ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5219/25 Справа № 216/1520/25 Суддя у 1-й інстанції - Чирський Г. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді БондарЯ.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Лідовська А.А.

сторони

позивач - ОСОБА_1

відповідач- ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 березня 2025 року, постановлену суддею Чирським Г.М. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного судового рішення відсутні),

УСТАНОВИВ

До Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу в Дніпропетровській області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Тищенко Олександр Іванович, про визнання договору дарування житлового будинку з господарчими побудовами та земельної ділянки , які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , недійним.

Разом з позовної заявою заявником подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просив: заборонити ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії щодо відчуження, у тому числі шляхом укладення договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачі в оренду нерухомого майна: житлового будинку з господарчими побудовами, загальної площею 202,8 кв.м., житловою площею 128,2 кв.м. (житловий будинок «А-2», гараж «Е», підвал п/д, огорожа №1,2, І-замощення) та земельної ділянки (кадастровий номер :08:584:0002), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

На обґрунтування своїх вимог, позивач зазначив, що при укладенні договору дарування він помилився щодо природи даного правочину (прав та обов`язків сторін, можливість використання за цільовим призначенням). Наразі відповідачка бажає реалізувати своє право щодо будинку шляхом його продажу, про що свідчить роздруківка знімку екрана з оголошенням про продаж будинку. Як стверджує заявник, є підстави вважати, що з боку ОСОБА_2 існує загроза фактичного невиконання рішення суду по даній справі, шляхом продажу всього майна, на яке можливе стягнення під час примусового виконання рішення суду. Таким чином, позивач зазначає, що його право власності на будинок під загрозою і потребує юридичного захисту.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 березня 2025 року заява ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.

Заборонено ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які дії щодо відчуження нерухомого майна: житлового будинку з господарчими побудовами, загальної площею 202,8 кв.м., житловою площею 128,2 кв.м. (житловий будинок «А-2», гараж «Е», підвал п/д, огорожа №1,2, І-замощення) та земельної ділянки (кадастровий номер :08:584:0002), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, просить її скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову в повному обсязі.

При цьому, відповідач стверджує, що набуття житлового будинку, господарських будівель та земельної ділянки відбулося на законних підставах. Договір дарування був укладений добровільно, відповідно д чинного законодавства України і жодних порушень чи підстав для його визнання недійсним не існує. Вказує, що позивач свідомо підписав договір, розуміючи його юридичні наслідки, що свідчить про відсутність будь-якої помилки щодо природи правочину. Відповідач отримала право власності на майно на законних підставах, що підтверджується відповідними реєстраційними документами. Вказує, що твердження позивача про те, що він помилився щодо прав та обов`язків сторін є надуманим та необґрунтованим, оскільки умови договору були викладені чітко, позивач мав можливість ознайомитись з його змістом до підписання. Більш того, договір дарування не передбачає жодних додаткових обов`язків для обдарованого, що виключає можливість будь-якої помилки щодо його умов. Також відповідач наголошує на тому, що договір дарування не передбачає можливостей використання майна дарувальником після його передачі. Відповідач вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для забезпечення позову.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю доповідача, думку представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Страха В.О., який підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, просив скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в повному обсязі, представника позивача ОСОБА_1 адвоката Козаренко С.В., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просила оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених вимог, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що предметом спору, що виник між сторонами у цій справі, є зокрема: визнання недійсним договору дарування житлового будинку з господарчими побудовами та земельної ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_1 , як дарувальником, та ОСОБА_2 , як обдаровуваною, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Тищенком О.І.

Як вбачається з наданої позивачем Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №414776459 від 24.02.2025 року, житловий будинок з господарчими побудовами, загальної площею 202,8 кв.м., житловою площею 128,2 кв.м. (житловий будинок «А-2», гараж «Е», підвал п/д, огорожа №1,2, І-замощення) та земельна ділянка (кадастровий номер :08:584:0002), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 21.07.2022 року.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи вимоги заяви про забезпечення позову, виходив з дого, що домоволодіння, стосовно якого заявник просить заборонити ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії щодо відчуження, є предметом позову. Заявником наведено доводи про можливе відчуження відповідачем даного нерухомого майна, і такі доводи заслуговують на увагу, тому невжиття заходу забезпечення позову може призвести до відчуження спірного житлового будинку до розгляду справи по суті.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваній ухвалі суду та не може погодитись з доводами скаржника, викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою, другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обирати такий спосіб, який у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмету спору.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом у залежності до конкретного випадку.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваній ухвалі суду та не може погодитись з доводами скаржника, викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою, другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обирати такий спосіб, який у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмету спору.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом у залежності до конкретного випадку.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 25.09.2019 року по справі №20/3560/18, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу. Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії. Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову в частині заборони ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження спірного нерухомого майна є обгрунтованою, оскільки предметом позову є визнання недійсним договору дарування спірного житлового будинку, власником якого є відповідач, яка може вчинити певні дії, зокрема щодо продажу належного їй майна, тому невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

Так, у цивільному судочинстві відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Перевіривши справу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягали застосуванню, повно, всебічно та обґрунтовано встановив обставини справи, надав належну оцінку наявним у справі доказам, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 у забезпечені позову, яке відповідає вимогам ст.ст.263, 264 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.374, 375, 381 - 384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 07 липня 2025 року.

Головуючий:

Судді: