У х в а л а

3 липня 2025 року

м. Київ

Справа № 760/10996/25

Провадження № 61-170вп25

Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Гудими Д. А. розглянув питання щодо визначення підсудності справи за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач), інтереси якого представляє адвокат Бебех Ірина Олександрівна (далі - адвокат), до ОСОБА_2 (далі - відповідачка) про розірвання шлюбу і

в с т а н о в и в :

1. 21 квітня 2025 року позивач звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом, у якому просив розірвати шлюб, укладений із відповідачкою 11 квітня 2018 року та зареєстрований у Дніпровському районному у м. Києві відділі державної реєстрації цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві (актовий запис № 510).

2. 25 червня 2025 року суд першої інстанції постановив ухвалу, згідно з якою скерував справу до Верховного Суду для вирішення питання підсудності у порядку, передбаченому статтею 29 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Мотивував так:

- за правилами альтернативної підсудності позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача;

- «Верховний Суд визначає підсудність справи про розірвання шлюбу тільки в разі, якщо ніхто з подружжя не проживає в Україні»;

- згідно з позовною заявою позивач є громадянином України і проживає у м. Києві, а відповідачка є громадянкою російської федерації та проживає за межами України;

- оскільки на день подання позову відповідачка проживає за межами України, підсудність справи «має визначатись… Верховним Судом, до якого позивач попередньо не звертався».

3. 3 липня 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

4. Підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду, визначеним у порядку, передбаченому статтею 33 цього Кодексу, одноособово (стаття 29 ЦПК України).

5. Верховний Суд вважає, що у визначенні підсудності справи № 760/10996/25 слід відмовити. Суд першої інстанції постановив передати справу для визначення підсудності, констатувавши, з одного боку, що це можливо лише у разі, якщо ніхто з подружжя не проживає в Україні, а, з іншого, вважаючи, що позивач проживає у м. Києві.

5.1. За змістом наведеного припису підсудність справ за участю громадянина України й іноземця Верховний Суд визначає тільки тоді, якщо обидві сторони проживають за межами України.

5.2. Стосовно позивача суд першої інстанції в ухвалі від 25 червня 2025 року про направлення позовної заяви для визначення підсудності зазначив, що, «як вбачається із позовної заяви», позивач, який є громадянином України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Однак для визначення територіальної підсудності не має значення те місце, яке позивач вказав у позовній заяві.

5.3. Суд першої інстанції в ухвалі від 25 червня 2025 року зацитував припис процесуального закону стосовно можливості розгляду справи про розірвання шлюбу за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача, зокрема, якщо він з поважних причин не може виїхати до місця проживання відповідача (частина друга статті 28 ЦПК України). Проте зареєстрованого місця проживання чи перебування позивача суд першої інстанції не встановив, запит щодо зареєстрованого місця проживання позивача не робив. Обмежився даними з позовної заяви про проживання останнього в орендованій квартирі у Солом`янському районі м. Києва.

5.4. Для підтвердження адреси проживання позивач надав копію договору оренди квартири у приватної особи (а. с. 12-13), а також копію нотаріально засвідченої заяви орендодавця від 26 березня 2025 року про відсутність заперечень стосовно проживання позивача у вказаній квартирі (а. с. 14). Але адреса орендованого житла позивача без відомостей про реєстрацію за цією адресою його місця проживання (перебування) не має значення для визначення територіальної підсудності справи місцевому районному суду.

Згідно з висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 24 червня 2024 року у справі № 554/7669/21, для визначення підсудності ЦПК України передбачає використання лише зареєстрованого місця проживання (реєстрація (декларування) місця проживання/перебування особи може бути здійснена тільки за однією адресою за її власним вибором, в тому числі на підставі договору оренди житлового приміщення); фактичне місце проживання фізичної особи не має юридичного значення. Так само закон не пов`язує визначення підсудності із розташуванням робочого місця позивача (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 7 серпня 2024 року у справі № 552/5908/22).

5.5. У копії с. 12 паспорта громадянина України, який належить позивачеві, останнім місцем реєстрації його постійного проживання вказана така адреса (а. с. 9): АДРЕСА_2 . На тому ж аркуші справи розміщена також копія с. 13 цього паспорта, на якій немає будь-яких відміток щодо місця проживання позивача. Його адвокат 15 квітня 2025 року засвідчила відповідність копій сторінок 12-13 паспорта позивача оригіналу підписом на штампі «Згідно з оригіналом».

На а. с. 10 матеріалів справи є ще одна копія с. 13 паспорта громадянина України, який належить позивачеві, але з іншим змістом: на ній є відмітка про зняття позивача з місця реєстрації у Дарницькому районі м. Києва. Цю копію с. 13 паспорта позивача його адвокат 15 квітня 2025 року також засвідчила як таку, яка відповідає оригіналу, підписом на штампі «Згідно з оригіналом».

Вочевидь надана інформація вводить в оману, оскільки не можуть відповідати оригіналу дві копії однієї і тієї самої с. 13 паспорта позивача з різним змістом. На підставі таких документів, які надала адвокат і засвідчила їхню відповідність оригіналу, встановити зареєстроване місце проживання позивача для визначення територіальної підсудності справи неможливо.

5.6. Суд першої інстанції не надсилав запит щодо перетину позивачем державного кордону України до Державної прикордонної служби України. Жодних даних про те, що позивач покинув територію України, проживає за її межами та поставлений на консульський облік, у матеріалах справи немає.

5.7. Таким чином, у Верховного Суду відсутня належна та достовірна інформація як про те, що позивач, який є громадянином України, проживає в Україні і має тут зареєстроване місце проживання (перебування), так і про те, що він проживає за межами України і перебуває там на консульському обліку.

5.8. Стосовно відповідачки суд першої інстанції в ухвалі від 25 червня 2025 року зазначив, що вона є громадянкою російської федерації та проживає за межами України. Проте у матеріалах справи відсутні будь-які дані про виїзд відповідачки з України після реєстрації нею 11 квітня 2018 року у м. Києві шлюбу із позивачем.

5.9. Те, що про відповідачку відсутні дані в Єдиному державному демографічному реєстрі (відповідь № 1348177 від 5 травня 2025 року, сформована у системі «Електронний суд», а. с. 23), а також те, що її місце реєстрації в Україні не встановила Державна міграційна служба України (лист Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України від 19 травня 2025 року № 6.2-5940/6-25, а. с. 25), не означає, що відповідачка проживає за межами України.

Зазначений Департамент у відповіді звернув увагу, зокрема, на те, що реєстрація місця проживання громадян належить до повноважень виконавчих органів місцевих рад. Суд першої інстанції у запиті до Державної міграційної служби України (а. с. 24) не вказав, що відповідачка є громадянкою російської федерації, не навів її паспортні дані.

5.10. Крім того, цей суд не надіслав запит щодо перетину відповідачкою державного кордону України до Державної прикордонної служби України. Тому немає об`єктивних підстав вважати, що відповідачка покинула територію України та проживає за її межами.

5.11. Отже, у Верховного Суду відсутня належна та достовірна інформація як про те, що відповідачка покинула територію України та проживає за її межами, так і про те, що вона надалі проживає в Україні.

6. З огляду на викладене немає підстав для визначення Верховним Судом підсудності цієї справи.

Керуючись статтями 29, 260, 261 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

1. Відмовити у визначенні підсудності справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

2. Справу № 760/10996/25 повернути до Солом`янського районного суду міста Києва.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя Д. А. Гудима