Справа № 522/2371/25
Провадження № 2-к/522/2/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Морозовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Томашевського Романа Миколайовича, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

10 лютого 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Томашевського Романа Миколайовича про визнання на території України рішення іноземного суду - Суду у сімейних справах м. Рішон ле-Ціон, Держави Ізраїль від 05.10.2024 р., ухвалене у спадковій справі №53599-06-23 за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Генерального опікуна про визнання взаємного заповіту від 08.06.2022 р. недійсним, в частині визнання права власності за ОСОБА_1 на нерухоме майно, а саме на квартиру за АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) та квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

Клопотання мотивоване тим, що рішенням Суду у сімейних справах м. Рішон ле-Ціон, Держави Ізраїль від 05.10.2024р. у спадковій справі №53599-06-23, яке набрало законної сили, визнано право власності за ОСОБА_1 , на квартири за АДРЕСА_3 . Визнання рішення іноземного суду в Україні необхідне заявнику для державної реєстрації речового права на квартири за АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 11.02.2025 року прийнято до розгляду клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Томашевський Роман Миколайович, та письмово повідомлено заінтересованих осіб про надходження клопотання та запропоновано, відповідно до ч. 1 ст. 473 ЦПК України, у місячний строк подати можливі заперечення проти цього клопотання.

Вказану ухвалу суду від 11.02.2025 року разом з клопотанням та додатками до нього отримано представником заінтересованих осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , адвокат Рабзі Олександр Юхимович.

05 березня 2025 року до суду від представника Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради надійшла заява про розгляд справи без участі.

Ухвалою суду від 28.04.2025 року було призначено судовий розгляд клопотання на 21 травня 2025 року о 15 год.45 хв., про що повідомлено заінтересованих осіб.

Заперечень проти клопотання від заінтересованих осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їх представника адвоката Рабзі О.Ю. до суду не надходило.

Представником заінтересованої особи ОСОБА_2 адвокатом Рабзі О.Ю. подано до суду заяву про розгляд клопотання без участі заінтересованої особи та її представника адвоката Рабзі О.Ю.

18 червня 2025 року до суду представником ОСОБА_1 адвокатом Томашевським Р.М. подано заяву про розгляд справи за відсутності заявника, клопотання підтримав, просив задовольнити.

В судове засідання представник Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Додаткових заяв та заперечень до суду не надходило

Згідно з ч.4 ст.473 ЦПК України, розгляд клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, проводиться суддею одноособово у відкритому судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про задоволення клопотання з таких підстав.

Судом встановлено, що 31.08.2004 р. між громадянами Держави Ізраїль ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був укладений шлюб, зареєстрований в муніципалітеті Ая-Напа в районі Фамагуста, республіки Кіпр, що підтверджується свідоцтвом про шлюб форма D-Секція 12(4), переклад якого на українську мову, засвідчено відповідно до чинного законодавства.

Після укладення шлюбу ОСОБА_1 отримала прізвище - ОСОБА_1 та зареєструвала постійне місце проживання в Державі Ізраїль 28.08.2007р. за адресою: АДРЕСА_5 , що підтверджується випискою з реєстру населення, виданого в офісі управління населення та міграції в м. Реховот 31.08.2023, переклад якої на українську мову, засвідчено відповідно до чинного законодавства.

За період шлюбу, подружжя ОСОБА_1 набуло у власність в Україні нерухоме майно, а саме:

-квартиру АДРЕСА_6 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №409671008 від 26.01.2025 р.;

-квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №409671040 від 26.01.2025 р.;

-квартиру АДРЕСА_2 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №409671061 від 26.01.2025 р.;

-квартиру АДРЕСА_7 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №409671080 від 26.01.2025 р.

10 грудня 2021 р. ОСОБА_5 склав заповіт, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кобзар Т.С., зареєстрований в реєстрі за №423, що підтверджується самим заповітом та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №67726064 від 12.12.2021р.

Згідно з заповітом, ОСОБА_5 , розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, на випадок своєї смерті, розпорядився своїм майном наступним чином:

-квартиру №440 та квартиру №441 заповідав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ОСОБА_1 );

-квартиру №439 та квартиру №16 заповідав своїй доньці громадянці Держави Ізраїль - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2

08 червня 2022 р. ОСОБА_5 та ОСОБА_1 в Ізраїлі уклали взаємний заповіт, який засвідчений в присутності двох свідків: ОСОБА_13 , посвідчення особи № НОМЕР_1 та ОСОБА_14 , посвідчення особи № НОМЕР_2 , з АДРЕСА_11 , переклад якого на українську мову, засвідчено відповідно до чинного законодавства.

Згідно з п.1 Взаємного заповіту, цей заповіт є остаточним і він скасовує повністю і остаточно будь-які інші заповіти, який був складений подружжям Сольцманих або комусь із них окремо.

Відповідно до п.2 Взаємного заповіту, після смерті одного із подружжям ОСОБА_1 , житлова квартира що у їх власності по АДРЕСА_12 , відома як ділянка 1/1 сектор 38023, перейде дітям Чоловіка: ОСОБА_2 , посвідчення особи № НОМЕР_3 та ОСОБА_3 , посвідчення особи № НОМЕР_4 , в рівних частинах між ними. (ОСОБА_2 і ОСОБА_3 обидна разом будуть називатись «Діти Чоловіка»).

Згідно з п.3 Взаємного заповіту, окрім житлової квартири, що чітко виключена у п.2 вище, подружжям Сольцманих надають та заповідають, у разі смерті одного з них, один одної та одна одному все їх майно, будь якого виду та типу, у будь-якому місці, в якому воно знаходиться або буде знаходитись, на їх ім`я або на ім`я одного з них, їх спільне або одного з них та інших. Включаючи та без шкоди для загальності сказаного вище в цілому, наше майно: право на землю, право на речі та/чи гроші та/чи заощадження та/чи грошові права та/чи банківські рахунки, в тому числі компенсації та/чи допомога від інституту національного страхування та/чи пенсія та/чи будь-яке інше право/ та/чи позови та претензії, що є у когось із подружжя на укладення заповіту або будуть у майбутньому (надалі - Майно).

Відповідно до п.4 Взаємного заповіту, у випадку із смерті одного з подружжя, як вказано в п.3, сторона, яка залишилась у живих, зможе робити з спільним майном що забажає і як захоче. Цей пункт буде трактуватися найбільш широкою трактовкою, в тому числі: продаж майна, купівля майна, надання в оренду, заставу, заклад, зняття грошей з пенсійних кас, резервних фондів та фондів для підвищення кваліфікації, користуватися грошима, надавати кошти, і жодна людина у світі, крім одного з подружжя, що залишилось в живих, не має права користуватися будь-якими правами на власність або грошима доти, доки подружжя не покине цей світ.

Відповідно до п.6 Взаємного заповіту, цей заповіт подружжя є єдиним та абсолютним бажанням, усе, що написано вище, зроблено добровільно і остаточно, подбати один про одного після закінчення літ і років, і зокрема Чоловік просить подбати про благополуччя Дружини протягом її днів та літ, якщо вона його переживе, і усе перебуваючи у ясному та здоровому розумі, здоровій волі, що існує назавжди, і все зроблено найвигіднішим чином, щоб ніколи не було сумнівів і оспорювань для спадкоємців, та ні для будь-якої іншої людини.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим бюро реєстрації населення та еміграції в м. Афула 05.07.2023 р., переклад якого на українську мову, засвідчено відповідно до чинного законодавства.

Факт смерті ОСОБА_5 також підтверджується випискою з реєстру населення, видану в офісі управління населення та міграції в м. Реховот 31.08.2023, переклад якої на українську мову, засвідчено відповідно до чинного законодавства.

21 серпня 2023 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Марчук М.С. було відкрито спадкову справу №14/2023 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №73652886 від 21.08.2023 р.

06 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Марчук М.С. із заявою №44 про прийняття спадщини, як за законом так і за заповітом, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В подальшому, спадкоємці ОСОБА_5 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до Сімейного суду в м. Тель-Авів Держави Ізраїль до ОСОБА_1 , Генерального опікуна про визнання взаємного заповіту від 08.06.2022 р. недійсним (справа №53599-06-23).

25 вересня 2024 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в рамках судової справи №53599-06-23, було укладено Договір про розподіл спадкового майна між спадкоємцями, яким спадкоємці ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 розподілили між собою спадкове майно, як в Україні так і в Державні Ізраїль.

Відповідно до п.6 Договору від 25.09.2024 р., на ім`я Померлого ( ОСОБА_5 ) зареєстровані чотири квартири в Україні. Дві із квартир були зареєстровані раніше на ім`я матері ОСОБА_1 , пані ОСОБА_19 , це квартири по АДРЕСА_13 та АДРЕСА_14 (надалі: «Квартири ОСОБА_19 »).

Відповідно до п.8 Договору від 25.09.2024 р., у рамках цього договору, квартири будуть розподілені між ОСОБА_1 та між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Право власності на дві квартири ОСОБА_19 , як їх визначення вище, буде зареєстровано на ім`я ОСОБА_1 . Дві додаткові квартири, одна в центрі Одеси, що знаходиться по АДРЕСА_15 , право власності буде зареєстровано на ім`я ОСОБА_3 , а додаткова квартира по АДРЕСА_16 , право власності буде зареєстровано на ім`я ОСОБА_2 .

05 жовтня 2024 р. рішенням Суду у сімейних справах м. Рішон ле-Ціон Держави Ізраїль у спадковій справі №53599-06-23 за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Генерального опікуна про визнання взаємного заповіту від 08.06.2022 р. недійсним затверджено Договір про розподіл спадкового майна між спадкоємцями, укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 25.09.2024 р. та визнано дійсним взаємний заповіт від 08.06.2022 р.

Отже, рішенням Суду у сімейних справах м. Рішон ле-Ціон Держави Ізраїль від 05.10.2024 р. у спадковій справі №53599-06-23 визнано право власності за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 , громадянка Держави Ізраїль, паспорт громадянина Держави Ізраїль тип P, код держави IRS, № НОМЕР_6 ) на:

-квартиру за АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101);

-квартиру за АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

Вказане судове рішення відповідно до законодавства Держави Ізраїль не підлягає оскарженню та набрало законної сили з моменту його ухвалення, що підтверджується довідкою адвоката та нотаріуса Бориса Перельмана від 04.02.2025 р., яка апостильована Магістратським судом міста Тель Авів 06.02.2025 р.

Суд зазначає, що наявність судового рішення про визнання права власності на спадкове майно виключає видачу нотаріусом ОМНО Марчук М.С. в рамках спадкової справи №14/2023 спадкоємцям ОСОБА_5 свідоцтва про право на спадщину, оскільки перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємців здійснено в судовому порядку рішенням суду Держави Ізраїль, яке набрало законної сили.

Отже, визнання судом рішення іноземного суду (рішення Суду у сімейних справах м. Рішон ле-Ціон від 05.10.2024 р. Держави Ізраїль у спадковій справі №53599-06-23), яким визнано за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, а саме на квартири за АДРЕСА_1 , в порядку ст.ст.471-473 ЦПК України, є ефективним способом захисту прав заявника, з метою оформлення права власності на своє майно.

На рішенні 05.10.2024 року проставлений апостиль держави Ізраїль, відповідно до Гаазької Конвенції від 05.10.1961 року і до справи доданий офіційний переклад апостилю українською мовою.

Апостиль засвідчує справжність підпису особи під документом і автентичність відбитку печатки або штампа, якими скріплено відповідний документ.

Згідно зі статтею 9 Конституції України та статтею 19 Закону України «Про міжнародні договори України», чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Відповідно до ст. 471 ЦПК України, рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Відповідно до ст.ст. 2, 3 Гаазької Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, підписаної 05.10.1961 року, що набула чинності 20.12.2003 року, кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостилю компетентним органом держави, в якій документ був складений. Згідно з положеннями Конвенції документ, на якому проставлено апостиль, не потребує ніякого додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі-учасниці Конвенції.

Україна та Ізраїль приєднались до Гаазької Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року (апостиль). Однак, між Україною та Ізраїлем не підписано договору про правову допомогу, що скасовують вимогу легалізації офіційних документів.

За приписами ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право», в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно зі ст. 82 Закону України «Про міжнародне приватне право», визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 17 Постанови Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу України» не потребують виконання рішення про: визнання прав; оголошення банкрутом; визнання недійсними певних актів; визнання, оспорювання батьківства; позбавлення батьківських прав; розірвання шлюбу; встановлення фактів, що мають юридичне значення; усиновлення; визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Пунктом 3 передбачено, що суди повинні з`ясовувати наявність міжнародних договорів про взаємне надання правової допомоги між Україною і державою, про визнання й виконання рішення суду чи арбітражу якої надійшло клопотання.

Згідно зі ст. 462 ЦПК України, рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Принцип взаємності означає, що рішення суду певної держави повинно визнаватись та виконуватись в Україні, якщо тільки немає доказів того, що рішення українських судів не визнаються і не можуть бути виконані на території такої держави.

12 січня 1993 року укладений Меморандум про взаєморозуміння та основні принципи співробітництва між Україною та Державою Ізраїль, ч. 2 ст. 10, якого передбачено, що сторони співробітничатимуть також з питань взаємної правової допомоги в цивільних і кримінальних справах.

Оскільки між Україною та державою Ізраїль не укладено договору про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, то рішення суду Держави Ізраїль визнається в Україні за принципом взаємності, і відсутність двостороннього договору не може бути підставою для невизнання рішення. Тому для цих правовідносин слід застосовувати принцип взаємності для визнання рішення суду.

Підстав, передбачених статтею 468 ЦПК України, для відмови у визнанні в Україні рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, судом не вбачається.

Як встановлено, в Україні не ухвалювалося рішення у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмету і за тих самих підстав.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в тому числі й у рішенні в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, в якому Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи те, що будь-яких недоліків щодо форми та змісту клопотання судом не виявлено, зазначене рішення іноземного суду, за законодавством держави, на території якого воно постановлено, є чинним, підстав для відмови у задоволенні клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню не встановлено, а тому клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню слід задовольнити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 259-261, 352, 354, 471-473 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Томашевського Романа Миколайовича, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради, про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню - задовольнити.

Визнати на території України рішення суду у сімейних справах м. Рішон ле-Ціон, Держави Ізраїль від 05.10.2024р., ухвалене у спадковій справі №53599-06-23 за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Генерального опікуна про визнання взаємного заповіту від 08.06.2022 р. недійсним, в частині визнання права власності за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) на нерухоме майно, а саме на:

-квартиру за АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101);

-квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 30.06.2025 року.

Суддя О.П. Шенцева