ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/2929/24 Номер провадження 22-ц/814/2305/25Головуючий у 1-й інстанції Киричок С. А. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді доповідача Дорош А. І.

Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.

при секретарі Коротун І. В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Гадяцького районного суду Полтавської області від 13 березня 2025 року, постановлену суддею Киричком С. А., повний текст ухвали складено дата не вказана

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, -

В С Т А Н О В И В:

06.08.2024 ТОВ «Полтаваенергозбут» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, в якому просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Полтаваенергозбут» заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 7 575,04 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028 грн.

Позовна заява мотивована тим, що з 01.01.2019 ОСОБА_1 приєдналася до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг на умовах комерційної пропозиції №8-УП шляхом фактичного споживання електричної енергії на об`єкті за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору про користування електричною енергією від 19.11.2007 №80-235, присвоєнням о/р № НОМЕР_1 та ЕІС код: 62Z112. З моменту акцептування споживачем оферти ТОВ «Полтаваенергозбут», сторони набули всіх прав та обов`язків за договором та несуть відповідальність за їх невиконання (неналежне виконання) згідно з умовами договору та чинним законодавством України. Умовами договору визначено, що за цим договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та ПРРЕЕ. За період з 01.03.2024 по 01.08.2024 боржник, не дотримуючись строків розрахунків, порушив зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості в сумі 7 575,04 грн. На підставі даних, переданих оператором системи розподілу АТ «Полтаваобленерго», за період з 01.02.2024 по 23.07.2024 по особовому рахунку № НОМЕР_1 за об`єктом споживання розташованим за адресою: АДРЕСА_1 спожито 1424 кВт.год.

04.10.2024 до Гадяцького районного суду Полтавської області надійшла заява ТОВ «Полтаваенергозбут» про зменшення розміру позовних вимог, в якій просили суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Полтаваенергозбут» заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 575,04 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028 грн (а.с. 74-75).

12.03.2025 до Гадяцького районного суду Полтавської області через систему «Електронний суд» надійшла заява ТОВ «Полтаваенергозбут» про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України (11.03.2025 до позивача надійшла від відповідача сплата заборгованості у розмірі 576,00 грн) та про повернення сплаченого судового збору у відповідності до вимог ч.2 ст. 255 ЦПК України та п.5 ч. 1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» (а.с. 128-129).

Ухвалю Гадяцького районного суду Полтавської області від 13 березня 2025 року закрито провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» з державного бюджету 50% судового збору у розмірі 1514,00 гривень, сплаченого на підставі платіжної інструкції №1073822 від 17 червня 2024 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» 50% судового збору у розмірі 1514,00 гривень.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що оскільки відповідачем погашена заборгованість, що є предметом спору у цій справі, суд першої інстанції вважав, що провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмету спору. Інші процесуальні шляхи завершення провадження у справі (залишення позову без розгляду, відмови від позову, ухвалення рішення про задоволення позову внаслідок визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди) не є застосовними до даного провадження, оскільки ухвалення рішення у порядку ч. 4 ст. 206 ЦПК на користь позивача може призвести до подвійного стягнення заборгованості з відповідача, а інші процесуальні шляхи є неможливими без відповідного волевиявлення позивача. Отже, у даній конкретній справі суд першої інстанції виснував, що закриття провадження у справі з підстав відсутності предмета спору, який хоч і припинив своє існування після відкриття провадження у справі, є ефективним та справедливим способом врегулюванні спірних правовідносин між сторонами та припинення розгляду справи судом, а також не призведе до порушення прав та інтересів ані позивача, ані відповідача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позов ОСОБА_1 не визнавався, і, відповідно, сплати заборгованості нею не здійснювалося. Підтвердженням того, що ОСОБА_1 не здійснювалося сплати заборгованості є наступне. Першочергово зауважує, що дані, необхідні для здійснення операції, вказаної у квитанції, не є конфіденційними. Для підтвердження цієї інформації, до АТ «Ощадбанк» надіслано звернення щодо надання інформації про дані, що необхідні для здійснення операції, вказаної у квитанції та про процедуру її здійснення. Зважаючи на те, що АТ «Ощадбанк» має право розглядати звернення протягом одного місяця, доказ не може бути поданий у встановлений законом строк. Копія звернення до АТ «Ощадбанк» від 18.03.2025 та витяг з Gmail як докази, що підтверджують, що ОСОБА_1 здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаної інформації, додаються. Крім цього, квитанція до платіжної інструкції на переказ готівки, надана позивачем як доказ сплати заборгованості, є сканованою копією саме оригіналу даної квитанції, виданого платнику особисто на касі №2 відділення АТ «Ощадбанк», за адресою вулиця Небесної Сотні, 1/23, м. Полтава, про що свідчить мокра печатка. Також звертає увагу на те, що для отримання копії оригіналу квитанції, виданої у відділенні банку, позивач мав відсканувати її оригінал, наданий платником позивачу особисто або за його доручення, або отримати відскановану копію поштовим відправленням чи електронною поштою. Позивачем у заяві про закриття провадження вказано лише про те, що надійшла сплата заборгованості, проте, спосіб отримання копії оригіналу квитанції не вказаний. Для підтвердження того, що квитанція надана не ОСОБА_1 та не з її доручення, а відповідно й того, що сплату заборгованості за спожиту електричну енергію здійснено не нею та того, що позов ОСОБА_1 не визнавала, варто встановити те, як позивач отримав копію оригіналу квитанції, що була видана платнику особисто після здійснення сплати заборгованості. Так, встановлення способу отримання дозволить встановити особу, яка надала оригінал квитанції позивачу. Для встановлення вказаних вище обставин, у позивача має бути витребувано Вказує, що сплата вказаної позивачем у позовних вимогах заборгованості нею не здійснювалася і, відповідно, позов не визнавався. Також варто встановити, чи дійсно у зв`язку зі сплатою заборгованості не з її волевиявлення предмет спору став відсутнім. Суд першої інстанції не встановив, чи дійсно спір про заборгованість припинив існування, а припинення існування предмету позову розцінив як припинення існування предмету спору, які у даній справі не збігаються, що випливає з викладеного вище. Заява про закриття провадження у справі, надіслана позивачем, є заявою, у якій він фактично роз`яснює відсутність вимог зі свого боку та бажає припинити розгляд позовної заяви з посиланням на п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Тобто, заява про закриття провадження у справі, подана позивачем може розцінюватися, як заява про залишення позову без розгляду, подання якої прямо передбачено п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, відповідно до якого суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду. Судом першої інстанції наголошено, що вищезгадана заява подана позивачем до початку розгляду справи по суті.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Полтаваенергозбут» просить її залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні вимог ТОВ «Полтаваенергозбут», вказаних у відзиві на апеляційну скаргу.

У судове засідання апеляційного суду 30.06.2025 не з`явилися учасники процесу, вони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 10.06.2025 судових повісток про виклик до суду у цивільній справі на електронні адреси у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (а.с. 192-193), які доставлені до електронних кабінетів. При цьому, колегія суддів враховує, що електронний варіант ухвали Полтавського апеляційного суду від 09.06.2025 (про призначення справи до апеляційного розгляду на 30.06.2025 о 14-00 год) розміщено в мережі Інтернет за адресою: https://reyestr.court.gov.ua/ та відповідно оприлюднено. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що ухвалою суду від 02.10.2024 відкрито провадження у вказаній цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 63-64).

12.03.2025 представник позивача направив до суду заяву про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору та повернення судових витрат у вигляді судового збору (а.с. 128-129).

13.03.2025 відповідач надала заперечнння на клопотання про закриття провадження у справі, пояснюючи його тим, що вона борг не сплачувала та просила продовжити розгляд справи по суті (а.с. 134).

У відповідності до п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, з урахуванням підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до духу Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет спору це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Предмет позову розуміють як певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Правові підстави позову це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З огляду на викладене відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або спірні питання врегульовано самими сторонами.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і після відкриття провадження у справі, коли на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 20.09.2021 у справі №638/3792/20 (провадження №61-3438св21).

Судом першої інстанції встановлено, що 11.03.2025, згідно платіжної інструкції, ОСОБА_1 сплатила за спожиту електричну енергію по о/р НОМЕР_1 в сумі 576,00 грн (а.с. 133), а отже фактично визнала позовні вимоги ТОВ «Полтаваенергозбут», внаслідок чого позивач не підтримав свої позовні вимоги.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України.

До основних засад (принципів) цивільного судочинства належать зокрема диспозитивність, змагальність сторін та рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом (стаття 2 ЦПК України).

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Принцип диспозитивності цивільного судочинства передбачає, зокрема, право учасника справи розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Пунктом 1 частини другої статті 49 ЦПК України передбачено, що, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Також обов`язок суду роз`яснити учасникам судового процесу наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій визначений у пункті 3 частини п`ятої статті 12 ЦПК України.

Згідно з пунктом 4 частини першої, частиною другою статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Відповідно до частини другої статті 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Отже, відмова від позову є одностороннім вільним волевиявлення позивача шляхом здійснення процесуальної дії, спрямованої на завершення розгляду судом справи. У разі подання позивачем такої заяви суд зобов`язаний перевірити, чи відповідає подана заява дійсній волі позивача та роз`яснити позивачу наслідки вчинення такої дії.

Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 14.09.2020 у справі №520/13115/16 (провадження №61-9605св19), від 10.02.2021 у справі №2-5015/10 (провадження №61-15945св20), від 02.02.2022 у справі №538/1818/20 (провадження №61-17547св21), від 28.04.2022 у справі №138/2763/20 (провадження №61-12565св21), від 07.05.2025 у справі №754/13736/23 (провадження №61-13965св24).

Доводи апеляційної скарги про те, що позов відповідачем ОСОБА_1 не визнавався, і, відповідно, сплати заборгованості нею не здійснювалося, то ці доводи не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та не впливають на законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що заява про закриття провадження у справі, подана позивачем може розцінюватися як заява про залишення позову без розгляду, подання якої прямо передбачено п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, відповідно до якого суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду, не заслуговують на увагу, враховуючи те, що представник ТОВ «Полтаваенергозбут» подав до суду першої інстанції заяву про відмову від позовних вимог, яка відповідає вимогам статті 206 ЦПК України, і це є диспозитивним правом позивача, наслідки відмови від позову товариству відомі й зрозумілі, тому суд першої інстанції, з висновком якого погоджується апеляційний суд, правильно прийняв відмову позивача від позовних вимог та закрив провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Отже, доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає.

29.03.2025 одночасно з апеляційною скаргою ОСОБА_1 заявлено клопотання про витребування у ТОВ «Полтаваенергозбут»: інформацію (пояснення) про спосіб отримання копії оригіналу квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки; докази, що підтверджують отримання та вказують на спосіб отримання копії оригіналу квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки з вказаними датою отримання та ПІБ надавача або відправника (а.с. 152).

Крім цього, 20.05.2025 ОСОБА_1 сформувала в системі «Електронний суд» клопотання про витребування у АТ «Ощадбанк»: 1) інформацію про дані, необхідні для здійснення операції, вказаної у квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки, наданої позивачем як доказ сплати мною заборгованості; 2) записи з камер відеоспостереження відділення АТ «Ощадбанк» за адресою: вул. Небесної Сотні, 1/23, м. Полтава, що фіксують касу №2 в період з 14:20 до 14:35 11 березня 2025 року (а.с. 168-170).

Згідно ч. 3 ст. 376 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегією суддів Полтавського апеляційного суду відмовлено у задоволенні клопотань відповідача ОСОБА_1 про витребування вищевказаних доказів з огляду на те, що по справі вбачається, що відповідач подавала відзив на позов (а.с. 84-86), заперечення на відповідь позивача на відзив (а.с. 101-102), в яких суду першої інстанції це клопотання не заявляла. Вбачається, що відповідач була обізнана з процесуальними правами і мала можливість заявити вказані клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Гадяцького районного суду Полтавської області від 13 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Якщо розгляд справи здійснювався у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, то касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 червня 2025 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов