Провадження № 2/756/383/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року м. Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Діденка Є.В.,

за участю секретаря Павлишина О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», третя особа - Головне управління Державної податкової служби у м. Києві, про визнання правочину недійним,

у с т а н о в и в:

14.03.2024 року позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить: визнати недійним правочин про прощення (анулювання) боргу ОСОБА_1 , який виник перед ТОВ «Кей-Колект» на підставі договору про надання споживчого кредиту № 0 від 19.08.2007 р., який оформлений у письмовій формі шляхом направлення ТОВ «Кей-Колект» на адресу ОСОБА_1 повідомлення про анулювання боргу вих. № 735112/КК-may_113 від 11.05.2016 року.

Позов обґрунтований тим, що 19.10.2007 року Позивач на підставі договору купівлі-продажу набув у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , вартість 782850 гривень. Грошові кошти на придбання квартири були отримані в кредит на підставі Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 19.08.2007 р. з АКІБ «УКРСИББАНК», сума кредиту 149650 доларів США, в еквіваленті 755732,50 грн. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитом позивач за Договором іпотеки № 65577 від 19.10.2007 року, передав в іпотеку банку вказану квартиру. У зв`язку з неможливість внесення чергових платежів у позивача виникла заборгованість перед банком. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29.06.2010 року з Позивача стягнута заборгованість у розмірі 187530,53 доларів США, в еквіваленті 1 486 179,51 грн. 13.02.2012 року між банком і ТОВ «Кей-Колект» було укладено Договір факторингу № 2 та Договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, згідно з якими до Відповідача перейшло право вимоги до Позивача за кредитним договором і договором іпотеки. У процесі переговорів з Відповідачем було досягнуто домовленість про передачу права власності на квартиру і прощення боргу. 03.12.2015 року рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. на підставі Договору іпотеки № 65577 було проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ «Кей-Колект». 05.02.2016 р. ТОВ «Кей-Колект» направило Позивачу повідомлення про анулювання боргу, яким повідомило, що з метою виконання вимог п.п. д) п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 та 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, повідомлено про прийняття 12.03.2015 року рішення про анулювання його заборгованості в розмірі 214100,26 доларів США. Надалі 11.05.2016 року ТОВ «Кей-Колект» направив на адресу Позивача додаткове повідомлення про анулювання (прощення) боргу у зв`язку із реалізацією права на нерухоме майно, ким було забезпечено виконання зобов`язання за кредитним договором на підставі статей 37, 38 Закону України «Про іпотеку», що відбулось 03.12.2015 р, підтвердженням чого є Витяг з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У цьому ж додатковому повідомлення було вказано, що анульована заборгованість є доходом Позивача відповідно до п.п. 164.2.17 ст. 164 ПК України, як додаткове благо та Позивачу необхідно самостійно відобразити зазначену суму у річній податковій декларації та сплатити податки. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15.11.2018 року визнано протиправною та скасовано реєстрацію права власності на квартиру за ТОВ «Кей-Колект». 20.12.2018 року Головним управлінням ДФС у м. Києві ДФС України було складено Акт за результатами перевірки ОСОБА_1 , у якому податковий орган встановив отримання Позивачем додаткового блага внаслідок прощення боргу в сумі 5062978,82 грн., та повинен сплатити податок на доходи фізичних осіб в сумі 638619,38 грн. та військовий збір 47942,13 грн. На підставі вказаного Акту були складені Податкові повідомлення-рішення від 23.01.2019 р.

Позивач стверджує, що правочин із прощення боргу має бути визнаний недійним, оскільки він передбачав анулювання боргу у зв`язку з набуттям Відповідачем прав власності на квартиру, що було в подальшому скасовано. 11.08.2022 року між Позивачем і Відповідачем укладено Договір № 11/08/21/735112 про припинення зобов`язання переданням відступного. Згідно з його умовами, для припинення зобов`язання Позивач зобов`язався передати Відповідачу суму еквівалентом 25000,00 доларів США (668892,50 грн.). 02.11.2021 Позивач передав представнику Відповідача суму 246 000 грн., відповідно до розписки. 12.11.2021 Позивач перерахував на рахунок Відповідача суму 657250,00 грн. Відповідач видав Позивачу довідку про припинення зобов`язання у зв`язку з укладенням Договору № 11/08/21/735112 про припинення зобов`язання переданням відступного. Тому, Позивач вказує, що фактично зобов`язання між Сторонами були припинені у листопаді 2021 р., а не у 2016 році. Правочин про прощення боргу не створив жодних правових наслідків, має ознаки фіктивності, необґрунтовано став підставою для виникнення податкових зобов`язань.

Ухвалою судді від 18.03.2024 року справу передано за підсудністю до Оболонського районного суду м. Києва.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 15.05.2024 року справа розподілена судді Діденку Є.В.

Ухвалою судді від 21.05.2024 року відкрите загальне позовне провадження, справа призначена у підготовче засідання на 01.08.2024 року.

01.08.2024 року підготовче засідання відкладене на 26.09.2024 року за клопотанням сторін.

26.09.2024 року розгляд справи не відбувся через перебування судді у нарадчій кімнаті у складі колегії у кримінальному провадженні. Наступне засідання призначене на 21.11.2024 року.

21.11.2024 року розгляд справи не відбувся через відсутність в суді електропостачання. Наступне засідання призначене на 17.12.2024 року.

Ухвалою суду від 17.12.2024 року вирішено закрити підготовче провадження, справа призначена до розгляду по суті на 18.02.2025 року.

18.02.2025 року судове засідання не відбулось через перебування судді у нарадчій кімнату у складі колегії суддів у кримінальному провадженні. Наступне засідання призначено на 17.04.2025 року.

Ухвалою суду від 17.04.2025 року вирішено залучити до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Державної податкової служби у м. Києві, відкладено розгляд на 12.06.2025 року.

26.05.2025 року до суду від ГУ ДПС у м. Києві надійшли письмові пояснення, у яких вказано, що у Позивача виник податковий борг у зв`язку із прощенням боргу ТОВ «Кей-Колект», в сумі 638619,38 грн. податку на доходи фізичних осіб та 47942,13 грн. військового збору, щодо якого вживають заходи стягнення.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з викладених у ньому підстав.

Відповідач повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання у повноваженого представника не направив, відзиву не подавав.

Представник третьої особи ГУ ДПС у м. Києві, в судовому засіданні висловив позицію про розгляд справи на розсуд суду.

Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності та аргументи учасників справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлені судом обставини і відповідні їм правовідносини.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 19.10.2007 року між Позивачем і АКІБ «УкрСиббанк» було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого Позивач отримав кредит в сумі 149650 доларів США, в еквіваленті 755732,50 грн.

19.10.2007 року Позивач за рахунок кредитних коштів на підставі договору купівлі-продажу набув у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , вартість 782850 гривень.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором Позивач за Договором іпотеки № 65577 від 19.10.2007 року, передав в іпотеку банку вказану квартиру.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29.06.2010 року з Позивача стягнута заборгованість у розмірі 187530,53 доларів США, в еквіваленті 1 486 179,51 грн.

13.02.2012 року між банком і ТОВ «Кей-Колект» було укладено Договір факторингу № 2 та Договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, згідно з якими до Відповідача перейшло право вимоги до Позивача за кредитним договором і договором іпотеки.

03.12.2015 року рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. на підставі Договору іпотеки № 65577 було проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ «Кей-Колект».

11.05.2016 року ТОВ «Кей-Колект» направив на адресу Позивача Повідомлення про анулювання боргу № 735112/КК-may_113 в порядку п.п. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 та 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, у якому Відповідач зазначив, що в уточнення раніше направленого повідомлення про анулювання боргу вих. И_5066-735112 від 05.02.2016 р., станом на 12.03.2015 року заборгованість Позивача складала 214100,26 доларів США, в еквіваленті 5062978,82 грн. Рішення про анулювання боргу прийнято 12.03.2015 р. у зв`язку з реалізацією ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» права на нерухоме майно, яким було забезпечено виконання зобов`язань за кредитним договором на підставі ст.ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку». Відповідач зазначив, що відповідно до п.п.164.217 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України анульована сума заборгованості є доходом Позивача, отриманим як додаткове благо, та йому необхідно самостійно відобразити зазначену суму у річній податковій декларації та сплатити податок на доходи фізичних осіб і військовий збір.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15.11.2018 року у справі № 756/14786/16-ц визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Кобелєвої А.М. від 03.12.2015 р. про реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект» на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

20.12.2018 року Головним управлінням ДФС у м. Києві ДФС України було складено Акт за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 , у якому податковий орган встановив отримання Позивачем додаткового блага внаслідок прощення боргу в сумі 5062978,82 грн., та виникнення обов`язку сплатити податок на доходи фізичних осіб в сумі 638619,38 грн. та військовий збір 47942,13 грн.

На підставі вказаного Акту були складені Податкові повідомлення-рішення від 23.01.2019 р.

02.11.2021 року між Позивачем і Відповідачем укладено нотаріально посвідчений Договір про припинення зобов`язання переданням відступного. Згідно з його умовами, сторони домовились про припинення зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 19.10.2007 р. та Договором іпотеки № 67577 від 19.10.2007 р. Натомість, Позивач зобов`язався сплатити на користь Відповідача грошові кошти в сумі 25000 доларів США, за еквівалентом 657250 грн.

02.11.2021 Позивач передав представнику Відповідача суму 246 000,00 грн., відповідно до розписки.

12.11.2021 Позивач перерахував на рахунок Відповідача суму 657250,00 грн., що підтверджено квитанцією.

Відповідач видав Позивачу довідку про припинення зобов`язання від 02.11.2021 у зв`язку з укладенням Договору про припинення зобов`язання переданням відступного, та зазначив про відсутність претензій до Позивача.

Відповідно до встановлених правовідносин, суд керується такими нормами права.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частин 1-3 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Згідно з ч. 5 ст. 203 ЦК України, Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Статтею 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 600 ЦК України, зобов`язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами.

Згідно зі ст. 605 ЦК України, зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Оцінка доказів і мотиви суду.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

На підставі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У пункті 24 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. роз`яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин.

У постанові Верховного Суду від 31.03.2021 року у справі № 201/2832/19 зазначено, що основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Суд зазначає, що прощення боргу за своїм змістом є одностороннім правочином, а саме дією кредитора, що вчиняється ним на власний розсуд, та передбачає звільнення боржника від його обов`язків.

В розумінні статті 605 ЦК України, обов`язковим правовим наслідком прощення боргу є припинення зобов`язання.

У цій справі підтверджено, що Відповідач 12.03.2015 в односторонньому порядку прийняв рішення про прощення боргу Позивача, та у формі письмових Повідомлень від 05.02.2016 та 11.05.2016 повідомив Позивача про анулювання (прощення) його боргу за Договором про споживчий кредит № 0 від 19.10.2007 р.

Вказане повідомлення мало додаткові публічно-правові наслідки для Позивача, зокрема у виді нарахованого податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб (як додаткове благо) в сумі 638619,38 грн. та військового збору 47942,13 грн.

Позивач стверджує, що односторонній правочин з прощення боргу, вчинений Відповідачем, є фіктивним, оскільки не був спрямований на реальне настання обумовлених ним юридичних наслідків, тобто припинення зобов`язання.

Водночас, Позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що в момент вчинення такого правочину, Відповідач не мав справжніх намірів на припинення зобов`язання з Позивачем, та/або мав інші приховані наміри при анулюванні боргу.

Укладення між сторонами Договору про припинення зобов`язання переданням відступного від 02.11.2021 р. не свідчить про фіктивність прощення боргу у момент його вчинення, а лише підтверджує, що у сторін змінились обставини, зокрема внаслідок скасування права власності Відповідача на предмет іпотеки, і юридичні наслідки прощення боргу у виді припинення зобов`язання, не настали.

Таким чином, заявлені підстави для визнання правочину недійним, позивачем не доведені.

Суд також звертає увагу, що з приводу наявного податкового зобов`язання між позивачем та податковим органом виник спір, і рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09.02.2022 року у справі № 640/17397/19, яке набрало законної сили, позивачу відмовлено в задоволенні позову про скасування податкових повідомлень-рішень. У вказаному рішенні судом надавалась оцінка доводам позивача щодо вчинення прощення боргу, і доводи позивача були відхилені.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76, 77-81, 89, 247, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

Суддя Є.В. Діденко