Справа № 740/3724/25
Провадження № 6/740/47/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участі секретаря судового засідання Ісаєнко А. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Коваля Віталія Олександровича, боржниця ОСОБА_1 , стягувач Акціонерне товариство «Ідея банк» (далі АТ «Ідея банк», банк), про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України,

установив:

Приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Коваль В. О. подав до суду вказане подання, в якому просив тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон боржницю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до виконання зобов`язань, покладених на неї згідно з виконавчими документами у виконавчому проваджені № 67374465.

Подання мотивоване тим, що на виконанні в приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Коваля В. О. перебуває виконавче провадження № 67374465 з виконання виконавчого напису № 9245, виданого 24 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея банк» заборгованості в сумі 70 919,76 грн. Копію постанови про відкриття виконавчого провадження направлено боржниці рекомендованим листом. 03.11.2021 приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржниці та направлено банківським установам до виконання в частині накладення арешту на кошти боржниці. 17.01.2022, 11.05.2023, 31.07.2023, 04.09.2023, 01.11.2023, 13.12.2023, 23.01.2024, 26.03.2024, 18.07.2024, 01.08.2024, 21.08.2024, 05.03.2025, 26.04.2025, 19.05.2025 направлено платіжні інструкції на списання коштів у банківських установах. Станом на 23.06.2025 загальну сума заборгованості у виконавчому провадженні з урахуванням основної винагороди та витрат виконавчого провадження становить 64 985,09 грн. Виконавчі документи на сьогоднішній день боржницею не виконані, жодних декларацій приватному виконавцю не подано, будь-яких дій, спрямованих на виконання зобов`язання, боржницею не здійснено. Приватним виконавцем вживалися всі необхідні заходи з метою виконання виконавчого напису, зокрема, ОСОБА_1 направлено вимоги про необхідність з`явитися до державного виконавця, які нею не виконані. З початку відкриття виконавчого провадження вона не вчинила жодних дій на погашення заборгованості, не повідомила про наявність майна, рахунків, доходів, зміну адреси проживання (за наявності такого факту), не подала декларацію про доходи та майно, не сплачує заборгованості, а тому наявні підстави вважати, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх зобов`язань. Крім того, приватним виконавцем забрані відомості про боржницю. Так, ОСОБА_1 не має у власності нерухомого майна та транспортних засобів, цінних паперів, земельних ділянок, сільськогосподарської техніки, на обліку як пенсіонерка не перебуває. У податковій службі відсутні відомості щодо джерел отримання доходів; у Державній прикордонній службі України відсутня інформація щодо перетину кордону боржником. 04.06.2025 ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направлено виклик до приватного виконавця, який вручено їй 14.06.2025, проте станом на 23.06.2025 вона не з`явилася за викликом, не повідомила про причини неявки. Оскільки виконавчий напис до цього часу не виконано, боржниця не з`являється за викликами, не вживає заходів щодо виконання виконавчого документа, ухиляється від його виконання, то наявні підстави для тимчасового обмеження боржниці у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02 липня 2025 року вказане подання прийнято до розгляду, судове засідання призначено на 02 липня 2025 року 16-00 год.

У судове засідання приватний виконавець не з`явився, у поданні просив судове засідання провести без його участі.

Дослідивши отримані матеріали, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення платежів.

Статтею 441 ЦПК України встановлено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Пунктом 5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, підлягає з`ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання у повному обсязі або частково.

Отже, право виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржником від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Надаючи оцінку пропорційності застосування заходів обмеження особистої свободи особи, Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року в справі № 331/8536/17-ц дійшов таких висновків.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський суд з прав людини підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином.

Щодо пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, ЄСПЛ у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише тоді, коли сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (рішення від 13 листопада 2003 року у справі «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга № 66485/01, п. 78-82).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (рішення ЄСПЛ від 23 червня 1981 року в справі «ЛеКонт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (LeCompte, VanLeuvenandDeMeyere v. Belgium), Series A, № 43, п. 60).

Зміст зазначених норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику ЄСПЛ, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь яких обставин.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Зі змісту ст. 12, 76 - 81 ЦПК України та п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» убачається, що на виконавця покладено обов`язок надання доказів стосовно наявності навмисного чи іншого свідомого ухилення боржника від виконання обов`язків за рішенням суду, та доведення перед судом їх переконливості.

Обґрунтовуючи подання про тимчасове обмеження боржниці ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, приватний виконавець посилається на ухилення нею від виконання зобов`язань, і що вона не вчинила самостійно жодних дій, спрямованих на виконання напису нотаріуса.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Утім приватним виконавцем не надано достатніх доказів на підтвердження навмисного чи іншого свідомого невиконання боржницею ОСОБА_1 своїх обов`язків зі сплати боргу в сумі 64 985,09 грн, ураховуючи інформацію про часткове погашення боргу шляхом списання коштів з її банківських рахунків. Під час судового розгляду не встановлено, що ОСОБА_1 вчиняються дії, направленні на ухилення від виконання судового рішення. При цьому відсутність майна чи достатньої суми грошових коштів, не свідчить про вчинення свідомих дій боржницею, спрямованих на ухилення від виконання своїх обов`язків.

Саме по собі невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань протягом встановленого строку, про що зазначає приватний виконавець, не може свідчити про її ухилення від сплати заборгованості, та як наслідок - бути підставою для застосування санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Приватним виконавцем не доведено, яким чином застосування до боржниці такого заходу, як обмеження у праві виїзду за межі України, може позитивно вплинути на виконання напису нотаріуса та допоможе йому стягнути з неї на користь стягувача суму боргу.

Крім того, виконавець не зазначав і не довів, що саме такий захід впливу буде ефективним для виконання напису нотаріуса і не порушить право боржника на працю, свободу пересування, в тому числі вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Разом з цим матеріали подання не містять актуальної інформації щодо перетину боржницею державного кордону України. Так, до подання додана відповідь Державної прикордонної служби України на запит приватного виконавця щодо перетину ОСОБА_1 державного кордону України, датована 19 травня 2025 року. Водночас приватний виконавець звернувся до суду з відповідним поданням лише 25 червня 2025 року, яке надійшло до суду 02.07.2025, тобто майже через місяць після отримання зазначеної інформації.

Наведені обставини свідчать про відсутність співмірності покладених обов`язків на боржника щодо погашення нею боргу в повному обсязі із наслідками можливого застосування до неї тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

За таких обставин, у задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 76 - 81, 89, 259 - 261, 441 ЦПК України, -

ухвалив:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Коваля Віталія Олександровича, боржниця ОСОБА_1 , стягувач Акціонерне товариство «Ідея банк», про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України відмовити.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 261 ЦПК України.

Суддя І. М. Шевченко