Справа № 303/4829/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 червня 2025 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Кожух О.А., Мацунич М.В.,

з участю секретаря: Ормош О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 17 листопада 2021 року у справі № 303/4829/21 (Головуючий: Гутій О.В.), -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2021 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Закарпатської області Машіка Олена Миколаївна про визнання недійсним договору дарування, мотивуючи тим, що вона була власником 4/6 частки квартири АДРЕСА_1 і 17 серпня 2020 року вона стала помічати, що з її квартири почали пропадати особисті документи, на що вона звернулася до поліції, що підтверджується талоном-повідомленням єдиного обліку № 9167 від 17 серпня 2020 року про прийняття та реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення.

Зазначає, що все розповіла відповідачці, з якою вона познайомилася влітку 2020 року, після чого остання почала її навідувати та переконувати, що вона не повинна проживати одна. Після того, як вона отримала дублікат правовстановлюючого документа на свою частку в спірній квартирі, відповідач заявила, що вона буде доглядати її тому, що вона вже похилого віку та потребує стороннього догляду, на що вона погодилася, оскільки її донька проживає за кордоном, а більше вона нікого не має. Десь на початку вересня 2020 року відповідач запропонувала їй піти до нотаріуса, що офіційно оформити договір довічного утримання. У нотаріуса їй дали підписати якість документи, які вже були готові, коли вони прийшли. Вона підписала документи, які надала нотаріус, не прочитавши їх, оскільки в неї поганий зір, пішла додому, а відповідач залишилася розраховуватися. У нотаріуса вона була не більше кількох хвилин.

Після того, як відповідач вселилася у спірну квартиру, вона почала зневажливо ставитися до неї, грубити їй та ображати її. На початку травня 2021 року відповідачка заявила, що виселить її з квартири, тому що їй треба більше місця, на що вона нагадала їй про договір довічного утримання, після чого відповідачка надала їй договір дарування квартири з якого вона зрозуміла, що подарувала відповідачці свої 4/6 частки квартири і зрозуміла, що відповідач ввела її в оману щодо природи договору, який вони уклали.

Зазначає, що враховуючи ті обставини, що вона є особою похилого віку, у неї поганий зір, тому не розуміла усі юридичні тонкощі укладення договору та при укладенні договору помилилась щодо правової природи правочину, прав та обов`язків, які виникнуть після його укладення між нею та відповідачем, у зв`язку з наявністю в пункті договору, який посвідчує те, що вона може довічно проживати у спірній квартирі, вважала, що укладає зовсім іншій договір, а саме довічного утримання.

Посилаючись на вказані обставини позивачка просила суд визнати недійсним договір дарування від 09 вересня 2020 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Закарпатської області Машіка Оленою Миколаївною, зареєстрований в реєстрі за № 940, як такий, що не відповідав її внутрішній волі, так як позивачка мала намір укласти договір довічного утримання.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 17 листопада 2021 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним договір дарування від 09 вересня 2020 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Закарпатської області Машіка Оленою Миколаївною, зареєстрований в реєстрі за № 940.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 908,00 гривень судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для задоволення позовних вимог відсутні, так як нотаріусом було роз`яснено сторонам наслідки укладення вказаного договору, зокрема положення ст..ст. 229,230,231,233,234,,235,717,721,727 ЦК України, ст. 65 СК України, після чого вкладений договір був підписаний сторонами. Після укладення оспорюваного договору обдаровувана ОСОБА_3 зареєструвала своє місце проживання за адресою спірної квартири ( що підтверджується відповідним штампом уповноваженого органу у паспорті громадянина України) та уклала відповідні договори за надання послуг електро постачання енергії, з розподілу природного газу та з поводження з побутовими відходами, що стверджується, що відповідач почала відкрито володіти, користуватися та розпоряджатися подарованим їй нерухомим майном як новий власник, що було передбачено укладеним договором дарування. Зі змісту договору вбачається, що позивач добре розуміла та усвідомлювала умови укладеного договору, його зміст та правову природу, волевиявлення позивача було вільним і відповідно його внутрішній волі саме на укладення договору дарування, а не договору довічного утримання. У судовому засіданні позивач визнала, що текст правочину їй було невідомо і що нотаріусом усі права та обов`язки, пов`язані з укладенням договору, їй були тим роз`яснені.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 30 січня 2023 року залучено до участі у даній справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як правонаступника ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якості відповідача.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно Інформаційної довідки із Спадкового реєстру (спадкові справи та надані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №75717633 від 06.02.2024 року після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 спадкова справа не заводилася.

Відповідно до ч 3 ст. 377 ЦПК України якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

Оскільки, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , після ухвалення оспореного рішення, спадкова справа після її смерті не заводилася, а тому справа підлягає розгляду на підставі заявлених позовних вимог які були предметом постановлення рішення суду від 17 листопада 2021 року.

Встановлено, що 09.09.2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Закарпатської області Машіка Оленою Миколаївною, зареєстрований в реєстрі за № 940.

На підставі вказаного договору дарування від 09.09.2020 року, згідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.07.2021 року № 264255613, право спільної часткової власності 4/6 частки на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_3 . Також відповідачем були переукладені договори розподілу природного газу від 13.01.2021 року, про надання послуг з поводження з побутовими відходами від 30.03.2021 року.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Тільки у разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими ( постанова Верховного Суду України від 16.03.2016 року у справі № 6-93цс16).

Суд першої інстанції встановив, що після укладення оспорюваного договору дарування ОСОБА_2 продовжувала проживати у спірній квартирі; передача квартири фактично не відбулася, що підтверджується пунктом 4 договору дарування, в якому зазначено, що сторони домовилися про те, що обдарована ОСОБА_3 надає право постійного та пожиттєвого проживання в належній їй частці квартири та по життєвого користування вищевказаною квартирою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що свідчить, що в силу свого похилого віку та за станом здоров`я остання потребувала стороннього догляду та матеріальної допомоги.

Позивач, укладаючи оспорюваний договір, діяла під впливом помилки щодо правової природи правочину, прав та обов`язків сторін, оскільки ніколи не збиралася відчужувати та передавати квартиру у власність, у якій проживає та іншого житла не має; після підписання спірного договору, від особистих речей квартиру не звільняла та залишилася проживати у ній. Позивач погоджувалася на передачу нерухомого майна у власність відповідача лише за умови довічного утримання, оскільки така була похилого віку та потребувала сторонньої допомоги ( на час вчинення правочину їй було 82 роки), яке їй обіцяла відповідачка, та укладаючи спірний договір, помилялася щодо правової природи правочину, прав та обов`язків, які виникнуть після його укладення між нею і відповідачем.

Матеріали справи не містять докази, які б свідчать про наявність у позивача іншого нерухомого майна (житла), а показаннями свідків підтверджується, що позивач, внаслідок свого віку потребувала сторонньої допомоги, однак наміру відчужувати квартири в неї не було .

За таких обставин, суд першої інстанції встановив правовідносини сторін, які випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та із посиланням на висновки постанов Верховного Суду, які регулюють дані правовідносини, обґрунтовано задовольнив заявлені позовні вимоги.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Доводи апеляційної скарги, які підтримала у суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Компанієць Н.Г. судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374,375,381-384 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 17 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 червня 2025 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом: Г.Г.СОБОСЛОЙ