ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року

м. Київ

справа № 505/1516/21

провадження № 61-551св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Куяльник»,

особа, яка подала апеляційну скаргу, - керівник Подільської окружної прокуратури Одеської області,

особа, яка подала касаційну скаргу, - заступник керівника Одеської обласної прокуратури,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури на ухвалу Одеського апеляційного суду від 16 грудня 2024 року в складі колегії суддів Карташова О. Ю., Коновалової В. А., Кострицького В. В.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовною заявою до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Куяльник» (далі - СТОВ «Куяльник») про визнання права власності.

Позов обґрунтовано тим, що вони були членами колгоспу «Імені Ілліча», який згодом було реорганізовано в КСП «Куяльницьке», а в 1998 році - в Асоціацію кооперативів власників «Куяльник», яка згодом була реорганізована у СТОВ «Куяльник».

Як члени колективного сільськогосподарського підприємства позивачі були включені до списку осіб, які мають право на майновий пай, їм були видані свідоцтва про право на майнові паї, а згодом - виділені майнові паї в натурі, а саме нежитлове приміщення пташника, яка перебувала в аварійному стані, що розташоване за адресою: с. Малий Куяльник, Подільський район, Одеська область. Станом на 01 січня 2005 року балансова вартість пташника складала 6 996,00 грн. Позивачі власними силами відновили будівлю, вартість якої на час подання позову згідно з висновком експерта становить 110 000,00 грн.

Позивачі вказували, що оскільки свідоцтва про право на майнові паї були втрачені, вони не можуть оформити право власності на спірну будівлю, що і змусило їх звернутися до суду за захистом своїх прав.

Враховуючи викладене, позивачі просили суд визнати за кожним із них право власності в рівних частках по 1/2 частині на нежитлове приміщення пташника, що розташоване за адресою: с. Малий Куяльник, Подільський район, Одеська область.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Котовський міськрайонний суд Одеської області рішенням від 10 січня 2023 року позов задовольнив.

Визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення пташника, що розташоване за адресою: с. Малий Куяльник, Подільський район, Одеська область, та складається з нежитлової будівлі літ. «А», загальною площею 296,1 кв. м.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення пташника, що розташоване за адресою: с. Малий Куяльник Подільського району Одеської області та складається з нежитлової будівлі літ. «А», загальною площею 296,1 кв.м.

Короткий зміст оскарженого судового рішення суду апеляційної інстанції

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, керівник Подільської окружної прокуратури Одеської області звернувся з апеляційною скаргою безпосередньо до Одеського апеляційного суду, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати оскаржуване ухвалене рішення та залишити позов без задоволення.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 24 липня 2024 року апеляційну скаргу залишив без руху з метою витребування матеріалів справи із суду першої інстанції.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 12 серпня 2024 року апеляційну скаргу керівника Подільської окружної прокуратури Одеської області залишив без руху та запропонував заявнику усунути недоліки апеляційної скарги, а саме доплатити судовий збір у визначеному законом розмірі.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 16 грудня 2024 року апеляційну скаргу керівника Подільської окружної прокуратури Одеської області на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 10 січня 2023 року визнав неподаною та повернув заявнику.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що від особи, яка подала апеляційну скаргу, до апеляційного суду не надходила заява про усунення недоліків, визначених в ухвалі Одеського апеляційного суду від 12 серпня 2024 року, тобто недоліки апеляційної скарги не усунуті, у зв`язку із чим апеляційну скаргу слід вважати неподаною та повернути заявнику.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

09 січня 2025 року заступник керівника Одеської обласної прокуратури, засобами поштового зв`язку, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Одеського апеляційного суду від 16 грудня 2024 року у цій справі, у якій заявник, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Одеського апеляційного суду від 16 грудня 2024 року та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Як на підставу касаційного оскарження судового рішення заступник керівника Одеської обласної прокуратури посилається на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Заявник указує на те, що під час подання апеляційної скарги судовий збір було сплачено у повному розмірі в сумі 1 362,00 грн, у зв`язку із чим апеляційний суд помилково вимагав доплатити судовий збір за подання апеляційної скарги у цій справі. Зазначає, що особа, яка подала апеляційну скаргу, не отримувала ухвали Одеського апеляційного суду від 12 серпня 2024 року про залишення апеляційної скарги без руху.

Інші учасники справи не скористалися правом подання до Верховного Суду відзиву на касаційну скаргу.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 лютого 2025 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано справу із суду першої інстанції.

У березні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги та врахувавши позиції усіх учасників справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам процесуального закону оскаржене судове рішення суду апеляційної інстанції відповідає, а викладені у касаційній скарзі доводи заявника є неприйнятними з огляду на таке.

Згідно з частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За частиною третьою статті 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається заявникові.

З матеріалів справи вбачається, що Котовський міськрайонний суд Одеської області рішенням від 10 січня 2023 року позов задовольнив. Визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення пташника, що розташоване за адресою: с. Малий Куяльник, Подільський район, Одеська область, та складається з нежитлової будівлі літ. «А», загальною площею 296,1 кв. м. Визнав за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення пташника, що розташоване за адресою: с. Малий Куяльник, Подільський район, Одеська область, та складається з нежитлової будівлі літ. «А», загальною площею 296,1 кв. м.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, керівник Подільської окружної прокуратури Одеської області звернувся до Одеського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просив поновити строк на апеляційне осадження, скасувати оскаржуване судове рішення та залишити позов без задоволення (а. с. 55-72). До апеляційної скарги додано квитанцію про сплату судового збору на суму 1 362,00 грн (а. с. 100).

09 серпня 2024 року матеріали справи № 505/1516/21 надійшли до Одеського апеляційного суду.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 12 серпня 2024 року апеляційну скаргу керівника Подільської окружної прокуратури Одеської області залишив без руху, запропонувавши усунути її недоліки, зокрема доплатити судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 288,00 грн, та надав строк на усунення її недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали (а. с. 112).

Копія ухвали Одеського апеляційного суду від 12 серпня 2024 року була надіслана особі, яка подала апеляційну скаргу, до його електронного кабінету системи «Електронний суд».

Документ доставлено до електронного кабінету 13 серпня 2024 року о 08:54:39, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа (а. с. 113).

Матеріали справи не містять доказів того, що від особи, яка подала апеляційну скаргу, до апеляційного суду надходила заява про усунення недоліків, визначених в ухвалі Одеського апеляційного суду від 12 серпня 2024 року.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 16 грудня 2024 року апеляційну скаргу керівника Подільської окружної прокуратури Одеської області на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 10 січня 2023 року визнав неподаною та повернув заявникові.

Повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що на виконання вимог ухвали Одеського апеляційного суду від 12 серпня 2024 року до апеляційного суду не надходила заява про усунення недоліків апеляційної скарги, тобто недоліки скарги керівником Подільської окружної прокуратури Одеської області не усунуті.

З таким висновком суду апеляційної інстанції у цій справі колегія суддів Верховного Суду погоджується.

Водночас колегія суддів звертає увагу на таке.

Вимоги ухвали Одеського апеляційного суду від 12 серпня 2024 року про залишення апеляційної скарги без руху та надання строку на їх усунення зводилися до сплати особою, яка подала апеляційну скаргу, судового збору у розмірі, який визначений законом.

Порядок сплати та розмір судового збору визначається Законом України «Про судовий збір».

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позов у цій справі подано у травні 2021 року. Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на 01 січня 2021 року становив 2 270 грн. У позовній заяві позивачі просили суд визнати за кожним із них право власності в рівних частках по 1/2 частині на нежитлове приміщення пташника, тобто у цій справі подано дві вимоги майнового характеру.

Загальна вартість спірного нежитлового приміщення згідно з висновком оцінювача майна суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 від 07 травня 2021 року становить 110 000,00 грн (а. с. 17), у зв`язку із чим вартість майна, право власності на яке просив визнати за собою кожен із позивачів, складає 55 000,00 грн.

Ураховуючи, що 1 відсоток ціни позову, а саме кожної позовної вимоги (1% від 55 000 грн), становить менше, ніж 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то для правильного визначення суми судового збору, яка підлягала сплаті за подання позовної заяви у цій справі (щодо кожної позовної вимоги окремо) за вимогами підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» застосовується ставка 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Станом на дату подання позовної заяви до суду 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб складав 908,00 грн (0,4 х 2 270 грн). Тому у цій справі за подання позовної заяви, яка містить дві позовні вимоги майнового характеру, судовий збір складає 1 816,00 грн (908,00 х 2).

Суд першої інстанції позов задовольнив та визнав за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожним по 1/2 частині нежитлового приміщення пташника.

Вимоги апеляційної скарги керівника Подільської окружної прокуратури Одеської області зводилися до скасування ухваленого у справі рішення та залишення позову без задоволення. Тобто рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку оскаржено щодо обох позовних вимог майнового характеру.

Підпунктом 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (станом на дату подання апеляційної скарги) передбачено, що за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду підлягає сплаті судовий збір у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги. За таких обставин за подання апеляційної скарги у цій справі заявник мав сплатити судовий збір у розмірі 2 724,00 грн (1 816,00 х 150 %).

Апеляційний суд встановив, що за подання апеляційної скарги у цій справі керівник Подільської окружної прокуратури Одеської області сплатив судовий збір у розмірі 1 362,00 грн, помилково вважаючи, що у цій справі позовна заява містить одну вимогу майнового характеру, а сума позову становить 6 996,00 грн (відповідно до балансової вартості пташника станом на 01 січня 2005 року - а. с. 16).

Верховний Суд ураховує, що суд апеляційної інстанції помилково визначив суму судового збору, що має доплатити особа, яка подала апеляційну скаргу, а саме в ухвалі Одеського апеляційного суду від 12 серпня 2024 року зазначено про необхідність доплатити судовий збір на суму 288,00 грн, замість правильної суми в розмірі 1 362,00 грн

Разом із тим, у цій справі підлягає врахуванню та суттєва обставина, що вимоги суду апеляційної інстанції про усунення недоліків апеляційної скарги керівником Подільської окружної прокуратури Одеської області не виконані взагалі.

Учасники справи мають добросовісно користуватися своїми процесуальними правами та виконувати процесуальні обов`язки.

Матеріалами справи підтверджено отримання особою, яка подала апеляційну скаргу, ухвали Одеського апеляційного суду від 12 серпня 2024 року, яка мотивована необхідністю сплати судового збору за подання апеляційної скарги у відповідному розмірі.

Апеляційним судом установлено та не спростовано заявником, що особа, яка подала апеляційну скаргу, жодним чином не відреагувала на вимоги, викладені в ухвалі Одеського апеляційного суду від 12 серпня 2024 року, не надіслала до суду апеляційної інстанції заяву на усунення недоліків апеляційної скарги та/або документа, в якому б підтверджувалася позиція щодо сплати нею судового збору у неналежному розмірі.

Тобто особа, яка подала апеляційну скаргу, не виконала свій процесуальний обов`язок, у зв`язку із чим апеляційна скарга не відповідала встановленим вимогам внаслідок бездіяльності заявника та не могла бути прийнята апеляційним судом.

Невиконання учасником справи своїх процесуальних обов`язків у визначений судом строк, зокрема не усунення недоліків апеляційної скарги згідно вимог частини третьої статті 185 ЦПК України має єдиний передбачений законом наслідок, а саме визнання неподаною та повернення такому учаснику апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, Верховний Суд не встановив порушень судом апеляційної інстанції норм процесуального права під час ухвалення оскаржуваного судового рішення, яким визнано неподаною та повернуто апеляційну скаргу особі, яка її подала, у зв`язку з не усуненням недоліків апеляційної скарги.

Доводи касаційної скарги про те, що під час подання апеляційної скарги судовий збір було сплачено у повному розмірі в сумі 1 362,00 грн спростовуються викладеними вище у цій постанові висновками. Такі доводи заявника також суперечать матеріалам справи, у якій предметом розгляду у суді першої інстанції були дві вимоги майнового характеру, у зв`язку із чим подана апеляційна скарга не відповідала вимогам пункту 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України, оскільки не була оплачена судовим збором у передбаченому законом розмірі, а саме 2 724,00 грн.

Доводи касаційної скарги про те, що особа, яка подала апеляційну скаргу, не отримувала ухвали Одеського апеляційного суду від 12 серпня 2024 року із зазначенням недоліків апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи, якими підтверджено, що копія ухвали Одеського апеляційного суду від 12 серпня 2024 року була надіслана заявнику до його електронного кабінету системи «Електронний суд» і доставлена до електронного кабінету 13 серпня 2024 року о 08:54:39, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа.

ЄСПЛ зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (справа «Пономарьов проти України» (CASE «PONOMARYOV v. UKRAINE»), заява № 3236/03, рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року).

ЄСПЛ вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (справа «Проніна проти України», заява № 63566/00, § 23, рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновку суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду апеляційної інстанції.

Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із судовим рішенням апеляційного суду щодо повернення апеляційної скарги і такі доводи не дають передбачених законом підстав для скасування оскарженого рішення, яке відповідає вимогам щодо його законності та обґрунтованості.

За таких обставин касаційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржувана ухвала Одеського апеляційного суду підлягає залишенню без змін.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування ухвали Одеського апеляційного суду від 16 грудня 2024 року, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги, на думку колегії суддів, слід відмовити, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського апеляційного суду від 16 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддіВ. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська