік, поки він працював за цими контрактами з високою винагородою. Ще в Києві він вже почав на всьому заощаджувати, щоб відкладати кошти на квартиру.

Наразі вона та двоє їх спільних дітей проживають в цій квартирі, колишній чоловік має нову родину і проживає окремо. Ця квартира є їх спільним майном, адже придбавали вони її разом, обирали разом, разом робили ремонт, квартиру купляли саме для спільного проживання їх родини - отже вона має право на половину спільного майна подружжя.

Представник позивача просив про задоволення позову з підстав, викладених в позові та письмових заявах по суті справи.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити його зустрічні позовні вимоги. Так, відповідач заперечує той факт, що до укладення шлюбу вони проживали однією сім`єю з позивачем, вони не мали спільного бюджету, не проводили спільних витрат, не купували спільного майна, не мали взаємних прав та обов`язків. Він самостійно придбав спірну квартиру на заощаджені до шлюбу кошти, при чому заощаджені навіть до вересня 2011 року. Він завжди хотів мати велику квартиру, і розумів, що поки він має стабільну позиціію в БК Миколаїв і отримує стабільно високу заробітну плату, він має накопити на квратиру.

З весни 2011 року в МБК Миколаїв почалися проблеми і він сказав свому агенту, щоб той підшукував новий контракт, вілтку 2011 він отримав пропозицію від БК «Будівельник», дуже зрадів, адже цей клуб був на щабель вищий МБК «Миколаїв».Проте заробітну плату запропонували 3-4 тисячі доларів США, що не відповідалоїх рівню .Тому він спочатку не погодився, але його запевнили, що то лише на перший час, поки він себе покаже. Він погодився, і вже з середини серпня поїхав з новою командою на збори. Він знав, що ОСОБА_8 збирається переводитися до Києва. Але був проти того, але вона так вирішила, і побачилися вони в же в києві в середині вересня. Він проживав на клубній квартирі, звісно періодично приїзжав до ОСОБА_8 , вона знімала окрему квратиру в Києві, залишався там іноді ночувати, вони проводили разом час в Києві, але він не проживав з нею постійно, тим більше як сім`я. Так, вона була його дівчиною, він дарував їй подарунки, допомагав , просив мати допомогти з операцією в ОСОБА_9 , брав її з собою до своїх родичів, але як свою подругу, дівчину, але не дружину. Приблизно в 2013 році він вперше задумався про створення сім`ї , коли вона підняла це питання, що вони зустрічаються вже довго, може слід одружитися, тоді він і вирішив на 14 лютого 2013 року зробити їй пропозицію.

Майже одразу у нього не склалися відносини с тренером, як ігрок він тому не сподобався, і почалося так зване «виживання» його з команди , його штрафували за все, отже реальна його заробітна платат виходила по 1,5 тисячі доларів США на місяць. Він не витримав і його агенту вдалося розірвати контракт, а оскільки він був кращим ігроком МБК Миколаїв, його взяли назад до баскетбольного клубу на стару зарплатню . Вже в кінці грудня 2011 року він повернувся до Миколаєва. Тоді він зрозумів, що він вже залишається в Миколаєві надовго, гроші на квратиру він накопив, отже весною він вирішив купити більшу квартиру. Так, ОСОБА_8 цікавилася його вибором, дивилися квартиру, вона просила взяти її з собою на угоду, він погодився. Він купив квартиру на свої накопичені ще до 2011 року кошти, адже за весь 2011- 2012 рік він не заробляв багато. ОСОБА_8 за цей час продовжувала навчання в Києві, періодично приїзжала до ОСОБА_10 , тоді вони і бачилися, але спільно не проживали.

Допитана в якості свідка ОСОБА_11 , яка є подругою сторні з 2010 року та їх кумою, суду пояснила, що вже з 2010 року всі сприймали ОСОБА_7 та ОСОБА_8 як пару, вони жили разом, весь час проводили разом, вже влітку 2010 поїхали в спільну відпустку. ОСОБА_8 була на всіх іграх ОСОБА_7 , після ігор вони разом уїзжали, всі розуміли, що їхали вони на квартиру до ОСОБА_7 . Дуже щвидко сталося знайомство з батьками, їх батьки знали про їх стосунки. Коли ОСОБА_7 переїзжав до Києва, звісно, що він забрав ОСОБА_8 з собою, вони там разом знімали квартиру, жили разом. Вона це особисто не бачила, але чітко знає зі слів як ОСОБА_8 , так і ОСОБА_12 вона пам`ятає, як ОСОБА_7 розповідав, що їде до БК " ОСОБА_13 " з заробітною платою під 10 000 доларів США, він це розповідав їй, як близькій подрузі. Вона була в гостях у ОСОБА_8 в січні 2012 року в квартирі в Києві, ОСОБА_7 був тоді на зборах, але зрозуміло було, що він там постійно проживає, адже по квартирі всюди були його речі, одяг, спортивна форма. Також знає, що вони разом купували спірну квартиру, разом обирали її.

Свідок ОСОБА_14 , яка є матір`ю позивачки, суду пояснила, що в 2010 році ОСОБА_8 вже познайомила її з ОСОБА_7 , влітку діти вже поїхали в сіпльну відпустку . ОСОБА_8 ніколи не пропускала ігри ОСОБА_7 . Вже в 2010 році перехала до ОСОБА_7 , вони разом поїхали і до Києва. Донька перевелася до Києва, оскільки в ОСОБА_10 та Києві це був один і той же університет, просто різні філаіли . Жили вони небагато, отже звісно, що всі витрати на найм житла в Києві ніс ОСОБА_7 . ОСОБА_15 вони разом, вона була у доньки в січні 2012 року в цій квартирі, там усюди був одяг ОСОБА_7 , його форма, а він тоді був на іграх. Вона вважала їх вже як сім`я, адже донька жила з ОСОБА_7 постійно, ОСОБА_7 вважала своїм зятем. Також ОСОБА_8 робили операцію з видалення жовтчного міхура саме в Дніпропетровську, де жила мати ОСОБА_7 , саме він та його мати домовлялися з лікарями та влаштували ОСОБА_8 в хорошу лікарню, мати ОСОБА_7 допомогала ОСОБА_8 після операції, опікувалася нею. В сіпрну квартиру вони вже вселился в 2014 році, довго будинок не здавався в експлуатацію, були якісь проблеми.

Свідок ОСОБА_16 , яка є бабусею позивачки, суду пояснила, що з 2010 року ОСОБА_7 вже часто бував у них вдома, а онука поступо переїхала жити до нього .Він уважно ставився до них, дарував квитки на свої ігри, запрошував до ресторанів. Вона вважала , що у нього з її онукою вже склалися родинні стосунки. Коли він отримав хороший контракт в Києві, ОСОБА_8 поїхала з ним, вони там разом жили на зйомній квартирі, яку оплачував ОСОБА_7 .Щось у нього там не склаалося і їм треба було повертатися. За той час, поки вонибули в Києві, ОСОБА_7 просив її допомагати з квратирою на Намиві, в неї були ключі від квартири. Саме вона допомагала ОСОБА_7 з оформленням певних документів на квартиру, а перед їх приїздом замовляла клінінг цієї квратири, навіть організувала невеликий косметичний ремонт, адже квартира була трохи занедбана. Вона це все робила за проханням ОСОБА_7 , адже з ним жила її онука. Також вона влаштувала ОСОБА_7 на навчання в ВУЗ, в якому на той час працювала, вмовила його отримати вищу освіту.

Свідок ОСОБА_17 , який знає ОСОБА_7 з 2013 року та хрестив їх сіпльну дитину, суду пояснив, що з розповідей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 знає, що вони проживали разом до шлюбу і спільно обирали спірну квартиру. ОСОБА_7 розповідав йому, що мав велику зарплатню в Києві, але через непорозуміння з тренером повернувся до МБК Миколаїв.

Свідок ОСОБА_18 , суду пояснив, що знає ОСОБА_7 з 2011 року, праював з ним в одній команді. В той період бував у нього в квартирі на Намиві декілька разів , вони з іншими гравцями команди влаштовували там типу вечірки.Ознак того, що в квартирі проживає ще і дівчина не було, квратира була досить занедбана і захаращена. Про існування ОСОБА_8 він дізнався вже через 2-3 роки, коли явони вже одружилися, отже ОСОБА_7 її представив як дружинку. Над ОСОБА_7 дійсно підшучували вже тоді, що він так добре заробляє, а не купляє собі більшу квартиру, на що ОСОБА_7 відповідав, що все скоро буде.

Свідок ОСОБА_19 , який є другом ОСОБА_2 з 2004 року, суду пояснив, що дійсно з 2010 року він знає, що ОСОБА_8 була дівчиною ОСОБА_7 , але в нього були і інші дівчата, він був популярний серед дівчат, мав багато шанувальниць. Коли ОСОБА_7 поїхав до Києва, вони ще шуткували, що яка ОСОБА_8 віддана, що вирішила їхати за ним. Він не був у ОСОБА_7 в Києві і не знає, що він жив з ОСОБА_8 разом. Неодноразово як до вересня 2011 року, так і з січня 2010 року, коли ОСОБА_7 повернувся до ОСОБА_10 , він бував у нього в квартирі по АДРЕСА_5 . Це була маленька холостяцька квартира, і ознак того, що там жила дівчина , не було. ОСОБА_7 дуже часто влаштовував там холостяцькі вечірки, і казав, що все ж таки колись у нього буде більша квартира. Лише в 2013 році він дізнався, що ОСОБА_7 планує з ОСОБА_8 створити сім`ю. Також перед переїздом до Києва ОСОБА_7 попросив у нього зберігати 40 000 чи 50 000доларів США готівкою, оскільки не знав, в яких умовах буде там проживати. Він погодився і зберігав ці кошти в своєму службовому сейфі. Після повернення в січні 2012 року ОСОБА_7 забрав ці кошти. Також ОСОБА_7 просив його допомоги в день придбання квартири, щоб він поїхав з ним, оскільки в автомобілі була велика сума коштів. Він погодився, спочатку разом поїхали в відідлення ПриватБанку біля Центрального ринку, там ОСОБА_7 зняв 30 000 доларів США, потім вони поїхали до обмінного пункту та він міняв ці долари, а також 40 000 доларів, які взяв з собою з дому готівкою - на гривні. Після цього вони попрощалися, і ОСОБА_7 повіз ці гроші для оформлення купівлі квартири.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

20 квітня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб (підтверджується свідоцтвом про шлюб від 20.04.2013 р., бланк І-ФП 088971).

За період шлюбу у подружжя народились діти, а саме: ОСОБА_20 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_21 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З 2005 по 16.09.2014 року позивачка була зареєстрованна за адресою АДРЕСА_6 ( за місцем проживання своєї матері), з 24.09.2014 року за адресою АДРЕСА_7 - в квартирі, що належить ОСОБА_2 на підставі договру купівлі-продажу від 12.11.2004 року. Квартира однокімнатна , загальною площею 37.1 кв.м.

В червні 2012 року ОСОБА_2 уклав з ТОВ БФ «Житлобуд-Ніко» договір на участь у пайовому будівництві житлового будинку. Предметом даного договору виступала квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 112,3 кв.м. Відповідно до договору на ОСОБА_2 покладався обов`язок сплатити кошти за вказану квартиру в фіксованому розмірі в сумі 560 000 грн., що дорівнює 100% вартості квартири.

Згідно довідки забудовника ТОВ БФ «Житлобуд-Ніко" від 18.06. 2012 року, ОСОБА_2 сплатив 100% вартості вказаної квартири в сумі 560 000 грн. на день підписання договору.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_2 , 20.08.2013 року на підставі Свідоцтва про право власності від 20.08.2013 року.

Квартира є двокімнатною, загальною площею 112,3 кв.м., житловою площею 49,0 кв.м.

Також позивачем надана ксерокопія першої сторінки Договору оренди жилого приміщення від 01.09.2011 року - квартири в АДРЕСА_3 , орендарем якої була ОСОБА_22 та Акт приймання квартири. Суд погоджується з запереченнями представника відповідача , що даний договір поданий до суду не в повному обсязі (лише перша сторінка), не містить відомостей про те, чи він взагалі був підписаний сторонами, не містить відомостей про те, на який строк він укладався.

При цьому суд звертає увагу на те, що в судовому засіданні ОСОБА_2 , не заперчеував того факту, що в вересні 2011 року ОСОБА_8 приїхала до Києва, де вона навчалася у ВУЗі, і винаймала там квартиру. Він неодноразово бував в цій квартирі, залишався там і ночувати, але категорично заперечував, що оплачував цю квартиру він, і що він постійно проживав в цій квартирі. Наголосив на тому, що баскетбольний клуб надав йому квартиру в Києві, крім того, він в той період переважно був на зборах та іграх в інших містах України та за кордоном.

Згідно Додатку до диплому про вищу освіту, ОСОБА_23 , навчалася у ВНЗ Київський славістичний університет (Південнослов`янський інститут) на денній формі навчання з 01.09.2011 по 16.06.2012 року.

Згідно довідки АТ КБ "ПриватБанк", ОСОБА_2 в період з 15.12.2010 р. по 18.06.2012 р. мав відкритий депозитний валютний рахунок в АТ КБ Приват Банк з депозитним вкладом 30 000 дол. США, який був закритий зняттям коштів з рахунку в сумі 30 000 дол. США 18.06.2012 р.

Як стверджує відповідач , саме в день придбання спірної квартири 18.06.2012 р. він зняв зі свого особистого банківського рахунку особисті грошові кошти в сумі 30000 дол. США, які в той же день, разом з іншими коштами, були сплачені на користь ТОВ БФ «Житлобуд-Ніко» на виконання умов Договору на участь у пайовому будівництві житлового будинку укладеного 18.06.2012 р

Згідно довідки АТ КБ "ПриватБанк" ОСОБА_24 працювала в Банку з 21.09.2012 року по теперішній час. Позивачка не заперечує, що до цього часу вона не працювала та самостійного доходу не отримувала.

Відповідач ОСОБА_2 мав трудовий договір (контракт) з ТОВ "МБК "Миколаїв" терміном дії з 01 червня 2008 року по 31 травня 2011 року , згідно Додатку до договру, його заробітна плата з 2009 року становила 3000 доларів США на місяць, з 01.07.2010 року - 3500 доларів США, також передбачено відповідні перімальні.

Також згідно копії трудової книжки ОСОБА_2 , з 01 липня 2001 року по 01 липня 2011 року працював на посаді спортсмена-інструктора в Центрі олімпійської підготовки з баскетболу в м.Миколаєві, в подальшому з 01 січня 2012 року знову був прийнятий на цю посаду на підставі наказу від 30.12.2011 року - де працював до 30.06.2019 року.

Також в матеріалах справи містяться докази спільного відпочинку сторін протягом 2011- 2012 років, що відповідач за первісним позовом і не заперечував.

Також відповідач не заперечував, що дійсно надавав ОСОБА_8 та її родичам безкоштовні квитки на баскетбольні матчі, в яких приймав участь. Відвідував разом з нею розважальні заходи, кінотеатри.

Відповідно до Конституції України засади регулювання шлюбу і сім`ї визначаються виключно законами України; шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї (частина перша статті 51, пункт 6 частини першої статті 92). У статті 3 Кодексу встановлено, що сім`я створюється на підставі шлюбу та на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, серед яких визначено проживання жінки та чоловіка однією сім`єю.

Рівність прав і обов`язків у шлюбі та сім`ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями Кодексу та Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

У відповідності до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічна позиція міститься у Постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29.05.2019 по справі № 522/19610/15-ц.

За змістом частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно із частиною першою статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте ними до шлюбу; майно, набуте ними за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно набуте ними за час шлюбу, але за кошти, які належали їм особисто; житло, набуте ними за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (стаття 70 СК України ).

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Зазначені норми закону встановлюють презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі № 404/1515/16-ц, а також Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд зазначає, що обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи,які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі№ 1-8/99 за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», частин четвертої і п`ятої статті 22 Закону України «Про міліцію» та частини шостої статті 22Закону України «Про пожежну безпеку» (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») вказано, що обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участьу витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Частиною другою статті 21 СК України встановлено, що проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебуваютьу шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення Глави 8 цього Кодексу (стаття 74 СК України).

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною підставою для виникнення у них прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільногоїх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між нимиу зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин (спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України), оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведене узгоджуються із правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі№ 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19), неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 12 грудня 2019 року у справі№ 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого 2019 рокуу справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18),від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц (провадження№ 61-42601св18), від 08 грудня 2021 року у справі № 531/295/19(№ 61-3071св21), та інших.

У постанові від від 30 листопада 2022 року у справі № 757/23617/15-ц , Верховний Суд указав, що закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказівє обов`язком суду при їх оцінці.Неподання стороною позивача належних і допустимих доказівна підтвердження своїх позовних вимог стало підставою для вмотивованого висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, адже саме зазначені позивачем обставини, а не висновки суду, ґрунтуються на припущеннях, а на припущеннях суду заборонено ухвалювати судове рішення (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Як викладено у Постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі№ 490/4949/17 (провадження № 61-46210св18) , сам по собі факт перебування позивача з відповідачем у близькихстосунках, який не заперечував й сам відповідач, не може свідчити про те, що сторони проживали в зазначений період однією сім`єю, а придбане одним із них майно є спільною сумісною власністю, оскільки позивачу необхідно надати докази ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, придбання майна в інтересах сім`ї.

Як зазначено у Постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16(провадження № 61-5296св19) , закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання проналежність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.Водночас Верховний Суд зазначив, що показання свідків та спільні фотографії сторін, не можуть свідчити про факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та не можуть бути визначальнимиу вирішенні цього питання.

Позивачкою надано спільні фотографії лише щодо спільного відпочинку її з ОСОБА_7 , на курорті, в розважальних закладах, але навіть не за місцем їх проживання чи щодо спільного побуту.

Щодо долученої до справи копії статті з журналу NickLife за вересень 2013 року (Випуск № 8), яка містить інтерв`ю сторін, то, по-перше, стаття не містить даних про той період, коли сторони почали проживати разом саме як сім`я. Інтерв`ю сторін підтверджує, що вони дійсно зустрічалися та мали романтичні дошлюбні стосунки , переїзджали до Києва, роблять ремонт в квартирі- проте жодних відомостей про проживання сторін однією сім`єю до шлюбу викладені відомості не містять.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15 (провадження № 61-30273св18) , що факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят самі по собі, без доведення факту веденняспільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав іобов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце протягом вказаного періоду часу усталені відносини, які притаманні подружжю

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20 (провадження № 61-13801св21) вказано, що "встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року в справі №127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі №343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі№522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі №354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі №490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі№ 279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №748/897/18, від 11 грудня 2019 року в справі №712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі №490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі №761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року в справі №490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року №757/8786/15-ц. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із "подружжя"; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі №524/10054/16. В контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх слід також відзначити, що згідно усталеної судової практики самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року по справі №466/3769/16-ц)".

Так, визначальним при поділі нерухомого майна, набутого за договором інвестування в будівництво особами, які перебували у фактичних шлюбних відносинах, є не дата реєстрації права власності на новостворене майно, а період сплати пайових внесків на об`єкт інвестування.

Як підтверджується матеріалами справи, кошти за спірну квартиру були сплачені в повному обсязі 18.06.2012 року. В серпні 2013 року відбулася лише державна реєстрація права власності ОСОБА_2 на цю квартиру.

Отже, як сам собою факт періодичного спільного відпочинку, так і періодичного спільного проживання в одній квартирі не є достатньоюпідставою для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Позивачкою не наведено, якими доказами підтверджено, що в указаний період вона мала з відповідачем спільний бюджет, як вони вели спільне господарство, чи були пов`язані виконанням взаємних прав і обов`язків та спільним побутом, тобто між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Даючи оцінку показанням свідків зі сторони позивача на підтвердження того, що сторони проживали однією сім`єю у вказаний період, суд зазначає, що ці пояснення носять узагальнений характер та стосуються здебільшого констатації факту сумісного проживання та спільного вдпочинку сторін. Жодні з пояснень допитаних свідків щодо відносин сторін до встановленого судом факту проживання сторні саме однією сім`єю, адже крім спільного проживання не підтверджують наявності у них усталених відносин, які притаманні подружжю.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що факт проживання у вказаний період сторін у фактичних шлюбних відносинах, а саме перебування сторін в усталених відносинах, що притаманні подружжю, спільне проживаня, ведення спільного господарства, пов`язанність спільним побутом , взаємодопомогою та підтримкою, виявлення подружніх відносини перед третіми особами не доведено позивачем належними та достеменними доказами.

А відтак, вимоги позивачки про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем у вказаний період не підлягають задоволенню, оскільки не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сімєю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обовязків, зясовують: 1) час придбання; 2) джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте); 3) мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Верховний Суд звертає увагу на необхідність врахування цих обставин у постанові від 30 червня 2022 року, справа № 694/1540/20 (провадження № 61-1904св22).

Так, суд під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, має установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.

Сам по собі факт перебування позивачки з відповідачем у близьких стосунках, який не заперечує й сам відповідач, не може свідчити про те,що сторони проживали в зазначений період однією сім`єю, а придбане одниміз них майно є спільною сумісною власністю, оскільки позивачу необхідно надати докази ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, придбання майна в інтересах сім`ї.

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, певна участь родичів сторін у допомозі іншим - самі по собі, без доведення факту веденняспільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонамисклались та мали місце протягом вказаного періоду часу усталені відносини, які притаманні подружжю.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20) зроблено такі висновки:

"41. У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК).

42. Велика Палата Верховного Суду також зазначає, що вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу може бути вирішена в порядку окремого судового непозовного цивільного судочинства, що передбачено розділом IV ЦПК України, у випадку, якщо між сторонами не існує спору. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

43. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справі позовного провадження про поділ майна подружжя є помилковими, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Обґрунтування позиції суду щодо підтвердження чи спростування факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині рішення. У ній, зокрема, мають бути зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

44. В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи.

70. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна".

За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені статтею 74 СК України вважати майно (спірну квартиру) такою, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою а отже відсутні підстави для задоволення первісного позову.

Відмовляючи у задоволенні позову у частині позовних вимог про поділ спірної квартирив порядку поділу спільної сумісної власності подружжя, суд виходить із того, що наведені позивачем підстави не є такими, з якими закон пов`язує правовий статус жінки та чоловіка, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, та на майно яких поширюються положення СК України про спільність сумісної власності подружжя, що виключає передбачені статтею 74 СК України підстави для задоволення позову про визнання вказаної нерухомості спільною сумісною власністю та її поділ, оскільки позивачем не доведено, що між нею та відповідачем з вересня 2011 року існували відносини, притаманні подружжю, а спірне майно придбано за спільні кошти, набутими саме за цей період, та спільними зусиллями.

За вищевикладеного, суд приходить до висновку про недоведеність цих позовних вимог, що має наслідком відмову у задоволенні первісного позову в повному обсязі.

Також в 2018 році в період шлюбу сторонами придбано автомобіль марки Kia Picanto, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , що сторонами не заперечується.

Відповідно до звіту № 165/03-24 з незалежної оцінки транспортного засобу від 13.03.2024 року ринкова вартість авто складає 305 982 грн.

Під час розгляду справи відповдіачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 відмовилася від проведення судової автотоварознавчої ескпертизи, яка була призначена судом за її клопотанням, та погодилася з визначеною позивачем вартістбю вказаного автомобіля, визнала і вимоги зустрічного позову про стягнення з неї на корсить ОСОБА_2 вартості 1/2 частки в спільному транспортному засобі у сумі 152 991 грн.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Зазначена норма не забороняє подружжю припинити право спільної сумісної власності подружжя на це майно і встановити право спільної часткової власності подружжя на нього відповідно до статті 64 СК України.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Статтею 69 СК України передбачено право дружини і чоловіка на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Так, дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою, зокрема, уклавши договір про поділ майна, що є у спільній сумісній власності. Якщо об`єктом поділу є нерухоме майно, тоді такий договір укладається у письмовій формі та підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню (частина друга статті 69 СК України).

Поділ спільного майна подружжя означає припинення права спільної сумісної власності подружжя на це майно і виникнення на її основі приватної (роздільної) власності або спільної часткової власності подружжя. Поділ спільного майна може здійснюватися в добровільному порядку за рішенням самого подружжя або в судовому порядку за наявності між ними спору.

Добровільний поділ майна подружжя передбачає наявність взаємної волі подружжя на припинення режиму спільної сумісної власності щодо належного їм майна.

Частина третя статті 368 ЦК України встановлює, що майно, набуте подружжям у шлюбі, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, або законом. Зазначені положення ЦК України збігаються з положеннями СК України щодо правового режиму спільного майна подружжя.

Згідно зі статтею 70 СК у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Зазначена норма не забороняє подружжю припинити право спільної сумісної власності подружжя на це майно і встановити право спільної часткової власності подружжя на нього відповідно до статті 64 СК України.

Отже, враховуючи враховуючи принцип розподілу майна подружжя в натурі та фактичний порядок користування цим майном , суд приходить до висновку, що вимоги зустрічного позову щодо стягнення з ОСОБА_25 на користь ОСОБА_26 компенсацію за 1/2 частку вказаного автомобіля, в розмірі 152 991, 00 грн, визнавши за нею право власності на спільне сумісне рухоме майно в цілому - підлягають до задоволення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору, сплаченого при подачі позову, пропорційно до задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 сплатила судовий збір в розмірі 12 734,72 грн., які в зв`язку з відмовою у задоволенні позову, відшкодуванню не підлягають.

Сплачений за подання зустрічного позову ОСОБА_2 судовий збір підлягає стягненню на його користь з відповідачки за зустрічним позовом.

Також ухвалою суду від 22 січня 2024 року за заявою ОСОБА_1 вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) - до набрання судовим рішенням по справі законної сили. Заборонено укладати усі види угод, пов`язані з відчуженням вищевказаного майна.

Відповідно до ч. 9-10 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

За такого, оскільки в задоволенні вимог первісного позову відмовлено в повному обсязі, заходи забезпечення позову слід скасуватти.

Керуючись ст.ст. 5, 1213, 76-81, 89, 141, 259,263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання та поділ майна подружжя- відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсацї за частку у спільному сумісному майні подружжя задовольнити .

В порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за 1/2 частину автомобіля марки Kia Picanto, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , яка складає 152 991,00 грн.

Визнати право власності в цілому на автомобіль марки Kia Picanto, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 - за ОСОБА_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1523 , 00 грн .

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 22 січня 2024 року шляхом скасування арешту та заборони відчуження на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ).

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Гуденко О.А.