Справа № 485/1268/25
Провадження №2-о/485/46/25
РІШЕННЯ

іменем України

30 червня 2025 року м. Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Яворського С.Й.,

секретар судового засідання - Камінський Б.О.

з участю заявниці - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Снігурівка в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа- Снігурівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території,

встановив:

23 червня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаною заявою та просить суд встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Генічеськ Херсонської області, та є матір`ю заявниці.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_2 являється матір`ю заявниці. Остання проживала в с. Євгенівка Миколаївської області. 08.11.2022 ОСОБА_2 потрапила під обстріл, внаслідок чого отримала поранення та була доставлена до лікарні в м.Каховка та пізніше до лікарні в м.Генічеськ. 19.11.2022 ОСОБА_2 (мати заявниці померла).

Зазначене місце смерті є тимчасово окупованою територією України на підставі п.11 р.ІІ Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року №376.

Заявниця у судовому засіданні підтримала заяву та просила суд її задовольнити.

Представник заінтересованої особи, Снігурівського відділу ДРАЦС у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомлено.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні надала наступні показання. ОСОБА_1 являється донькою ОСОБА_2 . ОСОБА_2 знає давно, вона являлась її односельчанкою по с. Євгенівка. 08.11.2022 року ОСОБА_2 прийшла до неї додому. Сказала, що прибігля по хліб. Дуже спішила, не мала часу поговорити. Знала, що ОСОБА_5 з Херсону привезла хліб, тому бігла до неї. А свідок повела корову. Прилетів дрон та біля церкви скинув гранату. Чула вибух та бачила дим, почало все горіти. Прибігла ОСОБА_11 та сказала, що дівчат повбивало. За ОСОБА_2 нічого не казала. ОСОБА_8 сказав що відтягнув ОСОБА_2 за літню кухню. Приїхали російські військові та забрали ОСОБА_2 , яка була поранена та пораненого російського солдата на автомобіль. Відвезли в Каховку. ОСОБА_2 померла на окупованій території в лікарні м. Генічеськ Херсонської області.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні надав наступні показання. ОСОБА_1 являється донькою ОСОБА_2 . Він з братом осінню 2022 року лежав в лікарні м. Генічеськ Херсонської області, яке на той час було окуповане. Причина перебування в лікарні ампутація ніг. Прийшла медсестра та сказала, що в лікарню привезли їх односельчанку. Він спитав яке прізвище, як звати. Сказала гляне. Пізніше сказала, що це ОСОБА_2 . Він її знав, оскільки проживали в одному селі. В лікарні її бачив, однак не розмовляв. Пізніше медсестра сказала, що остання померла. Це було десь в жовтні, точно не пам`ятає. Тіла не бачив, документів про смерть також не бачив. Пізніше попросив, передати дану інформацію, рідним ОСОБА_2 .

Заслухавши думку заявниці, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження.

Відповідно до п. 8 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Особливості провадження у справах про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України визначені ст. 317 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Відповідно до ч. 3-4 ст. 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до ч.1 ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Пунктом 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Вказані нормативно-правові акти не містять спеціальної норми щодо порядку державної реєстрації факту смерті на території бойових дій та тимчасово окупованій території, що унеможливлює державну реєстрацію факту смерті в позасудовому порядку.

З 24 лютого 2022 року на території України запроваджено та діє воєнний стан через збройну агресію російської федерації проти України.

Згідно з п.7 ч.1 ст.1-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.

За правилами ч.2, ч.3 ст.9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом; будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Суд встановив, що заявниця у справі ОСОБА_1 є громадянкою України, відповідно до паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 25 серпня 1998 року, Снігурівським РВ УМВС України в Миколаївській області. Крім цього остання є донькою ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_3 , ОСОБА_10 та ОСОБА_1 16 квітня 2019 року, розірвали шлюб, зареєстрований Снігурівським РВДРАЦС 24 липня 1993 року.

Згідно положень Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 року за №1668/39004 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велись) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», зокрема територія Генічеського району Херсонської області з 24 лютого 2022 року по теперішній час - тимчасово окупована територія.

В п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», роз`яснено, що суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Доказами на підтвердження факту смерті є: медичні документи про смерть, письмова відмова органів державної реєстрації актів цивільного, неможливість одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт тощо.

На підтвердження факту смерті ОСОБА_2 , заявником до заяви не було надано жодного документу, що б підтверджував факт смерті.

Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Допитані в судовому засіданні свідки надали показання з чужих слів, вони не були безпосередніми свідками факту смерті, а тому такі показання не можуть достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження вимог матеріали справи не містять.

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм суд дійшов до висновку про відсутність достовірних та достатніх доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Генічеськ Херсонської області , а тому в задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.263-265,293,315,317 ЦПК України, -

ухвалив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення до Миколаївського апеляційного суду.

Повне рішення складено 30 червня 2025 року.

Суддя С. Й. Яворський