Житомирський апеляційний суд
Справа №296/7805/23 Головуючий у 1-й інст. Шалота К. В.
Категорія 60 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Павицької Т.М.,

з участю секретаря

судового засідання Смоляра А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 296/7805/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про усунення від права на спадкування,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 15 серпня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Шалоти К.В. у місті Житомирі,

в с т а н о в и в :

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила усунути ОСОБА_2 від права на спадкування на майно ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивувався тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , із яким з січня 2005 року по день його смерті вона постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

Факт їх спільного проживання як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу встановлено рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 02 листопада 2011 року у цивільній справі №295/4933/21.

Зазначала, що після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складається із: квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , транспортного засобу та приміщення гаражу в гаражному кооперативі «Космонавт».

ОСОБА_4 при житті заповіту не складав, спадкового договору та/чи договору довічного утримання не укладав.

21 лютого 2023 року вона звернулась до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але постановою від 22.02.2023 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , оскільки 04 жовтня 2021 року на адресу нотаріуса надійшла заява про прийняття спадщини від громадянки російської федерації ОСОБА_2 , яка є рідною сестрою померлого.

ОСОБА_4 помер після тяжкого захворювання на COVID-19 в березні 2021 року. Він перебував на стаціонарному лікуванні, вона увесь час здійснювала за ним догляд, опікувалась ним та забезпечувала ліками.

У той же час його сестра ОСОБА_2 знаючи та усвідомлюючи, що її брат перебуває в тяжкому та безпорадному стані, утримувалась від надання будь-якої допомоги та моральної підтримки. Крім того, остання жодного разу не поцікавилась станом його здоров`я, хоча мала таку можливість, не допомагала у його лікуванні та забезпеченні. Після його смерті вона не приймала участь у його похованні. Вважала такі дії ОСОБА_2 аморальними та недопустимими.

Рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 15 серпня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просила його скасувати та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалене рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що відмовляючи в задоволенні її позову, місцевий суд виходив з того, що нею не доведено належними, допустимими та безспірними доказами одночасного настання всіх передбачених частиною 5 статті 1224 ЦК України обставин, які б давали підстави для застосування такого крайнього заходу, як усунення відповідача ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті її брата ОСОБА_4 .

Але в ході судового розгляду були зібрані належні та допустимі докази, які підтверджували факт похилого віку ОСОБА_4 , його тяжку хворобу і безпорадний стан внаслідок такої хвороби, та не надання ОСОБА_2 йому допомоги. Спадкодавець був розлучений, його донька померла, а інших членів сім`ї, які могли та повинні були надавати йому допомогу через його стан здоров`я, крім ОСОБА_2 не було, про що остання була обізнана. Відповідачка проживала окремо від ОСОБА_4 з ним не спілкувалася та не піклувалася про нього, хоча була єдиною особою кровного ступеня споріднення із ОСОБА_4 , і саме від неї він потребував допомоги, а вона повинна була самостійно вчиняти дії спрямовані на її надання.

Вважає, що місцевий суд не надав належної оцінки відомостям, що містяться в матеріалах спадкової справи №13/2021 в сукупності з іншими доказами по справі, внаслідок чого судом не було в повній мірі виконано обов`язок про дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів, що і призвело до не вірної оцінки доказів по справі та прийняття оскаржуваного рішення.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

У судовому засіданні позивач та її представник адвокат Козлов А.І. підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити і надали пояснення. які відповідають доводам поданої скарги.

Належним чином, у відповідності вимог Цивільного процесуального кодексу України, повідомлені про дату, час і місце розгляду справи інші учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що передбачено положеннями частини 2 статті 372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними, допустимими та безспірними доказами одночасного настання всіх передбачених частиною 5 статті 1224 ЦК України обставин, які б давали підстави для застосування такого крайнього заходу, як усунення ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті її брата ОСОБА_4 .

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, мотивуючи таким.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено та досліджено матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією лікарського свідоцтва про смерть №104 та свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.7-8).

Згідно рішення Богунського районного суду міста Житомира від 02 листопада 2011 року у цивільній справі №295/4933/21, встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 та спадкодавця ОСОБА_4 , однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу, у період з січня 2005 року по день смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 15-16).

Організацією та проведенням поховання ОСОБА_4 , а також встановленням намогильних споруд займалася позивачка, що підтверджено матеріалами справи ( а.с. 9-10, 12).

Згідно копії спадкової справи № 13/2021 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , 22 лютого 2023 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Гуковою Н.Є. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_1 , яка обґрунтовувалась тим, що 04 жовтня 2021 року на адресу нотаріуса надійшла заява про прийняття спадщини від сестри померлого ОСОБА_4 , громадянки російської федерації ОСОБА_2 . Крім того, інформація про складання померлим заповітів відсутня, а також будь-яких договорів про зміну черговості спадкування спадкова справа не містить (а.с. 101).

Відповідно до змісту копії листа Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України ОСОБА_2 перетинала державний кордон України в пункті пропуску Бачівськ: 14 лютого 2020 року (в`їзд), 17 лютого 2020 року (виїзд) (а.с. 140-141).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (статті 1216, 1217 ЦК України).

Згідно статей 1261-1265 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї.

В основі спадкування за законом знаходиться принципі черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.

Спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина 1 статті 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 ЦК України).

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року в справі № 304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18), « … В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.

Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої -п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.

У постанові Верховного Суду від 24 вересня 2020 року у справі № 534/1318/17 (провадження № 61-1821св19) зазначено, що: «вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України. Оскільки позивач не довела в установленому законом порядку, що вона є особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, а також не зверталася з позовом про одержання права на спадкування, суди першої та апеляційної інстанцій зробили правильний висновок про безпідставність такої вимоги».

Встановлено, що за життя ОСОБА_4 заповіту не склав. Після його смерті за заявами ОСОБА_1 (його дружина) та ОСОБА_2 (його рідна сестра), 28 квітня 2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гуковою Н.Є. заведена спадкова справа № 13/2021 (а.с.47-101).

Як убачається з матеріалів справи, що між сторонами виник спір щодо усунення ОСОБА_2 , яка є громадянкою російської федерації, від права на спадщину, яка відкрилася після смерті її брата ОСОБА_4 .

Питання щодо усунення від права на спадкування врегульоване статтею 1224 ЦК України.

Усунення від права на спадкування спадкоємців за законом та за заповітом можливе виключно на підставі рішення суду.

Частиною першою статті 1224 ЦК України встановлено, що не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя. Положення абзацу першого цієї частини не застосовується до особи, яка вчинила такий замах, якщо спадкодавець, знаючи про це, все ж призначив її своїм спадкоємцем за заповітом.

Аналізуючи вищезазначене слід зробити висновки, що закріплені у частині першій статті 1224 ЦК України норми є своєрідним засобом регулювання родинних та суспільних відносин, що відображають відносини між спадкодавцем та майбутнім спадкоємцем, який не може реалізувати своє право на спадкування в силу вчинення злочину проти спадкодавця

Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України визначено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15-ц (провадження № 61-8023св18), від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17-ц (провадження № 61-45879св18) та від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц (провадження № 61-25032св19).

Крім того, у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св 18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18) зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Так, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини 5 статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про вищенаведені факти.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка не здійснила поховання ОСОБА_4 за власні кошти, не спростовують висновків суду та не є підставою для усунення відповідачки від права на спадкування, а сама по собі наявність у ОСОБА_2 громадянства російської федерації не може бути беззаперечною підставою для задоволення позову.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про відсутність правових підстав для задоволення позову про усунення від права на спадкування відповідачки.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду - без змін.

За приписами частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, немає.

Керуючись ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 15 серпня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складено: 03 липня 2025 року.