Провадження № 2/344/153/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківськийміський суд Івано-Франківськоїобласті в складі:

головуючої судді Бабій О.М.,

секретарів Волощук Є.Ю., Явецької Ю.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Тугай І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про виділ частки земельної ділянки в натурі,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 15.09.2021 року звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про виділ частки земельної ділянки з спільної сумісної власності в натурі.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , що зареєстровано за ним в цілому на підставі договору дарування від 25.04.1997 року в реєстрі прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 27721137. Будинок по АДРЕСА_2 одноповерховий, 3-х квартирний, особнякового типу, співвласниками якого є відповідачі.

Зокрема, ОСОБА_5 , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.07.2015р. належить квартира АДРЕСА_3 , що в цілому зареєстрована за ним на праві власності за реєстраційним номером 3784317. ОСОБА_4 на підставі договору довічного утримання від 01.05.2004 р. належить квартира АДРЕСА_4 , що в цілому зареєстровано за ним на праві власності в реєстрі прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 5488296. Рішенням Івано-Франківської міської ради від 07.12.2006 року затверджено технічну документацію із землеустрою та передано у спільну сумісну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0836 га на АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 .

На підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), затвердженої 31.07.2017р., ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , проведено державну реєстрацію присадибної земельної ділянки по АДРЕСА_2 площею 0,0836 га, кадастровий номер :06:002:0478 міським відділом ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області, дата державно реєстрації 14.12.2017р., про що внесено запис в Державному реєстрі речових прав індексний номер 44233353 від 26.11.2018р. про право спільної сумісної власності. кадастровий номер :06:002:0478.

Таким чином, частки у праві спільної сумісної власності на спірну земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0836га, між співвласниками будинку по АДРЕСА_2 є рівними, іншої домовленості між її співвласниками не існувало, тому арифметична частка кожного з них становить 1/3 цієї земельної ділянки.

Для забезпечення повноти володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою позивач хоче здійснити виділення з неї своєї частки в натурі. За його зверненням землевпорядна організація, на підставі плану меж земельної ділянки згідно технічної документації із землеустрою, виготовила план-схему розподілу земельної ділянки по АДРЕСА_2 , кадастровий номер :06:002:0478 площею 0,0836га, згідно якого такий розподіл, відповідно до рівності в ній часток кожного із співвласників будинку та з врахуванням наявних в ньому окремих входів/виходів є можливим. Зокрема, згідно плану-схеми розподілу земельної ділянки пропонується виділення кожному із співвласників будинку земельної ділянки площею по 0.0190 га, зокрема, ОСОБА_3 власнику квартири АДРЕСА_5 , відповідачу ОСОБА_5 власнику квартири АДРЕСА_6 , пропонується виділення земельної ділянки, площею 0,0190 га, з розташуванням що проходить до його входу/виходу в будинку, за розмірами 0,45, 2.46, 2.26, 1.29, 16.23. 3,92, 8.09,4.95,1.05,3.72. Відповідачу ОСОБА_4 власнику квартири АДРЕСА_7 , пропонується виділення земельної ділянки, що позначено площею 0,0190 га, в межах та напроти його входу/виходу в будинку, за розмірами 9,53,2.49,14,17. При цьому, в спільному користуванні співвласників квартир АДРЕСА_8 залишається частина земельної ділянки площею 0,0266 га, що під будинком в цілому та для забезпечення проходу всіма на вулицю. Пропонована можливість розподілу/виділу земельної ділянки відповідає 1/3 частці кожного із співвласників і їх права на користування нерухомим майном не порушуються. За наведених підстав просить позов задовольнити та виділити частку земельної ділянки зі спільної сумісної власності в натурі.

Ухвалою суду від 01.10.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

17.01.2022 року представник відповідача ОСОБА_5 - адвокат Тугай І.М., подав відзив на позовну заяву, згідно якого у задоволенні позову просив відмовити. Зокрема зазначив, що визнає фактичні обставини, вказані в позовній заяві в частині того, що ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є співвласниками земельної ділянки по АДРЕСА_2 , площею 0,0836га кадастровий номер 0:06:002:0478. На вказаній земельній ділянці розміщено трьохквартирний житловий будинок. Вказані квартири перебувають у власності кожної зі сторін спору. Зокрема, у власності позивача ОСОБА_3 перебуває квартира АДРЕСА_5 , однокімнатна, загальною площею 35,6 кв.м., у власності ОСОБА_5 перебуває квартира АДРЕСА_6 , двокімнатна, загальною площею 57,5 кв.м., у власності ОСОБА_4 є квартира АДРЕСА_7 , однокімнатна, загальною площею 31.3 кв.м. Однак варіант виділу, запропонований позивачем, нажаль не враховує правові норми. Такий позов міг би бути задоволеним у випадку відсутності на спільній земельній ділянці, розподіл якої пропонується зробити, будівель та споруд, які належать різним власникам так і на праві спільної сумісної власності цим особам. Тобто. визначальним для виділу в натурі частки в спільній частковій власності є технічна можливість такого виділу відповідно до часток співвласників, однак позивачем такого доказу не подано, що позбавляє суд можливості вирішити питання про виділ в натурі частки в спільній частковій власності. Позивач подає схему, складену землевпорядною організацією, яка на його думку підтверджує можливість розподілу земельної ділянки. проте з цим погодитись неможливо, оскільки схема розподілу містить тільки графічні матеріали і не містить жодних висновків, з посиланням на державні будівельні норми, а тому така схема не є належним і допустимим доказом для задоволення позову у справі. Геодезична зйомка земельної ділянки, що здійснена КВП «Архітектурно-планувальне бюро-ІФ». вказує на наявність спільних комунікацій для обслуговування будинку, на частині земельної ділянки, які позивач просить виділити собі у приватну власність. Враховуючи наведене, в задоволенні позову слід відмовити повністю.

03.02.2022 року від позивача надійшла відповідь на відзив в якій він зазначив, що позовні вимоги підтримує із підстав наведених у позові, вважає, що частки у праві спільної сумісної власності щодо земельної ділянки є рівними та виділ частки в натурі можливий.

Ухвалою суду від 05.05.2022 року призначено земельно-технічну експертизу та провадження у справі зупинено.

11.05.2023 від судового експерта А.Максимчина надійшов висновок №018/05-23 згідно проведеної земельно-технічної експертизи.

Ухвалою суду від 13.06.2023 року призначено повторну земельно-технічну експертизу та провадження у справі зупинено.

16.01.2025 року від судових експертів надійшов висновок № 1497/23-28 згідно проведеної земельно-технічної експертизи.

25.02.2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 02.04.2025 року витребувано у Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

30 квітня 2025 року отримано копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із якої вбачається що правонаступником померлого є ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 14.05.2025 року залучено до участі в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про виділ частки земельної ділянки в натурі, в якості правонаступника ОСОБА_5 ОСОБА_2 .

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів наведених у позовній заяві, відповіді на відзив, просили позов задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні 11.06.2025 року позовні вимоги не визнав, не погоджується на варіанти розподілу, які запропоновані експертом,оскільки не вважає, що частки співвласників земельної ділянки є рівними, оскільки площа квартир в будинку, є різною, в когось більше в когось менше, тому земельна ділянка повинна ділитись пропорційно до розміру площ квартир кожного з співвласників.

В судове зсідання 01.07.2025 представник відповідача не прибув, повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши пояснення представників сторін, судових експертів, дослідивши письмові матеріали, встановивши таким чином фактичні обставини справи, застосовуючи загальні засади цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, утверджуючи та забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принцип неупередженості, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 , що зареєстровано за ним в цілому на підставі договору дарування від 25.04.1997 року в реєстрі прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 27721137 (т. 1 а.с.5).

Відповідачу ОСОБА_5 , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.07.2015р. належить квартира АДРЕСА_3 , що в цілому зареєстрована за ним на праві власності за реєстраційним номером 3784317 (т. 1 а.с.6).

На даний час власником квартири, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , є ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину та о підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав (т. 2 а.с.75).

ОСОБА_4 на підставі договору довічного утримання від 01.05.2004 р. належала квартира АДРЕСА_4 , що в цілому зареєстровано за ним на праві власності в реєстрі прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 5488296 (т. 1 а.с.7).

Будинок по АДРЕСА_2 одноповерховий, 3-х квартирний, особнякового типу, співвласниками якого є відповідачі.

Рішенням Івано-Франківської міської ради від 07.12.2006 року затверджено технічну документацію із землеустрою та передано у спільну сумісну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0836 га на АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 . Сторони по справі набули право користування спірною земельною ділянкою, як співвласники будинковолодіння, що розташований на цій земельній ділянці з метою користування частинами цього будинку та його обслуговування (т. 1 а.с.8).

Позивач зазначає, що на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), затвердженої 31.07.2017р., ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , проведено державну реєстрацію присадибної земельної ділянки по АДРЕСА_2 площею 0,0836 га, кадастровий номер :06:002:0478. міським відділом ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області, дата державно реєстрації 14.12.2017р., про що внесено запис в Державному реєстрі речових прав індексний номер 44233353 від 26.11.2018р. про право спільної сумісної власності. кадастровий номер :06:002:0478.

Таким чином, на думку позивача частки у праві спільної сумісної власності на спірну земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0836га, між співвласниками будинку по АДРЕСА_2 є рівними, іншої домовленості між її співвласниками не існувало, тому арифметична частка кожного з них становить 1/3 цієї земельної ділянки.

Для визначення можливості технічного виділу у натурі частини земельної ділянки кадастровий номер :06:002:0478 у справі призначено двічі земельно-технічну експертизу

Зокрема згідно висновку судового експерта №018/05-23 від 10.05.2023 року вбачається, що розділити земельну ділянку кадастровий номер :06:002:0478 для виділу в натурі на три рівні частини відповідно до часток співвласників є можливо, однак внаслідок такого поділу утвориться чотири земельні ділянки, та експертом запропоновано 3 можливі варіанти розподілу земельної ділянки.

Згідно висновку експертів за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №1497/23-28 від 13.01.2025 року, вбачається, що виділити ОСОБА_3 1/3 земельної ділянки кадастровий номер :06:002:0478 можливо, якщо кожному із співвласників належить 1/3 частка цієї ділянки. Також експертами запропоновано 3 можливі варіанти поділу земельної ділянки.

У судовому засіданні 11.06.2025 року судові експерти ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , також надали додаткові пояснення та зазначили, що проводили експертизу враховуючи те, що частки співвласників на земельну ділянку є рівними, так як зазначено в ухвалі суду. Питання пропорційності часток до розміру, площі квартир експертами не досліджувалось, оскільки такого питання не було зазначено в ухвалі суду про призначення експертизи.

Судом установлено, що житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0836 га, кадастровий номер :06:002:0478, яка перебуває у спільній сумісній власності та надана саме для обслуговування такого будинку, а не квартир окремо.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

В статті 369 ЦК України зазначено, що Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Також, відповідно до ст. 89 Земельного кодексу земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом.

У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: в) співвласників жилого будинку; г) співвласників багатоквартирного будинку.

Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом.

Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом.

Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Тобто, у будь-якому випадку співвласники мають право розділити земельну ділянку в натурі у відповідності до належним їм часткам (спільна часткова власність), а у разі неможливості поділу, учасник який забажає виділити свою частку, має право вимагати компенсацію.

Що стосується спільної сумісної власності, то учасники насамперед мають визначити розміри своїх часток (фактично перейти від спільної сумісної до спільної часткової власності), а вже потім здійснювати право на поділ земельної ділянки.

Будинок, який розташований на спільній земельній ділянці сторін є багатоквартирним, оскільки в ньому знаходяться дві і більше квартири, які належать різним власникам

Статтею 42 Земельного кодексу України передбачено, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України). Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

У спільній сумісній власності учасники не мають наперед визначених часток. Право кожного із співвласників рівною мірою поширюється на все спільне майно. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки.

Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не буде передбачено законом або не встановлено судом.

При цьому, у разі бажання поділу земельної ділянки з виділенням частки в натурі, повинна бути фактична можливість такого поділу. І насамперед це стосується земельних ділянок, що знаходяться у спільній сумісній власності співвласників багатоквартирного будинку.

Позивач зазначає, що йому та відповідачам земельна ділянка площею 0,0836 га, кадастровий номер :06:002:0478 належить у рівних частках, а тому просить виділи для нього 1/3 в натурі.

Але, як встановлено судом площа квартири АДРЕСА_5 власником якої є ОСОБА_3 становить 35.6 кв.м., площа квартири АДРЕСА_9 власником якої є ОСОБА_5 , становить 57.5 кв.м., площа квартири АДРЕСА_7 власником якої є ОСОБА_5 , становить 31.3 кв.м.

Отже, в даному випадку частка кожного власника квартири на спільну земельну ділянку також буде різною, пропорційно до площі його квартири.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 08.04.2020 року по справі № 759/16282/14-ц, від 15.11.2023 року по справі № 199/7810/17.

Статтею 89 ЗК України встановлено, що в осіб - співвласників жилого будинку виникає спільна сумісна власність на земельну ділянку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Частиною 4 статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі переходу права власності на будинок і споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будинку і споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будинку і споруди.

Згідно роз`яснення, викладеного у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, тому відповідно до ст. 88 ЗК слід брати до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов`язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі.

Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Отже, твердження позивача, що частки у праві спільної сумісної власності на спірну земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0836га, між співвласниками будинку по АДРЕСА_2 є рівними, є не обґрунтованим.

Земельна ділянка з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських будівель функціонально придатна виключно для названих потреб. Тобто її використання нерозривно пов`язане із житловим будинком та господарськими будівлями, що розташовані в її межах.

Належних, допустимих та достатніх доказів того, що сторонам належить частка земельної ділянки, яка відповідає їхній частці власності у будинковолодінні позивачем суду не надано.

Висновок експертів за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи надає варіанти виділу 1/3 частки земельної ділянки, тобто при умові, що частки співвласників є рівними, але в даному випадку суд не вважає, що частки є рівними та кожному належить по 1/3 частині земельної ділянки.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В ст. 13 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності, відповідно до якого, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України обов`язок доказування і подання доказів покладено на сторони.Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

В даному випадку в суду не було сумніву у добросовісному здійсненні сторонами їхніх процесуальних прав та виконанні обов`язків щодо доказів, оскільки обидві сторони мали адвокатів, яким норми права щодо подання доказів добре відомі чи мали б бути відомі. У процесі розгляду справи проведено двічі земельно-технічну експертизу

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, відповідно дост.ст.42, 88, 89, 120 ЗК України, ст.ст. 364, 368, 369, 370 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про виділ частки земельної ділянки в натурі відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бабій О.М.

Повний текст рішення складено 04 липня 2025 року.