УХВАЛА

04 липня 2025 року

м. Київ

справа № 755/4494/24

провадження № 61-8102ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 04 червня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (далі - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з 13 квітня 2017 року до 13 березня 2020 року у розмірі 286 154,75 грн, та три проценти річних за прострочення виконання зобов`язання за період з 13 квітня 2017 року до 13 березня 2020 року у розмірі 101 149,43 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що 10 лютого 2012 року рішенням Дніпровського районного суду міста Києва по справі № 2-539/2011(1) стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» заборгованість за договором про надання кредиту від 11 грудня 2006 року № 145 на загальну суму 1 160 674,10 грн, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 219,00 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн, а всього на загальну суму 1 164 013,09 грн.

09 січня 2020 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва по справі № 2-539/2011(1) замінено сторону виконавчого провадження, а саме стягувача Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Київ» на ТОВ «ФК «Дніпрофінанс груп». На момент відступлення права вимоги за вищевказаними договорами Відповідач на виконання вказаного рішення суду, сплатив лише 9 339,79 грн, отже вимога є дійсною. У період з листопада 2017 до березня 2024 року грошові кошти боржником ні за кредитним договором ні за рішенням суду не сплачувались. Отже на момент звернення до суду з позовом, сума заборгованості за рішенням суду становила 1 154 673,30 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 06 лютого 2025 року позов ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» три проценти річних та інфляційні втрати за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 14 123,79 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 24 лютого 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» витрати на правову допомогу у розмірі 15 500,00 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 04 червня 2025 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» задоволено. Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 лютого 2025 року в частині відмовлених позовних вимог і судового збору скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення. Позов ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» 278 088,26 грн інфляційних витрат за невиконання грошового зобов`язання за період з 13 квітня 2017 року до 09 січня 2020 року та три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 13 квітня 2017 року до 09 січня 2020 року у розмірі 95 092,13 грн за невиконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 лютого 2012 року у справі № 2-539/2011(1). В іншій частині рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 лютого 2025 року залишено без змін. Компенсовано ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» за рахунок держави судовий збір у розмірі 11 619,12 грн. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 лютого 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» витрати на правову допомогу в розмірі 15 500,00 грн.

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 04 червня 2025 року, в якій просить оскаржуване судове рішення скасувати та направити справу на новий розгляд.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Конституційний Суд України у Рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. При цьому Конституційний Суд України звернув увагу, що зазначений припис має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності. Пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Ціна позову у справі складає 387 304,18 грн (286 154,75 грн + 101 149,43), яка станом на 01 січня 2025 року не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028 х 250= 757 000,00 грн).

Враховуючи зазначене вище, постанова Київського апеляційного суду від 04 червня 2025 року не підлягає касаційному оскарженню відповідно до положень частини третьої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, яка не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню, якщо справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для заявника.

Верховний Суд зазначає, що вжите законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей, девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає загальнодержавне значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчий процес (референдум), обороноздатність держави, її суверенітет, найвищі соціальні цінності, визначені Конституцією України, тощо.

Стосовно «виняткового значення» справи для учасника справи, то Верховний Суд зазначає: у даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційний скарзі.

Проте, касаційна скарга не містить обґрунтованих аргументів, які б свідчили про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи й вказували на те, що предмет даного спору стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства в контексті наведених вище критеріїв, а справа мала виняткове значення для заявника.

Оцінивши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що посилання заявника на положення підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України є необґрунтованими, оскільки предмет спору не містить обґрунтованих фактичних передумов для віднесення справи до категорії винятково значимих.

Інших доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведено.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, ухвалене у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення спору; наявність випадків, передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, колегією суддів не встановлено, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 04 червня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков
Р. А. Лідовець
Д. Д. Луспеник