Справа № 545/21/25
Провадження № 2/545/560/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2025 р. м. Полтава

Полтавський районний суд Полтавської області у складі

головуючого судді Зуб Т.О.

за участю секретаря судового засідання Пінчук З.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Карасенко О.О.

представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Бандурченко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Карасенко Олена Олександрівна, до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з вищевказаним позовом, у якому зазначив, що 03.07.2024 року між ним та ФОП ОСОБА_2 був укладений усний договір, згідно якого відповідач, як виконавець, прийняв на себе зобов`язання виконати роботи щодо виготовлення меблів в строк до 01.10.2024. Також в усному порядку були погоджені характеристики меблів. ОСОБА_1 оплатив за наданими відповідачем реквізитами в рахунок замовленого товару: 03.07.2024 року- 20000,00 грн., 28.08.2024 року- 3700,00 грн., 06.09.2024 року- 12835,00 грн. ФОП ОСОБА_3 на звернення ОСОБА_1 надавалися неодноразові запевнення, що замовлення буде виготовлене, проте, доказів виробництва на вимогу від 11.11.2024 року надано не було, а тому позивач відмовився від подальшого договору та прохав повернути сплачені грошові кошти.

Враховуючи вищенаведене, просить стягнути з ФОП ОСОБА_2 на свою користь грошові кошти в сумі 36535,00 грн.

Ухвалою суду від 15.01.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання.

25.02.2025 року відповідач надіслав відзив на позов, у якому зазначив, що 03.07.2024 року між ним та ОСОБА_1 було укладено Договір підряду № 030724. Відповідно до п. 1.1 та 1.2 Договору замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання виконати роботи щодо виготовлення двох м`яких двоспальних ліжка «Вертикальні лінії» та стінову панель на свій ризик, власним обладнанням та інструментами, відповідно до умов Договору. Загальна вартість робіт, у відповідності до п. 3.1 Договору склала: 32900,00 грн. Згідно квитанцій замовник сплатив виконавцю суму у розмірі 36535,00 грн з них: 03.07.2024 року- 20000,00 грн., 28.08.2024 року- 3700,00 грн., 06.09.2024 року- 12835,00 грн. Позивач вніс на рахунок виконавця попередню плату, що за п. 3.4 Договору становить 20000,00 грн., яка вноситься в момент підписання самого Договору. Остаточний розрахунок з виконавцем проводиться після закінчення всіх робіт по даному договору в момент підписання акту прийому-передачі виконаних робіт, відповідно до п. 3.4.2 Договору. Щодо твердження позивача про те, що меблі не були доставлені в строк зазначив, що відповідно до п. 2.1 Договору строк виконання робіт складає 27 робочих днів з моменту отримання матеріалів виконавцем. Договір з позивачем укладений 03.07.2024 року, а тому останнім днем виконання робіт за договором варто вважати 09.08.2024 року. Отримавши попередню оплату робіт від позивача, відповідач виконав взяте на себе зобов`язання замовив матеріали та приступив до виготовлення ліжка. Однак, виконання зобов`язання по даному договору виконавцем, було зупинено за ініціативи позивача, а встановлений договором строк, у зв`язку із зупиненням виконання зобов`язання та у відповідності до п. 2.3 Договору подовжено. Також строк виконання зобов`язання за договором затримувався у зв`язку із відсутністю на складі необхідної тканини для оббивки ліжка, про що повідомлялося позивачу, а також, через постійні правки позивачем, щодо розміру, габаритів ліжок, а також тканини. Однак, у відповідності до поштової накладної № 3186 від 20.08.2024 року на адресу ОСОБА_1 було направлено перше ліжко, додатково до ліжка направлялася меблева фурнітура, згідно накладної № 1760 від 12.07.2024р., № 678 від 28.08.2024р. та № 6401 від 20.08.2024р. Друге ліжко позивач отримав лише 27 жовтня 2024 року, оскільки наголосив на тому, що планує забрати ліжко зі складу особисто.

03.03.2025 року від сторони відповідача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначили, що договір підряду № 030724 від 03.07.2024 не містить підпису ОСОБА_1 , а тому не може бути визнаний доказом. Крім того, сторона відповідача не має доказів виконання замовлення в обумовлені строки і у повному обсязі.

Ухвалою суду від 03.03.2025 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні 22.04.2025 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Карасенко О.О. пояснила, що 03.07.2024 року між сторонами був укладений договір, відповідно до якого ОСОБА_2 повинен був виготовити меблі. Позивач сплатив кошти за договором, проте не отримав свого замовлення. Кілька раз переносили строки поставки меблів, проте, їх так і не доставили. Позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про повернення сплачених ним грошових коштів. Проте, з боку ОСОБА_2 не було виконано ніяких дій.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні від 22.04.2025 року пояснив, що раніше уклав з ОСОБА_2 договір на виготовлення дитячого ліжка, як пробний варіант, оскільки він також займається меблями. Ліжко було віправлене «Новою поштою» без бокового бильця. Але він все одно зробив замовлення. Потім замовив у відповідача, ще два ліжка. За договором перша проплата складала 20000,00 грн. Почав співпрацю з клієнтами, узгодили колір тканини. Десь тиждень з відповідачем не було зв`язку, після чого він вийшов на зв`язок, сказав, що дитина попала в лікарню. За цей тиждень, поки з ОСОБА_2 не було зв`язку, клієнт відмовився від замовлення на одне ліжко, про що повідомив ОСОБА_2 , що друге ліжко «на паузі». Одне ліжко по договору ОСОБА_2 зробив та переслав, по другому ліжку повідомив, що воно лежить у нього на складі у напівготовому вигляді, і що він в любий момент може його доробити та відправити. Також позивач зазначив, що не отримавши одне ліжко по договору від 03.07.2024 року прислав відповідачу машину, щоб забрати товар, але машина повернулася з одним незавершеним ліжком, яке належало не йому, а ОСОБА_4 . Позивач зазначив, що 20000,00 гривень - сума вартості замовлення по першим двом ліжкам, перерахунок на суму 3700,00 гривень - це доплата за тканину, 12835,00 гривень - це передплата за ліжко та чотири болта.

Допитаний в судовому засіданні 03.06.2025 року у якості свідка ОСОБА_4 пояснив, що звернувся до ОСОБА_2 за рекомендацією ОСОБА_1 . Перший раз зробив у відповідача замовлення та був задоволений. Вирішив замовити ще один диван, два стільця та одне ліжко. ОСОБА_2 пообіцяв все зробити, але через два тижні пропав. Після з`ясування обставин, він сказав, щоб на понеділок пересилав машину для отримання замовлення. Проте у машину загрузили частинами деталей. За замовлені меблі перерахував був аванс. 27.10.2024 року машина поїхала за замовленням ОСОБА_1 та його замовленням. Позивач своє замовлення не отримав. Всі питання щодо виготовлення меблів погоджував з відповідачем через «Телеграм», написав розміри ліжка, він намалював ескіз, все погодили, скинув аванс. Проте, ліжко було виготовлено зовсім не те, жахливої якості. На час отримання вказаного ліжка ОСОБА_2 не виходив на зв`язок. До суду з цього приводу не звертався, оскільки щодо виготовлення ліжка не підписував ніяких документів. Свідок в судовому засіданні від 03.06.2025 року підтвердив, що 27.10.2024 року позивач свого замовлення не отримав.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Бандурченко Ю.В. в судовому засіданні від 22.04.2025 року позовні вимоги не визнала у повному обсязі. Пояснила, що договір з підписом відповідача був надісланий позивачу поштою. Проте, невідомо, чому позивач не підписав його та не повернув з підписом. Якщо замовлялося третє ліжко, то чому немає додатку до цього договору по третьому ліжку. Не надано доказів яке саме ліжко, на яких умовах воно виготовлялося, та який був розмір тканини. Юридично існує договір на виготовлення двох ліжок, є проплата по цьому договору. Позивачу було відправлено два ліжка. Перше ліжко було відправлене «Новою поштою», а друге ліжко позивач забрав самостійно на підприємстві. Тобто, договір вважається виконаним. Це все підтверджується і скріншотами переписки. Відповідно до договору позивач замовляв два ліжка і два ліжка він отримав. І сума проплати збігається з сумою договору 32900,00 гривень Доводи позивача не підтверджено жодними доказами. Позивач в судовому засіданні сам підтвердив, що він отримав два ліжка. Перше ліжко-новою поштою, а друге ліжко- з підприємства, але якщо ліжко не відповідає замовленню, чому позивач відповідно до вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» і відповідно до діючого законодавства і умов договору не звернувся до відповідача, не повідомив, що повертає вказане ліжко, та не склав акт про неякість або неукомплектованість ліжка.

Крім того докази, які б підтверджували доводи свідка ОСОБА_4 - відсутні, що це його ліжко.

Вислухавши доводи учасників процесу, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Так, судом встановлено, що 03.07.2024 року між відповідачем ФОП ОСОБА_2 (виконавець) та позивачем ОСОБА_1 (замовник) було укладено договір підряду № 030724 (а.с. 50-54). Відповідно до умов п. 1.1 Договору № 030724 від 03.07.2024 року, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання виконати роботи щодо виготовлення: 2 ліжка «Вертикальні лінії». Відповідно до п. 1.4. Договору, замовник зобов`язується прийняти і оплатити роботи, визначені в п.1.1даного Договору. Відповідно до п. 2.1. виконавець виконує, передбачені даним Договором роботи протягом 21 робочих днів з моменту отримання матеріалів виконавцем. Відповідно до п. 3.1.Договору, загальна вартість робіт складає 32900,00 грн. Відповідно до п. п. 3.4., 3.4.1 Договору, замовник проводить оплату у 2 етапи; здійснює попередню оплату в розмірі 20000,00 грн, яка вноситься в момент підписання даного Договору. Остаточний розрахунок з виконавцем в розмірі 12900,00 грн. замовник проводить після закінчення всіх робіт відповідно до п. 3.4.2 Договору. Пунктом 2.2. Договору, закінченням робіт вважається підписання сторонами Акту прийому- передачі виконаних робіт. (Додаток № 1 до цього Договору).

03.07.2024 року позивачем було внесено завдаток в розмірі 20000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією «Приват Банк» (а.с. 6) та поясненням ОСОБА_1 , даними в судовому засіданні від 22.04.2025 року. Останній також підтвердив, що вказана сума була внесена за виготовлення двох ліжок по договору від 03.07.2024 року, з яких- одне ліжко було виготовлене та відправлене клієнтам, а друге ліжко «поставлене на паузу», оскільки інші клієнти знайшли вже готове ліжко.

В судовому засіданні встановлено, що 22.04.2025 року, по договору підряда від 03.07.2024 року було замовлення ОСОБА_1 на виготововлення двох ліжок, передплату здійснив відповідачу у розмірі 20000,00 гривень. Перше ліжко було виготовлене та відправлене у відповідності до поштової накладної № 3186 від 20.08.2024р. на адресу ОСОБА_1 . Додатково до ліжка направлялася меблева фурнітура, згідно накладної № 1760 від 12.07.2024р., № 678 від 28.08.2024р. та № 6401 від 20.08.2024р., що підтверджується копіями накладних (а.с. 86-89), а друге ліжко ОСОБА_1 забрав з підприємства, але, як стверджує позивач, це не те ліжко яке він замовляв.

В судовому засіданні від 03.06.2025 року на запитання представника відповідача представник позивача- адвокат Карасенко О.О. пояснила, що стороною позивача на підтвердження виготовлення дитячого ліжка наданий договір підряду від 30.05.2024 року (а.с.125-126) та квитанція про оплату від 30.03.2024 року (а.с. 123 звор. бік). Виготовлення дитячого ліжка стороною позивача визнає як виконання першого замовлення. Що до того ліжка (третього), про яке говорив позивач, то це ліжко отримане 22.08.2024 року, а по іншим накладним- це меблева фурнітура (запис на -16-40 хв.). Договір не підписаний, листом позивач повідомляє, що відмовляється від нього. Дитяче ліжко «було оговорено в березні місяці, сплачене в березні місяці, а отримане 22.08.2024 року (запис на -12-30 хв.) Щодо цього ліжка (дитячого) позивач претезній не висуває. Мається претензія на два ліжка за цим договором (від 03.07.2024р.).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні від 22.04.2025 року пояснив, що раніше уклав з ОСОБА_2 договір на виготовлення дитячого ліжка, як пробний варіант. Ліжко було відправлене «Новою поштою» без бокового бильця, але він все одно зробив замовлення.

Потім уклав договір з відповідачем від 03.07.2024 року на два ліжка, одне з яких отримав новою почтою, 27.10.2024 року повинен був отримати друге ліжко по договору від 03.07.2024 року, проте, у машину, зі слів позивача було загружено переднє і заднє бильця, два бокових бильця від ліжка, та одне незавершене ліжко яке було оформлене його компаньйону ( ОСОБА_4 ), але не йому.

Отже, аналізуючи вищевказані пояснення, вбачається, що дитяче ліжко ОСОБА_1 отримав до укладення договору від 03.07.2024 року. А тому, доводи його представника, що дитяче ліжко отримане лише 22.08.2024 року протирічать поясненням ОСОБА_1 .

Щодо позовних вимог про стягнення суми матеріальної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Різновидом договору підряду є побутовий підряд.

Відповідно до ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Згідно зі ст. 866 ЦК України договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Відсутність у замовника цього документа не позбавляє його права залучати свідків для підтвердження факту укладення договору або його умов.

Підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобам, якщо інше не встановлено договором (ст. 839 ЦК України).

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (ст. 846 ЦК України).

За наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків (ст. 852 ЦК України).

Договором є усний чи письмовий правочин укладений між споживачем і виконавцем. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», або іншими документами (п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно зі ч. 1 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів», під дію якого підпадають правовідносини, що виникли між сторонами, продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.

Згідно ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів» переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Надана платіжна інструкція «Приват Банк» про переказ коштів, є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і який відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та фіксує факт здійснення господарської операції і відносин, та є підставою виникнення обов`язку щодо надання товару за цим рахунком у разі його оплати.

Аналізуючи пояснення сторін, свідка, дослідивщи надані докази, судом встановлено, що ОСОБА_1 просить стягнути повну суму внесеної передплати за договором від 03.07.2024 року за виготовлення двох ліжок (20000,00грн.), однак, в судовому засіданні було встановлено та не оспорювалося сторонами, що за вказаним договором було виготовлене та відправлене ОСОБА_1 одне ліжко, що підтверджується поштової накладної № 3186 від 20.08.2024 року. Яка вартість цього ліжка- суду доказів не надано, а отже, і відсутня можливість прийти до остаточного висновку щодо точної суми, яку необхідно стягнути з відповідача, у випадку неналежного виконання вказаного договору по виготовленню другого ліжка.

Також, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 3700,00 грн., які перерахував останньому 28.08.2024 року, що підтвердується копією квитанції (а.с. 5) та 12835,00 грн., якій він перерахував відповідачу 06.09.2024 року. Однак матеріали справи не містять доказів перерахування останньої суми. Як зазначив позивач в судовому засіданні: «перерахуонк на суму 3700,00 грн.- це доплата за тканину, 12835,00 грн.- це «передплата за ліжко та чотири болта».

На питання суду щодо наданої суду квитанції від 22.08.2024 року на суму 13494,84 грн. (а.с. 4), представник позивача- адвокат Карасенко О.О. в судовому засіданні пояснила, що у позові допущена описка. Однак в судовому засіданні позивач вказував, що відповідачу надсилав 12835,00 грн. 06.09.2024 року, але вказаний факт нічим не підтверджується, відповідних квитанцій суду не надано, питання про стягнення 13494,84 грн., сплачених 22.08.2024 року стороною позивача не порушувалося.

Суд ставиться критично до пояснень позивача, що він отримав не своє ліжко, яке забрав з підприємства, оскільки він не вирішував питання в досудовому порядку, а саме претензія продавцю надіслана не була, до органу захисту прав споживачів також не звертався.

Відповідно до вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» і відповідно до діючого законодавства і умов договору позивач не звернувся до відповідача, не повідомив, що повертає вказане ліжко. Позивач надіслав вимогу про розірвання договору, а не про те, що він отримав не те ліжко, або некомплекте ліжко. Вимога про розірвання договору надіслана після отримання позивачем двох ліжок, і у ній він просить повернути всі грошові кошти. Тобто, позивач в судовому засідання підтвердив, що отримав два ліжка, але одне не його,однак він не повернув як позивач стверджує не його ліжко, суб`єкту господарювання протягом 14 днів з дня повідомлення йому про прийняття рішення про відмову від договору.

Документів, які б підтверджували доводи свідка ОСОБА_4 - що ліжко, яке відправлене позивачу, належить йому (свідку) відсутні.

Щодо доказів на підтвердження доводів надані скріншоти з перепискою суд зазначає.

Відповідно до вимог ст. 100 ЦПК, електронні докази мають подаватись в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис (та електронна печатка) відповідно до вимог Закону «Про електронні документи та електронний документообіг».

Відповідач та позивач надали роздруківки уривків з листування, які є вирваними з контексту, могли бути відредагованими або спотвореними/підробленими, при цьому вони не засвідчені електронним підписом та надруковані на папері, з печаткою «з оригіналом згідно» від представника відповідача. Інформація, відтворена у роздруківках, не дає змоги ідентифікувати осіб, між якими відбувалось це листування.

Вказані роздруківки з уривками листування не можуть вважатися належдними доказами.

Судова практика вказує, що роздруківки електронного листування не можуть вважатись електронними документами (копіями електронних документів), оскільки не відповідають вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належними доказами у справі (висновок у постанові Верховного Суду у справі № 910/1162/19 від 16 березня 2020 року).

Відповідно ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України- доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст.81 ЦПК України).

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, даючи оцінку зібраним доказам по справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги на суму 36535,00 грн. не знайшли свого підтвердження, а тому не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Позивач звільнений від сплати судового збору, тому витрати, пов`язані з розглядом справи, компенсуються за рахунок держави.

Крім того, суд вважає за необхідне у відповідності до вимог ст. 246 ЦПК України призначити судове засідання для вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 12, 13, 89, 137, 141, 247, 263-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Карасенко Олена Олександрівна, до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів,- відмовити.

Призначити судове засідання для вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу на 15-30 годину 15.07.2025 року та запропонувати ОСОБА_1 подати докази щодо розміру понесених витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Т. О. Зуб