ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5366/25 Справа № 201/8914/20 Суддя у 1-й інстанції - Демидова С. О. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Халаджи О. В.

суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.,

секретар Піменова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2025 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Державний виконавець Соборного відділу ДВС у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чуприна Валерія Олегівна, ОСОБА_3 , на бездіяльність та дії державного виконавця (суддя першої інстанції Демидова С.О., повний текст ухвали складено 11 березня 2025 року),

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою, заінтересовані особи: Державний виконавець Соборного відділу ДВС у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чуприна Валерія Олегівна, ОСОБА_3 , на бездіяльність та дії державного виконавця, в якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чуприни Валерії Олегівни в частині неврахування під час розрахунку заборгованості з аліментів внесених ОСОБА_1 у період з 11.11.2022 року по 04.03.2024 року суми 87 733, 00 грн. в рахунок сплати аліментів у виконавчому провадженні N?63446505;

- визнати неправомірним розрахунок заборгованості зі сплати аліментів без номеру та дати, здійснений станом на серпень 2024 року, долучений до відповіді Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) датованої від 19.09.2024 року N?63446505/7, складений заступником начальника Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чуприною Валерією Олегівною у виконавчому провадженні N?63446505;

- зобов?язати заступника начальника Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чуприну Валерію Олегівну або іншу уповноважену посадову особу Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в провадженні якої перебуває виконавче провадження N?63446505, вжити дії щодо скасування розрахунку заборгованості зі сплати аліментів без номеру та дати, здійснений станом на серпень 2024 року, долучений до відповіді Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) датованої від 19.09.2024 року N?63446505/7 та здійснити перерахунок розміру заборгованості по сплаті аліментів боржника ОСОБА_1 з урахуванням сплачених сум у період з 11.11.2022 року по 04.03.2024 року в загальному розмірі 87 733 гривень 00 копійок;

- зобов?язати заступника начальника Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чуприну Валерію Олегівну або іншу уповноважену посадову особу Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в провадженні якої перебуває виконавче провадження N?63446505, вжити дії щодо виключення відомостей про ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з Єдиного реєстру боржників.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2025 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Державний виконавець Соборного відділу ДВС у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чуприна Валерія Олегівна, ОСОБА_3 , на бездіяльність та дії державного виконавця відмовлено.

Із вказаною ухвалою суду не погодився ОСОБА_1 , та через свого представника ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також без врахування обставин, що мають значення для справи.

Скарга мотивована тим, що місцевим судом не було з`ясовано, що у сторін відсутні інші домовленості та у ОСОБА_1 , перед ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відсутні інші обов`язки як боржника, між батьками дитини не існують угоди щодо порядку сплати грошових коштів на утримання дитини, та що боржник несе додаткові витрати на дитину.

Вказує, що платежі здійснені у період з 11.11.2022 року по 04.03.2024 року в загальному розмірі 87733,00 грн. мали бути враховані державним виконавцем при обрахунку заборгованості.

Наголошує на тому, що у неповнолітнього сина ОСОБА_1 ОСОБА_5 , відкритий власний банківський рахунок у АТ КБ «ПриватБанк», куди боржник здійснював перерахування, що не суперечить вимогам чинного законодавства.

ОСОБА_2 просила ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2025 року скасувати та задовольнити скаргу ОСОБА_1 у повному обсязі.

Від представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначив, що скаржник був обізнаний, що відповідно до виданого судового наказу він був зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_3 (стягувача) аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Скаржнику було також і відомо про відкрите виконавче провадження сплата аліментів на виконання судового наказу мала та повинна була здійснюватися на рахунок виконавчої служби або безпосередньо стягувачу з одночасним інформуванням органу виконавчої служби. Іншого способу сплати аліментів (перерахування на рахунок сина) на дитину після відкриття виконавчого провадження, за виданим судовим наказом, не існувало та не змінювалось.

ОСОБА_7 просив оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Від Соборного відділу ДВС відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Представник ОСОБА_6 ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги, просила задовольнити її у повному обсязі.

Представник Соборного відділу ДВС у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що в провадженні Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська перебувала цивільна справа за заявою ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 .

12 жовтня 2020 року Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) аліментів на отримання дитини ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 17 вересня 2020 року.

В подальшому за зверненням стягувача 02 листопада 2020 року було відкрито виконавче провадження № 63446505 в Соборному відділі державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

В матеріалах справи містяться виписка по рахунку ОСОБА_1 , в якій є виплати з призначенням «матеріальна допомога дитині».

Із відповіді від 24 вересня 2024 року (датованої 19 вересня 2024 року) за вих. №63446505/07 вбачається, що суми, перераховані ОСОБА_1 не були враховані під час розрахунку заборгованості у зв`язку з тим, що отримувач коштів ОСОБА_4 , а стягувачем за виконавчим провадженням є ОСОБА_3 . При цьому суму заборгованості станом на дату звернення заборгованість складає 72 959, 10 грн. Так, на думку боржника приватний виконавець безпідставно не врахував кошти переведені останнім, на картковий рахунок сина.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець цілком правомірно не врахував при обчисленні розміру заборгованості зі сплати аліментів сплачені грошові кошти безпосередньо сину ОСОБА_4 , бо він не є стороною виконавчого провадження і не має права отримувати кошти за рішенням суду, виплачені сину кошти не зазначені при перерахуванні, як суми сплачені в рахунок аліментів, а зазначалися, як додаткові кошти.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців

Так, згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.

Відповідно до ч. 1, п.1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з ч. 3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення сум заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Статтею 195 СК України визначено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не проводилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у Соборного відділу ДВС перебуває виконавче провадження №63446505 з виконання документа:судовий наказ №201/8914/20 виданий 02 жовтня 2020 року Жовтневим районний судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі частини його заробітку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 17 вересня 2020 року.

02 листопада 2020 року було відкрито виконавче провадження №ВП 606448606 за вказаним судовим наказом.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за період січень 2022-грудень 2024 року у боржника наявна заборгованість у розмірі 72959,10 грн.

У постанові про відкриття виконавчого провадження №63446505 від 02.11.2020 року зазначено стягувачем ОСОБА_3 (а.с.16).

Вказуючи про оплату аліментів у період з 11.11.2022 року-04.03.2024 року ОСОБА_1 всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів здійснення таких платежів на користь стягувача ОСОБА_3 а саме вона за судовим наказом є одержувачем аліментів на сина.

Крім того, з наявної в матеріалах справи роздруківки рахунку ОСОБА_4 вбачається, що дійсно, кошти ОСОБА_1 сину перераховував, однак призначення платежу вказано «Матеріальна допомоги дитині», а отже апеляційний суд у даному випадку не враховує спірні суми саме у якості аліментів, оскільки сама батьком було вказано, що ці кошти є матеріальною допомогою, тобто за власним бажанням боржник перераховував суми на рахунок сина.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для здійснення перерахунку заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів за судовим наказом від 02.10.2020

У постанові Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі № 759/4666/20 (провадження № 61-19514св21) зазначено, що суди встановили, що боржник не надав доказів, що оспорювані квитанції доводили саме таке призначення платежів як аліменти, враховуючи те, що він визнавав понесення додаткових витрат на дитину. За таких обставин Верховний Суд дійшов переконання, що суди зробили обґрунтований висновок про правомірність дій державного виконавця та не встановлення підстав для задоволення скарги.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновкам суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).,

Судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

О.В. Агєєв

Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 2 липня 2025 року.

Головуючий-суддя О.В. Халаджи