1Справа № 335/49/24 2/335/76/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Калюжної В.В., за участю секретаря судового засідання Махненко А.А., позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Шерстюк А.О., представника відповідача адвоката Шоніної О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Запоріжжя у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про зміну місця проживання дитини, відібрання дитини у матері без позбавлення її батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

02.01.2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить змінити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши місце проживання з батьком ОСОБА_1 за адресою його місця проживання: АДРЕСА_1 , відібрати у матері ОСОБА_2 малолітню дитину ОСОБА_3 без позбавлення батьківських прав та передати батьку ОСОБА_1 , як такому, що самостійно виховує дитину. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне. Сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 26.03.2018 року та мають спільну дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 30.09.2021 року визначено місце проживання дитини разом з матір`ю. Після отримання судового рішення Відповідач перестала виходити на зв`язок та почала створювати перешкоди у спілкуванні з донькою, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Після повномасштабного вторгнення рф відповідач з дитиною виїхала у іншу країну. Під час судового розгляду справи про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною була отримана інформація, що мати з дитиною на території Чехії не мають постійного проживання, переїжджають, виходячи з місця роботи відповідача, дитина не відвідує школу. Таким чином, позивач вважає, що відповідач позбавила спільну дитину сторін права на освіту. Також позивач побоюється, що мати дитини не слідкує за її здоров`ям, оскільки дитина має захворювання, які потребують постійного обстеження та своєчасного лікування.

З урахуванням викладеного, позивач вважає, що відповідач ОСОБА_2 не здійснює належним чином свої батьківські обов`язки, як особа, з якою визначено місце проживання дитини, позбавляючи дитину права на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Натомість, позивач зазначає, що має стабільний заробіток, характеризується позитивно, має у власності житло, де забезпечені усі належні умови для проживання дитини, здатен забезпечити дитину всім необхідним, повною мірою займатися її фізичним та духовним розвитком, чого на теперішній час відповідач забезпечити не в змозі.

Вважає, що залишення дитини разом з матір`ю буде протирічити правам та інтересам дитини, тому просить змінити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , визначивши її місце проживання з батьком.

Також, посилаючись на викладені вище обставини та ст. 170 СК України, просить суд відібрати у матері ОСОБА_2 малолітню дитину ОСОБА_3 без позбавлення батьківських прав та передати батьку, позивачу ОСОБА_1 , як такому, що самостійно виховує дитину.

Ухвалою судді від 08.01.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху (т.1.а.с.48).

06.02.2024 року від відповідача надійшла заява про усунення недоліків на виконання ухвали судді про залишення позову без руху та уточнена позовна заява (т.1, а.с. 59-63).

Ухвалою суду від 19.02.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 в порядку загального позовного провадження, розпочато у справі підготовче провадження, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

28.03.2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позов з додатками (т.1 а.с.86-164, т.1 а.с.165-236), відповідно до якого відповідач проти позову заперечує в повному обсязі. Вважає позов необґрунтованим з наступних підстав. Під час розгляду Жовтневим районним судом м. Запоріжжя справи про визначення місця проживання дитини, Позивач взяв доньку ОСОБА_4 на прогулянку та скрився у невідомому напрямку, як згодом стало відомо ОСОБА_2 , він вивіз доньку до міста Києва, а потім намагався незаконно перетнути з нею кордон. Після затримання ОСОБА_1 , 10.11.2021 року, відповідач прибула до м. Суми та одразу ж забрала свою доньку. Після початку військової агресії, вони з донькою були змушені залишити територію України задля безпеки, передусім, їх життів та здоров`я. Виїзд за кордон також був зумовлений постійними ракетними обстрілами м. Запоріжжя з боку військ рф. Вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що ОСОБА_2 позбавила дитину права на освіту, оскільки дитина відвідує школу у Німеччині. Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

09.04.2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (т.1 а.с.237-240). Позивач вважає необґрунтованими доводи відповідача, викладені у відзиві, оскільки дитина ним була перевезена до м.Київ у серпні 2021 року, коли ще не існувало жодного рішення про визначення місця проживання дитини. Доводи позивача щодо застосування до дитини агресії вважає надуманими і жодним чином не підтвердженими. Також не підтвердженими є доводи щодо заборони батьком спілкуватися дитині з матір`ю. Щодо притягнення його до кримінальної відповідальності, зазначив, що станом на 21.03.2024 року він не має незнятої чи непогашеної судимості. Звертає увагу суду на те, що підставою для звернення до суду із даною позовною заявою про зміну місця проживання дитини, відібрання дитини у матері без позбавлення її батьківських прав стало те, що мати дитини не забезпечує дівчинку належними умовами для проживання, не піклується про стан здоров`я дитини, дитина позбавлена освітнього процесу, адже майже рік не відвідувала навчання онлайн в школі в Україні, а також не відвідувала жодного навчального закладу у Чехії. Просить позов задовольнити.

07.05.2024 року від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. Вважає доводи позивача щодо невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків жодним чином не підтвердженими, а позов таким, що не підлягає задоволенню(т.2, а.с.60-62).

15.05.2024 року позивач подав суду заяву, в якій уточнив позовні вимоги шляхом уточнення адреси його місця проживання, за якою він просить змінити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , надавши копію договору найму житлового приміщення (т. 2, а.с.73-101, 112-119).

Ухвалою суду від 15.05.2024 року зобов`язано третіх осіб у справі надати висновок органу опіки та піклування щодо доцільності зміни місця проживання малолітньої ОСОБА_3 і визначення його за місцем проживання батька, та щодо доцільності відібрання дитини у матері без позбавлення її батьківських прав (т. 2, а.с.106-107).

12.07.2024 року третьою особою, органом опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району надано висновок № 1427/01-19/20.02-1697 від 11.07.2024 року (т.2, а.с.150-153).

У судовому засіданні 15.07.2024 року долучено висновок 01-13/1037 від 05.07.2024 року органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району (т.2, а.с.158, 167-168).

Ухвалою суду від 15.07.2024 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач, який бере участь у судовому розгляді у режимі відеоконференції, та його представник позовні вимоги підтримали на підставах, викладених у позові та заявах по суті справи. Позивач зазначає, що відповідач нехтує своїми батьківськими обов`язками, не забезпечує базові потреби дитини, не дбає про її здоров`я, освіту. На даний час мати і дитина не забезпечені матеріально, не мають постійного житла, і постійні переїзди можуть негативно впливати на дитину, її розвиток. Відповідачем не надано жодного доказу протилежного, що нею належним чином виконуються батьківські обов`язки. Зазначив, що він здатен забезпечити дитині належні та безпечні умови проживання, на даний час орендує квартиру у більш безпечному регіоні України, забезпечений матеріально, характеризується позитивно. Вважає наявними підстави для зміни місця проживання дитини та визначення його з батьком та для відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав. Клопотання про виклик свідка не підтримав, у зв`язку з чим дане клопотання залишено судом без розгляду.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала з підстав, викладених у заявах по суті справи, просить відмовити у його задоволенні. Пояснила суду, що мати з дитиною після початку повномасштабного вторгнення рф залишили Україну, на даний час мешкають у Німеччині. Дитина ходить до школи, обстежується у лікарів, які не виявили жодних хворобливих станів. Вважає позовні вимоги не обґрунтованими та просить у задоволенні позову відмовити. Клопотання про виклик свідків не підтримала, у зв`язку з чим дане клопотання залишено судом без розгляду.

Представники третіх осіб у судове засідання не з`явились, суду подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, при розгляді справи просять врахувати висновки органів опіки та піклування.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку.

За положенням ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Судом встановлено, що Рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 30.09.2021 року, яке набрало законної сили 07.12.2021 року, задоволено зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення місця проживання дитини, визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач зазначає, що після ухвалення судового рішення про визначення місця проживання дитини, змінились обставини і виникли підстави для зміни місця проживання малолітньої дитини та визначення його з батьком, у зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно зі статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (стаття 141 СК України).

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини та Верховного Суду дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Відповідно до ч.1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

Такими підставами, відповідно до п.2-5 ч.1 ст. 164 СК України є наступні: якщо мати, батько ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 зазначив, що відповідач після постановлення судом рішення про визначення місця проживання дитини з нею, виїхала за межі України, мати з дитиною не мають постійного місця проживання, постійно переїжджають, дитина не відвідує школу, що свідчить про те, що відповідач позбавила дитину права на освіту; крім того, є підстави вважати, що мати не слідкує за здоров`ям дитини, тобто не здійснює належним чином свої батьківські обов`язки, позбавляючи дитину права на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

На підтвердження зазначених обставин позивачем надано копії відповіді на судове доручення, відповіді на адвокатський запит навчального закладу, копія висновку психолога.

Згідно відповіді Державної прикордонної служби України від 08.09.2022 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 виїхала за межі України (т.1, а.с.23).

Відповідно до інформації від 25.09.2023 року, наданої на виконання судового доручення, неповнолітня ОСОБА_5 не відвідувала школу у цьому навчальному році. Клопотання суду повернуто невиконаним (т.1, а.с. 24-25).

Відповідно до інформації, наданої Запорізькою гімназією № 104 листом № 321/01-19 від 11.12.2023 року, протягом вересня-жовтня 2023 року ОСОБА_4 виходила на уроки, з кінця жовтня перестала. Мати повідомила, що вони змінюють місце проживання, після облаштування на новому місці, буде забирати ОСОБА_4 з гімназії. На час надання відповіді документи ОСОБА_4 знаходяться у гімназії (т.1 а.с.26).

Відповідно до листа Департаменту освіти та науки Запорізької міської ради № 01.01-21/2493 від 22.12.2023 року, станом на 15.12.2023 року ОСОБА_5 зарахована до Запорізької гімназії № 104 Запорізької міської ради, з 01.09.2023 року приступила до навчання у 5 класі за дистанційною формою здобуття освіти. У кінці жовтня зафіксовано відсутність ОСОБА_4 на заняттях, за інформацією, наданою матір`ю у зв`язку зі зміною місця проживання. Станом на 15.12.2023 року ОСОБА_5 не залучена до навчання у гімназії (т.1, а.с.30).

Також судом досліджено висновок психолога щодо психологічного дослідження малолітньої ОСОБА_3 , проведеного 20-29 вересня 2021 року (т.1, а.с.31-35), матеріали, що характеризують особу позивача, довідки з місця роботи, про стан його здоров`я (т.1,а.с.36-43, 241).

Надані представником відповідача 25.06.2025 року докази, а саме довідку від лікаря, характеристику зі школи та рішення іноземного суду суд не бере до уваги, оскільки вони не містять засвідченого перекладу на українську мову.

Згідно з ч.ч. 4,5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно з висновком органу опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району від 11.07.2024 року, з ОСОБА_2 проведена бесіда через месенджер «Telegram», вона повідомила, що наразі з дочкою, ОСОБА_3 перебувають в Федеративній Республіці Німеччині. Комісією прийнято до уваги, що мати мала поважну причину для виїзду разом з дитиною за межі України, пов`язаною з повномасштабним вторгненням російської федерації. Комісією не встановлено виняткових обставин, за яких дівчинка має бути розлучена зі своєю матір`ю. Жодних доказів, які б свідчили про неналежне виконання відповідачем своїх материнських обов`язків, недбале або жорстоке ставлення до дівчинки, негативний вплив на її особистість, немає. Позивач не надав достатніх доказів на підтвердження необхідності зміни місця проживання дитини з батьком з огляду на інтереси самої дитини, які переважають над інтересами і бажаннями її батьків, а також, що в умовах воєнного стану в Україні дитині безпечніше залишатися з батьком в Україні. Орган опіки та піклування вважає недоцільним змінити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 і визначення його за місцем проживання батька ОСОБА_1 та недоцільним відібрання дитини, ОСОБА_3 , у матері ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району від 05.07.2024 року, комісією встановлено, що відповідно до акту обстеження умов проживання ОСОБА_1 від 13.02.2024 року за адресою: АДРЕСА_1 створені належні умови. За місцем роботи та проживання батько дитини характеризується позитивно, має постійний дохід. Малолітня ОСОБА_3 на даний час проживає разом із матір`ю ОСОБА_2 у Федеративній Республіці Німеччина, про що надала копії відповідних документів. Згідно з інформацією Запорізької гімназії № 104 від 28.06.2024 № 156/01-19 відтерміновано переведення ОСОБА_3 до наступного навчального року. Мати дитини надала підтвердження, що дитина проживає і навчається за кордоном. Під час засідання 05.06.2024 року через месенджер був встановлений зв`язок з ОСОБА_2 , яка повідомила, що вона з донькою перебуває у ФРН з 01.10.2023 року, дитина відвідує там місцеву школу, планують залишатися у ФРН до закінчення воєнного стану. Також проведена бесіда з малолітньою ОСОБА_3 , яка повідомила, що на даний час відмовляється спілкуватись з батьком, і хоче жити з матір`ю. Комісія за підсумками засідання, враховуючи наявні документи по справі, думки батьків та дитини з цього питання, відсутність підтверджень загрози життю та здоров`ю дитини, дійшла висновку про недоцільність відібрання малолітньої ОСОБА_3 від матері ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав і передачу батьку ОСОБА_1 та про недоцільність зміни місця проживання малолітньої ОСОБА_3 на даний час.

Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд встановив, що батько дитини має необхідні умови для проживання дитини, працевлаштований, отримує заробітну плату, на час розгляду справи судимості не має, характеризується позитивно, сплачує аліменти на утримання дитини за рішенням суду.

Надані для дослідження суду докази підтверджують, що ОСОБА_3 тимчасово не відвідувала заняття у Запорізькій гімназії № 104 у зв`язку з переїздом в іншу країну з причин повномасштабного вторгнення рф. Натомість встановлено, що дитина ОСОБА_3 відвідує школу у Німеччині, де з 01.10.2023 року мешкає разом з матір`ю.

Судом досліджено висновок спеціаліста психолога ОСОБА_7 щодо психологічного дослідження малолітньої ОСОБА_3 , проведеного 20-29 вересня 2021 року, відповідно до якого рекомендовано проживання дитини разом з батьком, оскільки це буде формувати позитивний та стабільний психоемоційний розвиток дитини. Суд враховує, що даний висновок складено в період розгляду справи про визначення місця проживання дитини з матір`ю та йому була надана оцінка судом апеляційної інстанції.

Під час судового розгляду Позивач не надав достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності визначення місця проживання дитини разом з ним, на території України, з огляду на інтереси самої дитини, яка висловила бажання проживати з матір`ю, і які переважають над інтересами і бажаннями її батьків.

Також суд враховує, що позивач під час судового розгляду справи про визначення місця проживання дитини, самовільно відібрав дочку, якій на той час виповнилось лише 9 років, і ізолював від спілкування з матір`ю, що ніяк не відповідає якнайкращим інтересам дитини.

За таких обставин, зважаючи на найкращі інтереси дитини, її прихильність до матері, особу батька, з яким дочка тривалий час спільно не проживає, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визначення місця проживання дитини разом з батьком, оскільки це призведе до зміни місця проживання малолітньої дитини, порушення її усталеного побуту і способу життя, навчання, розвитку, що потягне невиправдане та надмірне негативне психоемоційне навантаження на дитину та суперечитиме її найкращим інтересам.

Також позивачем не надано доказів і під час судового розгляду не встановлено обставин, передбачених п.2-5 ч.1 ст. 164 СК України, а саме, що мати ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводиться з дитиною; є хронічним алкоголіком або наркоманом; вдається до будь-яких видів експлуатації дитини, примушує її до жебракування та бродяжництва.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги зміст висновків органів опіки та піклування, відсутність достатніх доказів позивача, враховуючи думку дитини, та задля якнайкращого забезпечення інтересів дитини, з метою захисту її прав, підстав для зміни її місця проживання та визначення його з батьком суд не вбачає. Також недоведеними суд вважає вимоги позивача про відібрання дитини у матері, оскільки під час судового розгляду не знайшли свого підтвердження доводи позивача про наявність підстав, передбачених ст. 170 СК України.

На підставі викладеного, суд відмовляє у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 141, 263-265, 272, 353, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про зміну місця проживання дитини, відібрання дитини у матері без позбавлення її батьківських прав залишити без задоволення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ).

Треті особи: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району (69063 м.Запоріжжя, вул.Олександрівська, 26, )

Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району(69035, м.Запоріжжя, вул.Сєдова, 5, ).

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 01.07.2025 року

Суддя В.В. Калюжна