УХВАЛА

07 липня 2025 року м. Кропивницький

справа № 387/471/24

провадження № 22-ц/4809/1331/25

Суддя Кропивницького апеляційного суду Дьомич Л. М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 26 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Тишківської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на земельні ділянки та їх витребування, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 26 травня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивачка оскаржила його в апеляційному порядку.

Подана апеляційна скарга підлягає залишенню без руху за наступного.

За вимогами п. 3 ч. 4 ст. 356 ЦПК України, до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Якщо апеляційна скарга подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону,у ній зазначаються підстави звільнення від сплати судового збору (ч. 5 ст. 356 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (далі Закон) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 910/13737/19 зазначено, що будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього.

Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову (п. 8.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 907/9/17).

Відповідно до п.п. 2, 9, 10 ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості; у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Із матеріалів справи відомо, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, що містить чотири вимоги майнового характеру, загальна вартість яких становить 311702,92 грн (77925,73 грн х 4), а саме: 1) визнання права власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:002:6025; 2) визнання права власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:002:6026; 3) витребування земельної ділянки кадастровий номер :02:002:6025; 4) витребування земельної ділянки кадастровий номер :02:002:6026.

Відповідно до пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Пунктом 6 ч. 2 ст. 4 Закону передбачено, що за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду ставку судового збору встановлено у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Частиною 3 ст. 4 Закону визначено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених ч. 2 цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Таким чином, за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у даній справі скаржниця мала сплатити судовий збір із застосуванням понижуючого коефіцієнта у сумі 3740,44 грн (311702,92 грн х 1% х 150% х 0,8 = 3740,44 грн).

Однак, скаржницею до апеляційної скарги додано докази сплати судового збору у розмірі 1870,22 грн, що на 1870,22 грн менше від суми, яка підлягала сплаті відповідно до закону.

Отже, скаржницею не надано доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги у встановлених законом порядку і розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 357 ЦПК України, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених ст. 356 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до ч. 6 ст. 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення ст. 185 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 185, 356, 357 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 26 травня 2025 року, - залишити без руху.

Запропонувати скаржниці у десятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали надати до апеляційного суду:

- докази сплати (доплати) судового збору у сумі 1870,22 грн за реквізитами, розміщеними на офіційному сайті апеляційного суду.

У разі невиконання у встановлений апеляційним судом строк вимог щодо усунення недоліків апеляційної скарги, апеляційна скарга буде визнана неподаною та повернута скаржниці.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду Л. М. Дьомич