ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1039/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

18 березня 2025 року Дарницький районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Котвицького В.Л., за участю секретаря судових засідань: Іващенко Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні в заочному порядку в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року до суду надійшов позов ПрАТ «СК «АРКС» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування, в якому позивач просив стягнути з відповідача 58 574,99 грн та судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.06.2020 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «IVECO», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 » в м. Києві допустив зіткнення з транспортним засобом «Citroen», державний номерний знак « НОМЕР_2 ».

Постановою Дніпровського районного суду в м.Києві від 06.08.2020 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень.

Внаслідок вказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Зокрема, позивачем було виплачено страхове відшкодування потерпілому за договором добровільного страхування наземного транспорту в розмірі 128 889,58 грн.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу засобом «IVECO», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 » була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/7030254 в ТДВ "СК "АЛЬФА-ГАРАНТ".

Після здійснення страхової виплати потерпілому, позивач звернувся до страховика відповідача, для виплати страхового відшкодування в порядку регресу, відповідно до Полісу відповідача, для чого надав всі необхідні документи. На підставі даної заяви, страховиком відповідача було складено страховий акт та здійснено страхове відшкодування позивачу у розмірі 70 314,59 грн.

Оскільки, страховик відповідача відшкодував позивачу лише частину здійсненої ним страхової виплати потерпілому, то у позивача виникло право вимоги до відповідача на різницю між фактичним розміром здійсненої потерпілому виплати та отриманим від страховика відповідача відшкодуванням. Виходячи з цього, залишок невідшкодованих виплат позивача складає: 128 889,58 грн. - 70 314,59 грн. = 58 574,99 грн.

Вказане стало підставою для звернення позивача до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 08.01.2025 відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України.

У судове засіданні представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, задовольнити позовні вимоги.

Відповідач в судове засідання не з`явився, разом з тим, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, двічі судові повістки поверталися до суду з відміткою "Адресат відсутній за вказаною адресою". Станом на дату розгляду справи на адресу суду відзиву від відповідача не надходило.

Статтею 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з?явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3 )відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та взаємовідносини сторін, відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає ст. 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, 308.06.2020 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «IVECO», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », в м. Києві допустив зіткнення з транспортним засобом «Citroen», державний номерний знак « НОМЕР_2 ».

Постановою Дніпровського районного суду в м.Києві від 06.08.2020 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень.

У відповідності з ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Внаслідок вказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Зокрема, позивачем було виплачено страхове відшкодування потерпілому за договором добровільного страхування наземного транспорту в розмірі 128 889,58 грн.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу засобом «IVECO», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 » була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/7030254 в ТДВ "СК "АЛЬФА-ГАРАНТ".

Після здійснення страхової виплати потерпілому, позивач звернувся до страховика відповідача, для виплати страхового відшкодування в порядку регресу, відповідно до Полісу відповідача, для чого надав всі необхідні документи. На підставі даної заяви, страховиком відповідача було складено страховий акт та здійснено страхове відшкодування позивачу у розмірі 70 314,59 грн.

Оскільки, страховик відповідача відшкодував позивачу лише частину здійсненої ним страхової виплати потерпілому, то у позивача виникло право вимоги до відповідача на різницю між фактичним розміром здійсненої потерпілому виплати та отриманим від страховика відповідача відшкодуванням. Виходячи з цього, залишок невідшкодованих виплат позивача складає: 128 889,58 грн. - 70 314,59 грн. = 58 574,99 грн.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

У статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (станом на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

У статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно із статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (стаття 993 ЦК України).

У разі наявності юридичних фактів, передбачених статтею 993 ЦК України, відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну «перехід» означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок, що «стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією».

Таким чином, відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до ПрАТ «СК «АРКС» після виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних витрат перейшло право вимоги до особи, відповідальної за шкоду, в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Схожих за змістом висновків дійшов Верховний Суд в постанові 28.06.2023 у справі № 757/48467/21.

Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

В постанові Верховного Суду від 15.10.2020 у справі №755/7666/19 вказано, що під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Вказана різниця викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме врахуванням франшизи та зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність винного водія на час ДТП була застрахована ТДВ "СК "АЛЬФА-ГАРАНТ", яке виплатило 70 314,59 грн страхового відшкодування, відтак, різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням складає 58 574,99 грн.

Надаючи оцінку наданим доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням) в розмірі 58 574,99 грн.

Згідно ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі - 3028,00 грн.

Керуючись ст.ст. 22, 980. 993,1194 ЦК України, ст.ст. 3-5,12-13, 76-92, 95, 137, 141, 211, 223, 258-259, 268, 264-265, 272-273, 352, 354-355, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (дата народження невідома, РНОКПП невідомо) на користь ПрАТ «СК «АРКС» () витрати по сплаті страхового відшкодування в розмірі 58 574,99 грн., а також витрати зі сплати судового збору в сумі 3028,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18.03.2025.

Суддя В.Л. Котвицький