Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження № 2/733/299/25
Єдиний унікальний №752/4069/25
Рішення

Іменем України

08 липня 2025 року м. Ічня

Ічнянський районний суд Чернігівської області

у складі головуючого судді Овчарика В.М.,

за участю секретаря Ткаченко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ічня за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

установив:

У лютому 2025 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість кредитним договором № 103029272 від 20 грудня 2021 року у розмірі 19 995 грн, з яких: 6 200,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 13 175,00 грн - сума заборгованості за відсотками, 620 грн заборгованість за комісією, а також понесені судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 20 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 103029272, відповідно до якого останній було надано кредит у сумі 6 200 грн на строк до 19 січня 2022 року. 16 липня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 16072024, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшли права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідач порушив умови кредитного договору, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість у сумі 19 995 грн, яку позивач просить стягнути з відповідачки на свою користь разом із судовими витратами, які становлять 3 028 грн.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 03 березня 2025 року цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором передано за підсудністю до Ічнянського районного суду Чернігівської області (а.с. 39); ухвалою судді до Ічнянського районного суду Чернігівської області від 24 квітня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін (а.с. 48); 30 квітня 2025 року представником відповідачки Онопрієнко З.В. подано заяву про вступ у справу як представника (а.с. 50); 06 травня 2025 року представником відповідачки ОСОБА_2 подано заяву ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 54); 07 травня 2025 року представником відповідачки ОСОБА_2 подано заяву про застосування строків позовної давності по кредитному договору (а.с. 67-68).

Інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило.

У відзиві на позовну заяву (а.с. 60-66) представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних, вказуючи на те, що відповідачка жодних договорів з ТОВ «Мілоан» не укладала, кредитних рахунків не відкривала та кредитних коштів не отримувала. Будь-які докази, що підтверджують особу позичальника матеріали справи не містять. Із платіжного доручення № 36872283, приєднаного до матеріалів справи, неможливо ідентифікувати платіжні реквізити отримувача, яке до того ж не відповідає вимогам Інструкції про безготівкові рахунки в Україні в національній валюті. До матеріалів не долучена Анкета-заява від 20.12.2021 року до Договору № 103029272. Із паспорту споживчого кредиту № 103029272 не вбачається інформація про картковий рахунок ОСОБА_1 , а тому є непідтвердженим пересилання останній кредитних коштів. Будь-яких інших доказів, які б свідчили про отримання коштів саме відповідачкою матеріали справи не містять. У порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» позивач незаконно просить стягнути з відповідачки комісію за управління кредитом. Надана до суду копія договору факторингу № 160720224 від 16 липня 2024 року є неповною, що унеможливлює визначити істотні умови договору та встановити наявність обставин щодо переходу до позивача права грошової вимоги у кредитному зобов`язанні, де боржником є саме відповідачка. Матеріали справи не містять доказів підтвердження виконання договору факторингу, а за умовами наданого до суду договору факторингу такого документу як Реєстр боржників не передбачено, хоча саме він і повинен підтверджувати перехід права вимоги від клієнта до фактора.

Відповіді на відзив від позивача не надійшло.

У судове засідання представник позивача не з`явився, який письмово просив розглянути справи за його відсутності.

Відповідачка та її представник у судове засідання також не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, при цьому від останньої надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відповідачки.

За таких обставин, суд визнав можливим розглянути справу за відсутності сторін.

За відсутності всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 20 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладений договір про споживчий кредит № 103029272 в електронній формі, відповідно до якого, останній наданий кредит у сумі 6 200,00 грн на строк до 19.01.2022 року з базовою процентною ставкою за користування кредитом 5 % від фактичного залишку кредиту за кожень день користування кредитом. Договір підписаний відповідачкою електронним підписом з одноразовим ідентифікатором J12224 (а.с. 4-8), також відповідачкою підписаний електронним підписом і паспорт споживчого кредиту (а.с. 9).

Пунктом 1.5.1. Договору передбачено сплату комісії за надання кредиту у розмірі 620 грн, яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово.

Відповідно до п 2.1 Договору кредитні кошти надаються Позичальнику шляхом переказу на Картковий рахунок.

Порядок розрахунків комісії та процентів передбачений розділом 2 Договору (умови виконання).

Пунктом 3.3.2 Договору передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.

Відповідно до відомості про щодення нарахування та погашення ТОВ «Мілоан» за ОСОБА_1 мається заборгованість за період з 20.12.2021 року по 16.07.2024 року , а саме 6 200 грн тіло кредиту, 620 грн нарахування комісії за надання кредиту, 13 175 грн проценти (а.с. 16).

16 липня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладений Договір факторингу № 16072024, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Мілоан» права грошової вимоги (Права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників (а.с. 12-13).

Цього ж дня між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» складений акт прийому-передачі інформації згідно Реєстру Боржників в електронному вигляді за Договором факторингу № 16072024 від 16 липня 2024 року (а.с. 14).

Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частин 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону і одностороння відмова від зобов`язання чи зміна його умов не допускається, а ст. 1054 ЦК України передбачає обов`язок позичальника за кредитним договором повернути кредит та сплатити проценти.

Положеннями ст. 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Положеннями ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

За змістом ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності.

За приписами ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.

Згідно ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Частинами 1, 2 статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Частиною першою статті 81 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на сторони, у тому числі і на позивача.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України.

Обов`язок із доказування слід розуміти, як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування, і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 року у справі № 904/1017/20).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини, з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58. постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 року у справі №904/2104/19, провадження №12-57гс21).

Судом береться до уваги, що кредитний договір був укладений в електронній формі шляхом надсилання позикодавцем електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію». У договорі сторонами погоджено всі його істотні умови щодо суми і строку кредиту сплати відсотків за користування позикою, розмір і тип процентної ставки.

Посилання представника відповідачки про відсутність доказів укладення кредитного договору суд відхиляє, оскільки відсутні підстави недовіряти зазначеному у ньому, до того ж представником відповідача у підтвердження протилежного, а саме відсутності отримання відповідачкою смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором належних та допустимих доказів не надала.

Суд відхиляє твердження представника відповідачки про відсутність у матеріалах справи доказів отримання відповідачкою коштів, так як платіжне доручення № 36872283 від 20.12.2021 року не відповідає вимогам Інструкції про безготівкові рахунки в Україні в національній валюті, оскільки підстав не довіряти проведеному відповідачці перерахунку коштів саме по вказаному платіжному дорученню не виникає, так як у ньому зазначено призначення платежу, яке виплачується на «MASTERCARD», кредит рах. № НОМЕР_1 , при цьому ні відповідачкою, ні її представником не спростовано даних про те, що відповідачкою взагалі не відкривалися рахунки у банках.

Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідачка не була позбавлена можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких.

Відсутність Анкети-заяви від 20.12.2021 року до Договору № 103029272 ніяким чином не спростовує факту укладення самого договору про споживчий кредит, до того ж представником відповідачки не зазначено, яким саме документом підтверджується обов`язкова наявність укладення вказаної анкети-заяви.

Посилання представника відповідачки на відсутність законних підстав для стягнення позивачем з відповідачки комісії суд відхиляє, оскільки така комісія передбачена самим договором, яка є одноразовою та не стосується супроводження самого кредиту, що не заборонено вимогами чинного законодавства.

Відсутність повного тексту копії договору факторингу № 160720224 від 16 липня 2024 року не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки з вказаної копії чітко видно про перехід прав вимоги від клієнта до фактора, в якій зазначено, що перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у Реєстрі Боржників, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною Договору (п. 1.1. договору факторингу), тому посилання представника відповідачки про те, що договором факторингу такого документу як Реєстр боржників не передбачено, суд відхиляє. Витяг з Реєстру боржників наявний у матеріалах справи (а.с. 15), який стороною відповідачки не спростований.

Разом з тим, представником відповідачки не ставилося питання щодо витребування від позивача повного тексту копії договору факторингу № 160720224 від 16 липня 2024 року.

Таким чином доводи представника відповідачки про недоведеність існування у позивача права вимоги до відповідачки за кредитним договором є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються встановленими судом фактичними обставинами справи та наявними в матеріалах доказами. При цьому, відповідних клопотань про витребування у позивача відповідних документів як за кредитним договором, так і за договором факторингу, у випадку існування сумнівів у відповідності наданих суду копій оригіналам, ні відповідачем, ні її представником заявлено не було. Крім того, оскільки предметом судового розгляду є спір про стягнення з відповідачки на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за кредитним договором, а договір факторингу відповідачем не оспорювався, в даному випадку необхідно виходити із презумпції правомірності правочину вищезазначеного договору у даній справі (стаття 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості виконання договору (стаття 629 ЦК України).

Що стосується доводів представника відповідачки з приводу пропуску строку позовної давності позивачем, суд зазначає, що відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року№ 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану, а тому такий строк не був пропущений позивачем.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що ОСОБА_1 отримала кредитні кошти за договором про споживчий кредит № 103029272 від 20 грудня 2021 року, але не виконала взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, отримані в кредит кошти не повернула, а тому враховуючи неналежне виконання відповідачкою зобов`язань за укладеним вище кредитним договором, вимоги за яким перейшли до ТОВ «ФК`ЄАПБ» за договором факторингу, слід задовольнити позовні вимоги ТОВ «ФК`ЄАПБ» у повному обсязі.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 3 028 грн (а.с. 34).

Керуючись ст. 512, 513, 525, 526, 627, 629, 1050, 1054, 1077, 1078, 1079, 1079, 1080, 1082 ЦК України, статтями 2, 4, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 247, 259, 263?264, 265, 274, 279 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором про споживчий кредит № 103029272 від 20 грудня 2021 року у розмірі 19 995 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто п`ять) гривень 00 коп, з яких: 6 200,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 13 175,00 грн - сума заборгованості за відсотками, 620 грн заборгованість за комісією.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 коп судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», місце розташування: вул. Симона Петлюри, 30, м. Київ, .

Відповідач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 08 липня 2025 року.

Головуючий суддя В.М. Овчарик