Справа № 674/219/25
Провадження № 2/674/335/25
УХВАЛА

іменем України

07 липня 2025 року м. Дунаївці

Дунаєвецький районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді Барателі Д.Т., з участю секретаря судового засідання Калянової І.Ю., представника позивача - адвоката Наталюка Н.М., представника відповідача - адвоката Вонсович О.А. (у режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання представника відповідача - адвоката Вонсович О.А. про зупинення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про визнання кредитного договору недійсним та скасування заборгованості по несанкціонованих транзакціях,

в с т а н о в и в :

У провадженні Дунаєвецького районного суду Хмельницької області перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ "Приватбанк" про визнання кредитного договору недійсним та скасування заборгованості по несанкціонованих транзакціях.

У підготовчому судовому засіданні 07.07.2025 представник відповідача АТ КБ "Приватбанк" - адвокат Вонсович О.А. заявила клопотання про зупинення провадження у справі до завершення розгляду кримінальної справи № 686/3765/25, яка розглядається Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області, та відповідно набрання рішенням у ній законної сили. В обґрунтування клопотання вказала, що обставини кримінального правопорушення, на які сторона позивача посилається у позовній заяві можуть бути встановлені саме у вказаній кримінальній справі, у якій позивач ОСОБА_1 являється одним із потерпілих.

Представник позивача - адвокат Наталюк Н.М. у підготовчому судовому засіданні проти задоволення клопотання про зупинення розгляду справи заперечив, вказавши, що зупинення провадження затягне розгляд цивільної справи, додав, що усі необхідні для розгляду справи докази на підтвердження позовних вимог подані.

Суд, заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи в межах заявленого клопотання, доходить наступних висновків.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є розумні строки розгляду справи судом.

Статтею 121 ЦПК України передбачено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства.

Процесуальний строк, виступає одним з ключових елементів цивільно-процесуальної форми, і в цілому направлений на забезпечення оперативного, динамічного й просторового перебігу провадження у визначених ЦПК України часових рамках.

Зокрема, під процесуальними строками, з огляду на системний аналіз ЦПК України, розуміють встановлений законом та/або судом проміжок часу, протягом якого повинна або може бути вчинена певна процесуальна дія або розпочата та/чи завершена та чи інша стадія судочинства.

Процесуальні строки, з-поміж іншого, виступаючи засобом регламентації процесуальних дій учасників справи також виконують функцію юридичного факту, тобто спричиняють виникнення, зміну або припинення процесуальних прав та обов`язків. У механізмі правової регламентації судочинства процесуальні строки мають правоутворююче та преклюзивне значення для суб`єктивних процесуальних прав та обов`язків.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини керується тим, що розумність тривалості судового провадження необхідно оцінювати у світлі обставин конкретної справи та враховуючи критерії, вироблені судом. Такими критеріями є: 1) складність справи, тобто обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і зумовлюють певні юридичні наслідки; 2) поведінка заявника;3) поведінка державних органів; 4) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, зокрема особливе становище сторони у процесі (рішення ЄСПЛ Frydlender v. France, № 30979/96, §43, 27.06.2000).

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи.

Зупинення провадження у справі не повинне розглядатися як невиправдане затягування строків розгляду справи і застосовується лише за обставин, визначених процесуальним законом.

Відтак, суд вважає, що необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №910/5425/18. Більше того, тривале зупинення провадження у справі якраз-таки суперечить принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи та перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Одночасно суд зазначає, що метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.08.2023 у справі № 990/24/23.

У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 01.03.2024 у справі № 910/17615/20 зазначено, що по-перше, провадження у справі слід зупиняти лише за наявності беззаперечних підстав для цього; по-друге, під неможливістю розгляду справи до вирішення іншої справи необхідно розуміти те, що обставини, які розглядаються в такій справі, не можуть бути встановлені судом самостійно через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, черговості розгляду вимог тощо; по-третє, обов`язкова пов`язаність справи, що зупиняється, з іншою, в якій суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на докази у цій справі, зокрема, факти, що мають преюдиційне значення.

Отже, суд повинен у кожному конкретному випадку з`ясувати: чи існує вмотивований зв`язок між предметом судового розгляду у справі, яка розглядається судом, з предметом доказування в конкретній іншій справі, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду цієї справи з вказівкою на обставини, які встановлюються судом в іншій справі.

Так, враховуючи положення п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, відповідно до яких суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Так, судом встановлено, що учасниками справи надано необхідні докази, на підстави яких можливо здійснити розгляд справи, проти чого ні представник позивача, ні представник відповідача не заперечують.

Крім того, суд вважає, що стороною обвинувачення у кримінальному провадженні, на яке посилається представник відповідача, вчинено всі необхідні дії перед направленням обвинувального акту до суду, а в позивача, в свою чергу, наявна можливість отримати та відповідно надати суду усі документи, які були зібрані у кримінальній справі.

Так, зупиняючи провадження у справі, суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють оцінити обставини які є предметом розгляду (постанова Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 910/12694/18).

Більше того, між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи. Відтак, у рішенні суду у вказаній кримінальній справі хоч і можуть бути встановлені обставини, які пов`язані із заявленим позовом, однак представником відповідача не доведено, що такі обставини матимуть вплив на збирання та оцінку доказів у даній цивільній справі. Так, на відміну від кримінального процесу, де вирішується питання притягнення до кримінальної відповідальності і основним стандартом оцінки доказів є формулювання «поза розумним сумнівом», у цивільному процесі закон не вимагає такого суворого стандарту, суд може вирішити справу з огляду на баланс ймовірностей, а саме встановити, чи з огляду на надані докази, а також правдивість тверджень заявника, ймовірно, що вимога цього заявника є достовірною.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що підстави для задоволення клопотання про зупинення провадження у справі відсутні.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 251, 253, 260, 261, 353 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання представника відповідача АТ КБ "Приватбанк" - адвоката Вонсович О.А. про зупинення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про визнання кредитного договору недійсним та скасування заборгованості по несанкціонованих транзакціях - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили одразу після її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 08.07.2025.

Суддя Д.Т. Барателі