Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа №279/3997/25
Провадження № 2-з/279/13/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2025 року м.Коростень

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі судді Івашкевич О. Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову , подану разом з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

До Коростенського міськрайонного суду Житомирської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якій просить:

1. розділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль марки FIAT DOBLO, д.р.н. НОМЕР_1 , білого кольору, 2002 року випуску,виділивши у власність ОСОБА_2 1/2 частки автомобіля;

2. Стягнути з ОСОБА_2 та користь ОСОБА_1 компенсацію за 1/2 частки вартості транспортного засобу FIAT DOBLO, д.р.н. НОМЕР_1 , білого кольору, 2002 року випуску,в сумі 69330,60 грн.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову та накласти арешт на: Транспортний засіб марки FIAT DOBLO, д.р.н. НОМЕР_1 , білого кольору, 2002 року випуску, який був зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 в ТСЦ № 1843 до вирішення справи по суті

В обґрунтування заяви позивач зазначає, що в ході спілкування з відповідачем останній зазначив, що автомобіль є його особистою власністю, так як він документально оформлений на нього. Також вказував, що продасть даний транспортний засіб третім особам, в результаті чого позивач не зможе реалізувати своє право власності на належну їй частку автомобіля. Отже, невжиття заходів забезпечення позову в даній ситуації, може потягнути за собою порушення її майнових прав за умови вчинення відповідачем правочину по відношенню до спільного сімейного майна, що ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення його позову. Тому вжиття таких заходів вважає необхідним.

Дослідивши матеріали заяви, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як слідує з позовної заяви позивач просить, зокрема, у порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за відповідачем право власності на 1/2 частину транспортного засобу з виплатою їх компенсації 1/2 вартості транспортного засобу.

Суд звертає увагу, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Верховний Суд у постанові від 05.02.2020 у справі № 490/3925/19 сформулював правову позицію про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 вказала, що при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Так, предметом спору по справі є визнання права власності на транспортний засіб та його поділ шляхом припинення частки в праві власності одного із співвласників та з компенсацією вартості частки іншому із співвласників (заявнику). При цьому, обраний спосіб захисту майнового права за предметом позовних вимог виходить із самої властивості речі, як спірного майна. Позивач просить визнати за відповідачкою право особистої власності на цей автомобіль та стягнути з останньої грошову компенсацію. Запропонований же захід забезпечення, що полягає в обмеженні розпорядження майном є неспівмірним, оскільки не призведе до ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, враховуючи те, що за змістом позовних вимог ставиться питання про залишення спірного майна у власності відповідача з отриманням за неї компенсації.

Крім того, у заяві ОСОБА_1 посилається на те, що її чоловік заперечує факт належності автомобіля на праві спільної власності подружжя та повідомив про можливість його продати третім особам. При цьому позивачем не доведено наявність обставин, які б могли свідчити про реальну загрозу ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову про поділ майна подружжя, зокрема з урахуванням того, що транспортний засіб є неподільним майном і у разі задоволення позову може бути виділений у власність лише одному з подружжя з наданням відповідної компенсації іншому.

Враховуючи вищенаведене, виходячи з предмету поданого позову, оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, з огляду на те, що позивачем не доведено належними чи допустимими доказами, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання відповідачем можливого рішення суду про задоволення позову, суд вважає, що відсутні підстави для вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.149-154,157, 258, 260 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання її суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Оксана ІВАШКЕВИЧ