Справа № 752/9837/25
Провадження № 2/752/6131/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08 липня 2025 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін у приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Київський крематорій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про зобов`язання видати урну з прахом,-

ВСТАНОВИВ:

у квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить зобов`язати відповідача видати урну з прахом померлого ОСОБА_2 їй як його двоюрідній сестрі з метою здійснення поховання шляхом закопування в могилі урни з прахом померлого.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 є її двоюрідним братом, у якого на день смерті не було родичів першої лінії споріднення, а при житті вони були як рідні та мали добрі родинні стосунки, та вона вважає за необхідне поховати останнього належним чином.

Зауважує, що ОСОБА_3 - двоюрідним брат покійного ОСОБА_2 , їздив в морг забрати його тіло для поховання, однак йому відмовлено через ненадання повторного свідоцтва про смерть.

Також позивач вказує, що на звернення до Білопільського відділу ДРАЦС про видачу повторного свідоцтва про смерть померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 їй відмовлено через те, що вона як двоюрідна сестра не належить до категорій осіб, яким видається свідоцтво про смерть, однак, родичі першої лінії в покійного відсутні.

Посилаючись на викладене, та те, що відмова Ритуальної служби СКП «Київський крематорій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)унеможливлює встановлення померлому індивідуального місця поховання та пам`ятника, а також створення можливості відвідувати могилу на рідній землі його родичам, позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою від 24.04.2025 року відкрито провадження в указаній справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін.

03.06.2025 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому виконуючий обов`язки директора Ритуальної служби СКП «Київський крематорій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Тітаренко І., просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що норми чинного законодавства зобов`язують відповідача вчиняти дії, пов`язані з урною з прахом померлого лише при наявності свідоцтва про смерть ОСОБА_2 .

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується Витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті № 2 від 05.03.2025 року (а.с. 16-16 зворот).

Також з`ясовано, що батько позивача ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та мати померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , є рідними братом і сестрою (а.с. 3-15).

Отже, померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 є двоюрідними братом ОСОБА_1 .

Як встановлено зі змісту позовної заяви та відзиву на позовну заяву, тіло померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 піддано кремації Ритуальною служби СКП «Київський крематорій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Відповідно до п. 2 Типового положення про ритуальну службу в Україні, затвердженого Наказом Держжитлокомунгоспу України 19.11.2003 року № 193, Ритуальна служба у своїй діяльності керується Конституцією України, Законом України «Про поховання та похоронну справу», іншими законами України, нормативно-правовими актами, що приймаються на виконання законів України, а також цим Положенням.

Відповідності до п. 3.10. Правил користування крематоріями, затверджених Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 08.08.2013 року № 373, урна з прахом видається виконавцю волевиявлення померлого або представнику ритуальної служби через три робочі дні після кремації для захоронення в колумбаріях та родинних похованнях на інших кладовищах або для перевезення до іншого населеного пункту при пред`явленні документа, що посвідчує особу.

Водночас, згідно вищевказаних Правил, виконавцем волевиявлення померлого є особа, яка здійснює поховання померлого згідно з волевиявленням останнього, або чоловік (дружина), батьки (усиновителі), діти, сестра, брат, дід або баба, онук (правнук), інша особа, яка зобов`язалася поховати померлого (в разі якщо у волевиявленні померлого немає вказівки на виконання волевиявлення чи в разі відмови виконавця від виконання волевиявлення померлого).

Згідно п. 3.1. Правил, поховання шляхом кремації виконується згідно з волевиявленням померлого, вираженого в усній (у присутності свідків) або в письмовій формі, завіреній в установленому законодавством порядку, та/або за бажанням виконавця волевиявлення померлого, чоловіка (дружини), батьків (усиновителів), дітей, сестри, брата, діда або баби, онука (правнука), іншої особи, яка зобов`язалася поховати померлого.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого покладається на виконавця волевиявлення померлого. Якщо у волевиявленні померлого немає вказівки на виконання волевиявлення чи у разі відмови виконавця від виконання волевиявлення померлого поховання померлого здійснюється чоловіком (дружиною), батьками (усиновителями), дітьми, сестрою, братом, дідом, або бабою, онуком (правнуком), іншою особою, яка зобов`язалася поховати померлого.

Позивач висловила бажання забрати урну з прахом померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 для закопування її в могилі, тому вважає, що має право на її отримання у Ритуальній службі СКП «Київський крематорій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Однак, докази засвідчення такого волевиявлення померлим не надано, а чинне законодавством не обмежує коло виконавців волевиявлення померлого виключно його родичами.

Відповідно вимог ст. ст. 1,6,11 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання - діяльність відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у межах повноважень, визначених цим Законом, а також суб`єктів господарювання, спрямована на: забезпечення належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого; забезпечення права громадян на захоронення їхнього тіла відповідно до їх волевиявлення, якщо таке є; створення та експлуатацію об`єктів, призначених для поховання, утримання і збереження місць поховань; організацію і проведення поховань померлих та/або загиблих; надання ритуальних послуг, реалізацію предметів ритуальної належності. Усі громадяни мають право на поховання їхнього тіла та волевиявлення про належне ставлення до тіла після смерті. Волевиявлення про належне ставлення до тіла після смерті може бути виражене у: згоді чи незгоді на проведення патолого-анатомічного розтину; згоді чи незгоді на вилучення анатомічних матеріалів для трансплантації та/або виготовлення біоімплантатів; побажанні бути похованим у певному місці, за певними звичаями, поруч з певними раніше померлими чи бути підданим кремації; дорученні виконати своє волевиявлення певній особі; іншому дорученні, що не суперечить законодавству. Поховання померлого покладається на виконавця волевиявлення померлого. Якщо у волевиявленні померлого немає вказівки на виконання волевиявлення чи в разі відмови виконавця від виконання волевиявлення померлого поховання померлого здійснюється чоловіком (дружиною), батьками (усиновителями), дітьми, сестрою, братом, дідом або бабою, онуком (правнуком), іншою особою, яка зобов`язалася поховати померлого. Виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка зобов`язалася поховати померлого, в установленому законодавством порядку в день звернення видаються: лікарське свідоцтво про смерть - закладом охорони здоров`я; свідоцтво про смерть та довідка про смерть - відділом державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчим органом сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад, консульською установою чи дипломатичним представництвом України. Зазначені документи можуть надаватися за дорученням виконавця волевиявлення померлого або особи, яка зобов`язалася поховати померлого, іншій юридичній чи фізичній особі.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу» передбачено, що особа, яка зобов`язалася поховати померлого, на підставі свідоцтва про смерть звертається згідно із статтею 8 цього Закону до сільського голови або ритуальної служби з приводу укладення відповідного договору-замовлення на організацію та проведення поховання. Ця особа має право вибирати виконавців послуг серед суб`єктів господарської діяльності, які уклали договори із сільським головою або ритуальною службою про надання цих послуг.

Відповідно до ст.ст.25,26 Закону України «Про поховання та похоронну справу» за зверненням виконавця волевиявлення померлого або особи, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, на території кладовища безоплатно виділяється місце для поховання померлого відповідно до затвердженої проектної документації. Після здійснення поховання померлого виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, як користувачу місця поховання (користувачу місця родинного поховання) спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) видається відповідне свідоцтво, зразок якого затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Це свідоцтво дає право його пред`явнику на встановлення намогильних споруд у межах могили (родинного поховання), вирішення питання про проведення підпоховання, здійснювати інші дії, пов`язані з використанням місця поховання, якщо це не суперечить законодавству. На могилах (місцях родинного поховання) можуть встановлюватися намогильні споруди, склепи за індивідуальним замовленням у межах, встановлених для могили (родинного поховання). Встановлені намогильні споруди, склепи реєструються спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) у книзі обліку намогильних споруд, форму якої затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Забороняється здійснювати поховання інших померлих (підпоховання), встановлення намогильної споруди, склепу без згоди користувача місця поховання (користувача місця родинного поховання). Поховання померлих може здійснюватися шляхом: закопування в могилі труни з тілом померлого; спалювання в крематорії труни з тілом померлого та закопування в могилі чи розміщення в колумбарній ніші урни з прахом померлого; розвіювання праху померлого. З урахуванням етнічних, релігійних чи культурних традицій поховання померлих може здійснюватися іншим способом. Поховання померлих здійснюється з дотриманням вимог санітарно-епідеміологічного законодавства.

Разом з тим, з доказів наданих стороною позивача не встановлено, що позивач є особою, яка зобов`язалася поховати прах померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 двоюрідного брата ОСОБА_2 , адже відповідних підтверджень: свідоцтв, договорів, довідок про місце поховання, а також документів, що підтверджують замовлення чи оплату ритуальних послуг та організацію поховання тощо, не надано.

Одночасно з переліченими вище обставинами, суду не надано підтверджень про звернення позивача за отриманням свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та наявності перешкод для його отримання, адже за змістом ст. 11 Закону України «Про поховання та похоронну справу» особі, яка зобов`язалася поховати померлого, в установленому законодавством порядку в день звернення видається, в тому числі свідоцтво про смерть.

Враховуючи викладене, а також з огляду на відсутність підтверджень відповідного волевиявлення померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 та взяття позивачем на себе зобов`язань поховати прах останнього, оскільки лише самого по собі такого усно висловленого бажання ОСОБА_1 недостатньо, суд приходить до висновку, що під час судового розгляду позивачем не доведено наявності обставин, які б свідчили про обґрунтованість вимог щодо зобов`язання відповідача видати урну з прахом померлого ОСОБА_2 , а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 19, 76-81, 82, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Київський крематорій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про зобов`язання видати урну з прахом - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.С. Хоменко