ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/588/25 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Хома М. В., Храпак Н. М.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників цивільну справу № 607/23355/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 березня 2025 року (ухвалене суддею Герчаківською О.Я., повний текст якого складено 18 березня 2025 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_3 (далі позивачка, апелянтка), в інтересах якої діяв адвокат Бакалець І.Г., звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 (далі - відповідач), про зміну способу стягнення аліментів.

Позов обґрунтований тим, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 квітня 2024 року у справі №607/2158/24 стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2000 грн, щомісячно, починаючи з 10 січня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Водночас, на дату звернення з позовною заявою до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі позивачці не було відомо про те, що ОСОБА_4 є фізичною особою-підприємцем, який перебуває на спрощеній системі оподаткування.

Таким чином, з моменту ухвалення 23 квітня 2024 року судом рішення про стягнення аліментів, позивачці стали відомі нові обставини щодо відповідача, які не оцінювалися судом при ухвалені рішення про стягнення аліментів, що є підставою для зміни способу стягнення аліментів.

У зв`язку з наведеним ОСОБА_3 просила змінити спосіб стягнення з ОСОБА_4 аліментів з 2000 грн на 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 березня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Бакалець І.Г., подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при стягненні з ОСОБА_4 аліментів в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) слід виходити з середньої заробітної плати по місцевості, тому немає правового значення відсутність доходів у відповідача, як фізичної особи підприємця.

У зв`язку з наведеним ОСОБА_3 просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким позов задоволити.

09 червня 2025 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від відповідача ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивовано тим, що з часу визначення судом аліментів, ОСОБА_4 їх сплачує добровільно, заборгованості немає. Сімейний та матеріальний стан відповідача не змінився. Про те, що відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець позивачці було відомо на час звернення із позовом про стягнення аліментів. Доходу від цієї діяльності ОСОБА_4 не отримує та припинив підприємницьку діяльність на даний час.

У зв`язку з наведеним ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

За правилами частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна позову у даній справі не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи викладене, відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками записані ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що вбачається із свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого повторно 23 травня 2024 року Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного управління Міністерства юстиції.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №607/2158/24 від 23 квітня 2024 року ухвалено стягувати з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2000.00 грн, щомісячно, починаючи із 30 січня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

На запит адвоката Бакальця І.Г., отриманий 12 вересня 2024 року, вх.№38908/6, Головне управління ДПС у Тернопільській області повідомило представника позивачки, що станом на 12 вересня 2024 року громадянин України ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , як фізична особа-підприємець перебуває на обліку в Тернопільській ДПІ (м.Тернопіль) Головного управління ДПС Тернопільської області з 08 жовтня 2019 року на спрощеній системі оподаткування (лист від 13 вересня 2024 року №17139/6/19-00-12-02-03).

За відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про доходи громадянина ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , за період з 1 кварталу 2024 року по ІІІ квартал 2024 року, станом на 05 грудня 2024 року відсутня інформація про доходи.

Також листами ГУ ДПС у Тернопільській області № 2360/6/19-00-12-01-03 від 04 лютого 2025 року, №3389/6/19-00-12-02-03 від 13 лютого 2025 року (зареєстровані судом 07 лютого та 17 лютого 2025 року), повідомлено суд про те, що згідно з Інформаційним фондом ДПС України, ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) як фізична особа-підприємець перебував на обліку у Головному управлінні ДПС у Тернопільській області з 08 жовтня 2019 року до 21 листопада 2024 року. Станом на 04 лютого 2025 року ОСОБА_4 перебуває у статусі: «Припинено, але не знято з обліку (кор не пусті) (основне місце обліку)».

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи апеляційний суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до частини 2, 8, 9, 10 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів.

У відповідності до статтей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини.

Відповідно до статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Частиною третьої статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (частина друга статті 182 СК України).

Згідно із частинами 1-3 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Крім того, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (частини 1-2 статті 184 СК України).

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно із пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до вимог статті 183 та статті 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України).

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статей 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 СК України «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 СК України «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 СК України «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Даний висновок викладено в правовій позиції Верховного Суду України в постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 143цс13.

Отже, зміна способу стягнення аліментів (ч.3 ст.181 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ч.1 ст.192 СК України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані між собою. Зазвичай зміна способу стягнення аліментів тягне і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни способу стягнення або розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_3 посилалася на те, що з моменту ухвалення 23 квітня 2024 року судом рішення про стягнення аліментів в у справі №607/2158/24, позивачці стали відомі нові обставини щодо відповідача, які не оцінювалися судом при ухвалені рішення про стягнення аліментів, що є підставою для зміни способу стягнення аліментів.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що пред`являючи позов про зміну способу стягнення аліментів, при цьому посилаючись на необхідність збільшення розміру аліментів, визначених у твердій грошовій сумі, позивачка не надала суду будь-яких доказів покращення матеріального стану відповідача з часу встановлення йому аліментних зобов`язань, а також інформації про щомісячні доходи як платника аліментів, так і одержувача аліментів, та зміни їх сімейного стану, хоча це є її процесуальним обов`язком, а тому зазначені у позовній заяві обставини не є підставою для зміни способу стягнення аліментів.

Апеляційний суд зазначає, що показник середньомісячної заробітної плати (доходу) в Україні станом на травень 2025 рік становить 20355.40 грн (https://www.pfu.gov.ua/2170600-pokaznyk-serednoyi-zarobitnoyi-platy-za-2025-rik/), а тому орієнтовний розмір аліментів на утримання дитини від 1/4 частки доходу платника може становити 5088.85 грн.

Згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №607/2158/24 від 23 квітня 2024 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2000.00 грн, щомісяця.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ОСОБА_3 , подаючи позовну заяву про зміну способу стягнення аліментів, фактично просить збільшити розмір аліментів, який визначений рішенням суду у справі №607/2158/24.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що позивачка не подала належних та допустимих доказів зміни матеріального або сімейного стану сторін, їх стану здоров`я, інших обставин, які відповідно до ст.192 СК України можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів, тому відсутні правові підстави для задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну способу стягнення аліментів.

Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними викладеним у позовній заяві, які не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 березня 2025 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені сторонами у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції залишити в межах, ними понесених.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий О.З. Костів

Судді: М.В. Хома

Н.М. Храпак