Справа № 669/296/25
Провадження № 2/669/178/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 року смт.Білогір`я

Білогірський районний суд Хмельницької області

в складі :

головуючого судді Бараболі Н.С.,

з участю: секретаря судового засідання Бабоян А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в селищі Білогір`я в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

03.04.2025 ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» через свого представника звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №139806 від 28.07.2020 року в сумі 10400,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 28.07.2020 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №139806 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором на наступних умовах: сума виданого кредиту - 2000 гривень, дата надання кредиту - 28.07.2020, строк кредиту - 30 днів, стандартна процентна ставка 2 % в день або 730 % річних. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. Відповідачем були зазначені реквізити платіжної банківської карти № НОМЕР_1 для перерахування кредитних коштів.

28.10.2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 .

Станом на 13.01.2025 загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 10400,00 грн, яка складається з: 2000 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 8400,00 грн - прострочена заборгованість за процентами.

Крім того, представник позивача Пархомчук С.А. просив стягнути з відповідачки 10500,00 грн витрат на професійну правову допомогу та 2422,40 грн. витрат по сплаті судового збору.

Ухвалою судді від 14.04.2025 відкрито провадження у вказаній справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Позивач просить суд розглядати справу за відсутності їхнього представника, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

19.05.2025 року до суду від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Лехкар О.В. надійшов відзив на позовну заяву від 19.05.2025 року в якому остання заперечує проти позовних вимог ФК «КЕШ ТУ ГОУ». У відзиві представник відповідача зокрема вказує, що позивачем нараховані відсотки за користування кредитними коштами поза межами строку надання кредиту. Так, кредитним договором передбачено сплату відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 2 % в день або 730 % річних. Кредит надано строком на 30 днів. Таким чином розмір відсотків при сумі кредиту 2000,00 грн. , ставці 2%в день та терміну кредитування 30 днів складають 1200,00 грн. Крім того, представник відповідача у відзиві вказує, що представником позивача до позову додано копію витягу з реєстру боржників, який містить відмінності із реєстром боржників який направлений відповідачці. Так, зокрема витяг з реєстру боржників, який поданий до суду, датований 2021 роком, направлений відповідачці датований 2025 роком. Крім того, в документі, поданому до суду, зазначено код ЄДРПОУ ТОВ «Займер» 35250394, у документі, наданому відповідачці код ЄДРПОУ ТОВ «Займер» вказано інший 42146903. Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, яка є публічною, ТОВ «Займер», яке наразі перейменовано у ТОВ «Клай Інвест», має . Також, витяг з реєстру боржників від ТОВ «Займер» підписано директором Валерієм Кривцем, від ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» - директором Іриною Осипенко. Згідно з даними ЄДР Валерій Кривець був директором ТОВ «Займер» з 21.05.2018р. по 16.06.2022р. А Осипенко І.С. є директором ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» з 03.10.2023р. дотепер. Отже, відсутній часовий проміжок, коли вони одночасно були директорами і могли підписати спільний документ. Окрім того, підпис ОСОБА_2 , який міститься у Договорі факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021р., навіть приблизно не співпадає з підписом ОСОБА_2 , який міститься на примірнику Витягу з реєстру боржників, як тому, що направлений відповідачці так і тому, що направлений суду.

У відзиві представник відповідачки зазначає, що позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 з пропуском строку позовної давності, який розпочав свій перебіг 27.08.2020 року. Позивач звернувся до суду 02.04.2025 року, тобто майже через 5 років.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу представник відповідача заявляє про не співмірність витрат позивача на оплату послуг адвоката Пархомчука С.В. та просить зменшити розмір витрат позивача на правову допомогу.

20.05.2025 року від представника відповідача адвоката Лехкар О.В. надійшло заперечення на заяву позивача про розподіл/відшкодування/ компенсацію судових витрат згідно якої остання вказує, що адвокат Пархомчук С.В., РНОКПП НОМЕР_2 , має право на здійснення адвокатської діяльності на підставі свідоцтва №8096/10 від 18.07.2019 року, яке видане Радою адвокатів Київської області.

Окрім того, Пархомчук С. В., РНОКПП НОМЕР_2 , є фізичною особою- підприємцем і згідно з даними загальнодоступного публічного Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, номер запису 000511752 від 28.02.2024р. здійснює підприємницьку діяльність за кодом КВЕД 69.10 - діяльність у сфері права. Таким чином, фізична особа ОСОБА_3 одночасно має два статуси: (1) адвоката, який є самозайнятою особою і (2) фізичною особою підприємцем.

У наданому суду рахунку на оплату № 28.04.2025-19 від 28.04.2025р. вказано, що адвокат Пархомчук С.В. є платником єдиного податку 3 групи, більше того у банківських реквізитах для оплати вказаний номер його рахунку НОМЕР_3 , на цей же рахунок клієнт (ТОВ «ФК КешТу Гоу») сплатило ОСОБА_3 10500,00 гривень за надану правову допомогу. Відповідно до Додатку 1 «Перелік згрупованих рахунків» Інструкції з бухгалтерського обліку операцій із фінансовими інструментами в банках України, затвердженої постановою Правління НБУ № 14 від 21.02.2018р., номери рахунків розрізняються за суб`єктами, яким належать ці рахунки. Так, згрупований рахунок з номером 2600 використовується для коштів на вимогу суб`єктів господарювання, а не суб`єктів незалежної професійної діяльності.

Згрупований рахунок для коштів на вимогу суб`єктів незалежної професійноїдіяльності має номер 2621, а не 2600.

З вказаного можна зробити висновок, що вказана сума в розмірі 10500,00 була перерахована фізичній особі ОСОБА_3 не як адвокату, який здійснює незалежну професійну діяльність, а як фізичній особі-підприємцю, який надав своєму клієнту юридичні послуги у сфері права, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування ІІІ групи. Отже в силу припису ст. 15, 137, 139, 141 ЦПК України такі витрати не можуть бути відшкодовані позивачу як надана правова допомога.

Аналогічну позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 13.07.2022р. по справі № 496/3134/19, де зокрема зазначила, що «витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані в порядку ч.4 ст. 137, ч.7 ст. 139 та ч.3 ст. 141 ЦПК України». Просила відмовити у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» про стягнення з ОСОБА_1 витрат на професійну правову допомогу.

Від представника позивача 22.05.2025 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що у відповідності до умов укладеного Договору нарахування відсотків здійснювалось саме за кожен день користування кредитом, тобто умовами Договору не передбачена відповідальність за неналежне виконання зобов`язання Позичальником згідно статті 625 ЦК України. Позичальник погодився на умови визначені Договором щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, тому твердження представника відповідача про незаконність нарахування процентів є необґрунтованим.

Крім того, вказує, що позивач надав суду належні та допустимі докази, які підтверджують факт переходу права грошової вимоги від ТОВ «ЗАЙМЕР» до ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» відносно ОСОБА_4 , а твердження відповідача щодо не доведення Позивачем факту переходу права грошової вимоги є необґрунтованими та безпідставними.

Щодо спливу строку позовної давності то представник відповідача вважає, що на момент укладення кредитного договору Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (№211), запроваджено з 12.03.2020 р. до 22.05.2020 р. на всій території України карантин. У подальшому його було неодноразово продовжено (востаннє Постанова Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 р, якою продовжено карантин до 30.06.2023). А впровадження карантину в Україні певним чином впливає на перебіг позовної давності. Згідно з п.12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Враховуючи та беручи до уваги вищевикладене, можна дійти висновку що строк позовної давності не підлягає застосуванню до позивних вимог про стягнення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором.

Щодо витрат на правову допомогу представник позивача вказує, що відсутні підстави для відшкодування витрат на правову допомогу адвоката відповідачки в розмірі 10000,00 грн.

10.06.2025 року від представника відповідача адвоката Лехкар О.В. надійшло заперечення згідно якого остання вказує про свою категоричну незгоду з твердженнями позивача, які висловлені у відповіді на відзив від 02.05.2025р. Вказує, що відносно наданого позивачем детального розрахунку заборгованості за укладеним кредитним договором №139806, то звертає увагу суду, що вказаний документ не може бути доказом у розумінні ст. 76, 95 ЦПК України, оскільки він не містить об`єктивних даних про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, а є документом, який одноосібно створений позивачем для підтвердження своїх вимог. Щодо посилання на Постанову Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №910/4518/16. позивач невірно тлумачить зміст висновків Верховного суду, які зроблені у

вищевказаній постанові.

Крім того, вказує, що відповідач категорично не погоджується з твердженням позивача щодо невідповідності витрат відповідача на правничу допомогу критерію реальності та розумності через наступне.

Відповідачка вважає свої витрати на правничу допомогу розумними і обґрунтованими, на противагу витратам позивача, які дійсно є необґрунтованими та завищеними. Гонорар адвоката позивача Пархомчука С.В. визначено погодинно всього 5 годин роботи по справі. Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень України та відомостей, які розміщені на сайті Судової влади України, дає підстави стверджувати,що по кожній справі витрати Позивача на правничу допомогу адвоката Пархомчука С.В. складають 10500,00 гривень, тобто 25984х10500,00=272 832 000,00 гривень по всіх боржниках!

Витрати на правничу допомогу повинні мати компенсаційний характер, а не бути засобом додаткового отримання доходу за рахунок боржників. Таким чином, визначення гонорару адвоката Лехкар О.В. у розмірі 10000,00 гривень є обґрунтованим і розумним, оскільки після сплати всіх податків і зборів її дохід складатиме всього 5500,00 гривень. Більше того, домовляючись про розмір гонорару, сторони врахували складне матеріальне становище відповідачки через тяжке поранення її чоловіка військовослужбовця ЗСУ, тому спеціально передбачили відтермінування оплати другої частини гонорару.

Оскільки розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного провадження, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 28.07.2020 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №139806, відповідно до якого товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 2000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування ним.

Кредит надається строком на 30 днів - до 26.08.2020 року, за користування кредитом клієнт сплачує товариству 730% річних від суми кредиту з розрахунку 2% на добу, тип процентної ставки фіксована. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної картки, вказаної клієнтом.

В договорі позичальником зазначено платіжну картку № НОМЕР_1 . Договір підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором KL5641.

Згідно з інформаційною довідкою ТОВ «Платежі онлайн» № 1455/02 від 25.02.2025, 28.07.2020 через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція № 29591-96042-04257 з видачі кредиту в сумі 2000 грн на платіжну картку PRIVAT BANK № НОМЕР_1 .

Додатком № 1 до договору про споживчий кредит складено графік розрахунків за договором та орієнтовна сукупна вартість кредитут, згідно з яким загальна вартість кредиту 3200,00 грн., яка складається з кредиту в сумі 2000,00 грн., процентів за користування кредитомв сумі 1200,00 грн.

28 жовтня 2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, що вказані у Реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників від 28 жовтня 2021 року до договору факторингу №01-28/10/2022 ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 10400,00 грн., з яких 2000 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту, 8400,00 грн. прострочена заборгованість за процентами.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (щодо позики), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частина друга статті 1054 ЦК України).

Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно статті 12 Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини другої статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

У відповідності до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові від 28 березня 2018 року Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок про те, що відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на те, що відповідачка не виконала умови договору позики та не повернула вчасно кредит і нараховані відсотки, суд дійшов висновку про те, з відповідачки на користь позивача як правонаступника кредитодавця підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в сумі 3200,00 грн, яка складається з: 2000 грн тіло кредиту, 1200 грн відсотки за період з 28.07.2020 по 26.08.2020 (2000 грн х 2% х 30 днів).

Доказів продовження строку надання кредиту у відповідності до п.п.3.3.3. кредитного договору матеріали справи не містять.

Так, відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц.

Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються також частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, проте з такими позовними вимогами позивач не звертався.

Таким чином, позикодавець відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Суд не бере до уваги надану позивачем виписку з особового рахунка за кредитним договором №139806, в частині наявності в ОСОБА_1 заборгованості за відсотками у розмірі 8400,00 грн, оскільки в ній відсутні відомості про період та порядок нарахування відсотків у вказаній сумі та їх розмір перевищує розмір відсотків за користування кредитом, розрахований відповідно до умов кредитного договору.

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Судом встановлено, що 28 жовтня 2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, що вказані у Реєстрі боржників. Вказаний договір підписано від Клієнта ТОВ «Займер» () В.В. Кривець та від Фактора ТОВ«ФК «КЕШ ТУ ГОУ» () О.П. Бондаренко.

Відповідно до повного Реєстру боржників (доданого представником позивача до відповіді на відзив) від 28 жовтня 2021 року до договору факторингу №01-28/10/2022 ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 10400,00 грн., з яких 2000 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту, 8400,00 грн. прострочена заборгованість за процентами. Вказаний реєстр підписано від Клієнта ТОВ «Займер» () В.В. Кривець та від Фактора ТОВ«ФК «КЕШ ТУ ГОУ» () О.П. Бондаренко.

Таким чином, посилання представника відповідачки Богатирчук Н.В. на те, що реєстр боржників не міг бути підписаний вказаними особами (від Клієнта ТОВ «Займер» () В.В. Кривець та від Фактора ТОВ«ФК «КЕШ ТУ ГОУ» () О.П. Бондаренко, оскільки вони були директорами своїх підприємств у різний час не підтверджено належними та допустимими доказами.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів' жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо заяви представника відповідачки про застосування строку позовної давності, то суд вважає зазначити наступне.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до пункту 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби СОVID-19» від 30 березня 2020 року № 540-IX, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, Розділ «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2в Україні встановлено карантин з 12 березня 2020 року, який скасовано лише з 01 липня 2023 року.

Відповідно до п.19 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 р "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні"" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 24.02.2022 р в Україні введений воєнний стан, дія якого продовжена до 07 серпня 2025 року.

Відтак, доводи представника відповідачки про пропуск позивачем строку позовної давності безпідставні, оскільки такі строки продовжені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби СОVID-19» від 30 березня 2020 року № 540-IX на строк дії карантину, а також п.19 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупинено на строк дії воєнного стану, дія якого продовжена до 07 серпня 2025 року.

Зазначене узгоджується з висновком викладеним у постанові від 29 листопада 2023 року у справі № 541/564/21 провадження № 61-18933 св 21.

Щодо додаткових заперечень представника відповідачки про відмову в задоволенні клопотання представника позивача про стягнення з відповідачки витрат на професійну правову допомогу, то суд вважає зазначити наступне.

Суд зазначає, що відповідно до статті 131-2 Конституції України, Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність в Україні може здійснюватися як самостійна професійна діяльність адвоката, яка не є підприємницькою, однак чинне законодавство не містить імперативної заборони для адвоката бути одночасно зареєстрованим як фізична особа-підприємець за видом діяльності, що не суперечить вимогам Закону. Факт наявності у адвоката статусу ФОП не впливає на зміст правовідносин, що виникли між ним як фізичною особою-адвокатом і клієнтом у межах наданої правничої допомоги.

Крім того, сам по собі факт зарахування оплати за договором про надання правничої допомоги на рахунок ФОП жодним чином не свідчить про зміну сторони у зобов`язанні, а також не свідчить про недоведеність або недійсність здійснення такої оплати. Встановлено, що одержувачем коштів є та сама фізична особа, з якою укладено договір, а відкритий банківський рахунок є лише способом реалізації права на отримання коштів цією особою. При цьому в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б вказували на невідповідність отриманих коштів зобов`язаній стороні за договором або на використання платником неналежних реквізитів отримувача.

Суд бере до уваги також ту обставину, що чинне цивільне процесуальне законодавство України, зокрема стаття 137 ЦПК України, вимагає від сторони, яка заявляє про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, надати належні та допустимі докази укладення відповідного договору та фактичного понесення витрат у вигляді сплачених коштів. Позивачем ці вимоги виконані у повному обсязі, оскільки до матеріалів справи додано як договір про надання правничої допомоги з адвокатом, так і документи, що підтверджують сплату грошових коштів саме цій особі, незалежно від статусу її рахунку як рахунку ФОП.

Окремо слід зазначити, що сам по собі платіж на рахунок ФОП не змінює сутності зобов`язань між сторонами цивільного правочину, оскільки кошти спрямовані конкретній фізичній особі адвокату, який і надавав правничу допомогу позивачеві у межах розгляду даної справи. За відсутності будь-яких зауважень сторін щодо змісту виконаних робіт або факту надання послуг, суд не вбачає підстав сумніватися у реальності понесених позивачем витрат та їх відповідності заявленим вимогам.

Таким чином, доводи щодо неможливості відшкодування таких витрат у зв`язку із зарахуванням коштів на рахунок ФОП є безпідставними, оскільки не спростовують встановленого судом факту реальності надання професійної правничої допомоги та здійснення оплати за неї позивачем, що підтверджується належними та допустимими доказами.

Суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами відповідно до вимог статей 133, 141 Цивільного процесуального кодексу України, виходить із того, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Положеннями частин 5, 6 статті 137 ЦПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 10 500,00 гривень позивач надав договір про надання правової допомоги від 29.12.2023 року, додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 27.12.2024 року, акт про отримання правової допомоги від 28.04.2025.

Відповідачка відповідно до положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України у відзиві на позовну заяву заперечила щодо задоволення заявлених позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 10 500,00 грн, спростовувавши співмірність цих витрат наданим позивачу адвокатом послугам.

З матеріалів справи вбачається, що позивач заявив до стягнення заборгованість у розмірі 10 400,00 грн, із яких суд задовольнив лише 3 200,00 грн.

Таким чином на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3229,80 грн (3200,00 грн (задоволені позовні вимоги) х 100% : 10400,00 грн (заявлені позовні вимоги) = 30,76% (процент задоволених позовних вимог), 10500,00 грн ( судові витрати) х 30,76% : 100% = 3229,80 грн).

Крім того відповідачем по справі також було понесено судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представник відповідачки надала договір про надання правової допомоги №01/05/25 від 01.05.2025 року, ордер про надання правової допомоги від 01.05.2025 року, рахунок на оплату №1 від 01 травня 2025 року.

Суд відхилив 69,24% позовних вимог позивача (100%- 30,76%=69,24%).

Таким чином з позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені судові витрати на професійну правничу допомогу прапорційно розміру відхилених позовних вимог у розмірі 6924,00 грн (10000,00 грн х 69,24% : 100% = 6924,00 грн).

Крім того, на підставі ч.1 ст.141ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору при подачі позову до суду пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 745,13 грн.: (3200,00 грн (задоволені позовні вимоги) х 100% : 10400,00 грн (заявлені позовні вимоги) = 30,76% (процент задоволених позовних вимог), 2422,40 грн ( судові витрати) х 30,47% : 100% = 745,13 грн).

Керуючись наведеним, ст.ст.13, 81, 137, 141, 259, 263-265, 268, 273-275 , 352, 354, 355 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої по АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» (код в ) заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №139806 від 28.07.2020 року в розмірі 3200,00 грн. (три тисячі двісті гривень), яка складається з: 2000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 1200 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» 745 грн 13 коп. витрат по сплаті судового збору та 6924,00 грн 00 коп. витрат на правничу допомогу.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» на користь ОСОБА_1 6953,00 грн витрат на правничу допомогу.

Рішення суду може бути оскаржене до Хмельницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін:

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ», ідентифікаційний код в , місцезнаходження: вул. Кирилівська, 82, офіс 7 м. Київ поштовий індекс 04080.

Відповідач ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Наталія БАРАБОЛЯ