КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/5032/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Нежури В.А., Соколової В.В.

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Мазур Ю.Ю.,

у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, -

встановив:

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.

У липні 2021 року КП Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" звернулось до суду із позовом про стягнення заборгованості.

Вимоги позову мотивує тим, що позивач з 01 травня 2018 року є надавачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Вказує, що на виконання вимог Закону України "Про житлово-комунальні послуги" позивачем на основі типового договору підготовлено та опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті "Хрещатик" від 28 березня 2018 року.

Квартира АДРЕСА_1 під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, отже відповідачка є споживачем послуг наданих позивачем.

Відповідачка у встановленому законом порядку від надання послуг централізованого опалення та/або централізованого гарячого водопостачання не відмовлялась.

З посиланням на положення статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", пункти 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення вказує, що відповідачка своєчасно не сплачувала за спожиті послуги, в результаті чого станом на момент подачі позовної заяви наявна заборгованість за послуги центрального опалення у розмірі 11 668,61 гривень та з центрального постачання гарячої води у розмірі 19 867,64 гривень.

Отже, за період діяльності позивача, тобто з 01 травня 2018 року загальний розмір заборгованості відповідачки перед позивачем за надані послуги складає 31 536,25 гривень.

Крім цього, позивач на підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року №602-18, що укладений між ПАТ "Київенерго" та КП "Київтеплоенерго" набув право вимоги до відповідачки щодо виконання ним грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та/або центрального постачання гарячої води.

Згідно пункту 3.4.2. договору цесії КП "Київтеплоенерго" має право на отримання замість кредитора від споживачів, визначених у Додатку №1 та/або Додатку №2 до договору цесії, сплати заборгованості.

Не оплаченою відповідачкою залишається заборгованість за договором цесії за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 16 300,17 гривень (заборгованість за послуги з центрального опалення у розмірі 8 557,32 гривень та за послуги центрального постачання гарячої води у розмірі 7 742,85 гривень).

Звертає увагу, що у період до 01 травня 2018 року надання послуг здійснювалось на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що розроблений на основі типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, який опубліковано 31 липня 2014 року на офіційному сайті ПАТ "КИЇВЕНЕРГО", а також у газеті "Хрещатик" від 06 серпня 2014 року №111 (4511).

Мотивуючи наведеним, просить суд стягнути з відповідачки:

- заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 11 668,61 гривень;

- заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 19 867,64 гривень;

- заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 8 557,32 гривень;

- заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 7 742,85 гривень;

- сплачений позивачем судовий збір.

2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення/централізованого постачання гарячої води за період з 01 травня 2018 року у розмірі 31 536,25 грн.

У решті вимог позову відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» судовий збір у розмірі 1135,00 грн.

Відмовивши у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за спожиті послуги до травня 2018 року, суд першої інстанції зробив висновок, що згідно витягу, наданого позивачем до договору про відступлення прав вимог, заборгованість ОСОБА_1 за послуги ЦПГВ та ЦО включає в себе, в тому числі, заборгованість, яка є предметом судового спору або таку, що підлягає стягненню на підставі судового рішення, що ставить під сумнів відсутність судового рішення про стягнення заборгованості за спірний період. Позивачем не надано розрахунку за вказаний період, з якого вбачалося б період нарахування заборгованості.

Відтак, суд зробив висновок про недоведеність позовних вимог в частині стягнення заборгованості за період до 1 травня 2018 року.

Суд першої інстанції вказав, що відповідачка не заперечувала, що отримує послуги з централізованого постачання гарячої води та послуг з централізованого опалення, проте заявила про застосування позовної давності. Тому, уважаючи, що відповідачка частково визнала позовні вимоги, суд розподілив судові витрати на підставі частини 1 статті 142 ЦПК України.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з ухваленим рішенням в частині відмови у стягненні заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 16 300,00 гривень, судового збору у розмірі 1 135,00 гривень, та витрат, пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в розмірі 33,00 гривень, КП Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" подано апеляційну скаргу.

Зазначає на неправильне застосування судом першої інстанції позовної давності.

Вказує, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Якщо договором не встановлено інший строк, то з 21 числа кожного місяця, що слідує за розрахунковим, починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення.

Пунктом 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширення коронавірусної хвороби, строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину.

Отже, позовна давність обраховується, починаючи з березня 2017 року, що свідчить про дотримання позивачем позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Звертає увагу, що матеріали справи містять детальний розрахунок заборгованості, нарахованої з квітня 2017 року за надані послуги ПАТ "Київенерго" до 01 травня 2018 року на суму 16 300,17 гривень, переданої за договором №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року, укладеного між ПАТ "КИЇВЕНЕРГО" та КП (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго".

Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги положення частини 3 статті 322 ЦК України, оскільки на момент подачі позовної заяви згідно інформації, що обліковується у базі даних споживачів комунальних послуг, за вказаною адресою відповідачка значиться власником квартири.

Крім цього, позивачем до позовної заяви долучено інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №279511104 від 13 жовтня 2021 року, з якої убачається, що ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 .

Мотивуючи наведеним, просить суд рішення Голосіївського районного суду від 02 жовтня 2024 року в частині відмови у стягненні заборгованості до 01 травня 2018 року скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову. Стягнути судові витрати.

4. Позиція учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

5. Позиція суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2024 року оскаржується лише в частині відмови у стягненні заборгованості за спожиті послуги до 01 травня 2018 року у розмірі 16 300,17 гривень, стягненні судового збору у розмірі 1 135,00 гривень та стягненні судових витрат пов`язаних з отриманням інформаційної довідки з Реєстру речових прав на нерухоме майно у сумі 33,00 гривень, отже в іншій частині рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2024 року колегією суддів не переглядається.

6. Фактичні обставини справи, установлені судом.

З матеріалів справи установлено, що КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води власникам квартир в будинку АДРЕСА_1 , з 01 травня 2018 року. До 01 травня 2018 року надання таких послуг здійснювало ПАТ "КИЇВЕНЕРГО".

11 жовтня 2018 року між ПАТ "КИЇВЕНЕРГО" та КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" укладено Договір №602-18 про відступлення права вимоги (цесії). За пунктом 1.1 вказаного договору ПАТ "КИЇВЕНЕРГО" відступило право вимоги, а КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання з урахуванням оплат, що отримані ПАТ "КИЇВЕНЕРГО" до дати укладення цього договору. До позовної заяви КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" долучені копії додатку № 1 до договору №602-18 про відступлення права вимоги (цесії), відповідно до яких ПАТ "КИЇВЕНЕРГО" відступило КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" право вимоги за особовим рахунком НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягненню заборгованості, яка складається із заборгованості за послуги з централізованого опалення в розмірі 8 557,32 грн та централізованого гарячого водопостачання 7 742,85 (а.с. 15-19).

Відповідно до даних розрахунку заборгованості за період з травня 2018 року по квітень 2021 року, доданого позивачем до позовної заяви, убачається, що розмір заборгованості за послуги з централізованого опалення становить 11 668,61 гривень, з централізованого постачання гарячої води 19 861,64 гривень (а.с. 7).

Згідно даних свідоцтва про право власності на житло від 16 лютого 1999 року квартира АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_1 та членам її сім`ї ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в рівних долях (а.с. 58).

Згідно даних довідки про реєстрацію місця проживання особи убачається, що ОСОБА_1 з 18 жовтня 1973 року зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 (а.с.26).

7. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.

Відповідно до частини 4 статті 319 ЦК України власність зобов`язує.

Відповідно до частини 1 статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до статті 20 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги», статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII, пунктів 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Згідно статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV та статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Частина 7 статті 26 цього Закону визначає, що договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

За приписами статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині не правильного, на думку скаржника, застосування судом першої інстанції позовної давності, колегія суддів зазначає про таке.

Із змісту оскаржуваного рішення, убачається, що таке містить обрахування позовної давності за заявою відповідачки.

Разом з цим, підставою для відмови у стягненні заборгованості, що виникла до 01 травня 2018 року, є не застосування позовної давності, як помилково зазначає скаржник, а недоведеність розміру заборгованості, що виникла за період до 1 травня 2018 року.

Отже, враховуючи те, що підставою для відмови позову в частині стягнення заборгованості, що виникла до 01 травня 2018 року стала недоведеність розміру заборгованості та періоду її виникнення, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в частині не правильного застосування судом позовної давності.

Крім цього, суд уважає такими, що суперечать матеріалам справи доводи скаржника про те, що матеріали справи містять детальний розрахунок нарахованої заборгованості з квітня 2017 року по 01 травня 2018 року, оскільки такого розрахунку матеріали справи не містять.

Щодо вимог апеляційної скарги в частині стягнення 33,00 гривень судових витрат, пов`язаних із отриманням з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, апеляційний суд зазначає, що про таке не було заявлено у суді першої інстанції.

Крім цього, ані до позовної заяви, ані до апеляційної скарги доказів понесення таких витрат, як і витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачем не додано.

Щодо вимог апеляційної скарги в частині розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає про таке.

Згідно частини 1 статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно частини 1 статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналіз положень частини 1 статті 142 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що така може бути застосована у разі визнання відповідачем позову, про що зроблено відповідну заяву.

Апеляційний суд зазначає, що змість відзиву відповідачки на позов не дає підстав для висновку про визнання відповідачкою позову, а часткове визнання розміру заборгованості за послуги централізованого опалення в сумі 11668,91 грн за період з 2 червня 2018 року не може уважатися заявою про визнання позову.

За таких обставин, суд першої інстанції помилково розподілив судові витрати згідно частини 1 статті 142 ЦПК України, оскільки такі підлягають розподілу на загальних підставах (статті 141 ЦПК України).

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Установлено, що за результатами розгляду справи вимоги позову задоволено на 66% (31 536,25 гривень х 100 / 47 836,42 гривень).

Отже, з ОСОБА_1 на підставі частини 1 статті 141 ЦПК України на користь позивача підлягає стягненню 1 498,20 гривень сплаченого позивачем судового збору (2 270,00 гривень х 66%).

Суд першої інстанції на викладене уваги не звернув, помилково розподілив судові витрати у цій справі на підставі частини 1 статті 142 ЦПК України.

Таким чином, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» судового збору слід змінити, збільшивши розміру судового збору, що підлягає стягненню з відповідачки до 1 498,20 гривень.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2024 року в частині розподілу судових витрат змінити, збільшити розмір судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» з 1 135,00 гривень до 1 498,20 гривень.

В іншій оскарженій частині рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядкуне підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді В.А. Нежура

В.В. Соколова