Категорія 56 Доповідач Павицька Т. М.
У Х В А Л А

08 липня 2025 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого: Павицької Т.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Галацевич О.М.

вирішуючи питання відповідно до вимог ст. 359 ЦПК України про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 02 червня 2025 року у справі за позовом Управління соціального захисту населення Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення коштів отриманих без належної правової підстави,

в с т а н о в и в:

У грудні 2024 року Управління соціального захисту населення Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 надміру виплачених (отриманих без належної правової підстави) кошти ДСД для ВПО у розмірі 12 000 грн.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 08 квітня 2025 року позовні вимоги Управління соціального захисту населення Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області задоволено повністю. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Управління соціального захисту населення Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області надміру виплачені (отримані без належної правової підстави) кошти ДСД для ВПО у розмірі 12 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Управління соціального захисту населення Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області судовий збір в розмірі 1211,20 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління соціального захисту населення Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, у якій просила його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 02 червня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 08 квітня 2025 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 02 червня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишено без задоволення. Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 08 квітня 2025 року в частині стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 на користь Управління соціального захисту населення Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області надміру виплачені (отримані без належної правової підстави), кошти ДСД для ВПО у розмірі 12 000 грн залишено без змін.

Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, 02.07.2025 засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Житомирського апеляційного суду від 02 червня 2025 року.

Дослідивши подану апеляційну скаргу в частині оскарження постанови Житомирського апеляційного суду від 02 червня 2025 року, колегія суддів приходить до висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження у вказаній частині з огляду на наступне.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України).

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи.

За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Зі змісту поданої апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 не погоджується з постановою Житомирського апеляційного суду від 02 червня 2025 року та просить її скасувати.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-7 частини першої цієї статті.

Дана норма зазначає про те, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково).

Такі випадки для апеляційної інстанції передбачені статтями 370, 429 ЦПК України.

Зокрема, ч. 1 ст. 370 ЦПК України передбачено, що якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави.

З системного аналізу наведених вище норм слідує, що суд апеляційної інстанції може скасувати раніше прийняту постанову за результатом розгляду апеляційної скарги, поданою іншою стороною у справі, яка не була присутня під час апеляційного розгляду скарги.

Зміст постанови Житомирського апеляційного суду від 02 червня 2025 року свідчить про те, що рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 08 квітня 2025 року переглядалося лише в частині стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 на користь Управління соціального захисту населення Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області надміру виплачені (отримані без належної правової підстави), кошти ДСД для ВПО у розмірі 12 000 грн.

У свою чергу, зміст апеляційної скарги ОСОБА_1 у сукупності з приписами вищенаведених норм процесуального права, дозволяє дійти висновку про відсутність правових підстав для скасування раніше прийнятої постанови за результатом розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 з урахуванням наведених вище обставин та вимог ст. 370 ЦПК України.

У відповідності до ч. 2 ст. 382 ЦПК України постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку у випадках, передбачених цим Кодексом.

Наведене свідчить про те, що правом перегляду постанови Житомирського апеляційного суду від 02 червня 2025 року наділений суд касаційної інстанції у цивільних справах у складі Верховного Суду.

Згідно ст. 25 ЦПК України Верховний Суд переглядає у касаційному порядку судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Таким чином, у випадку не погодження із постановою суду апеляційної інстанції, зокрема, постановою Житомирського апеляційного суду від 02 червня 2025 року, якою залишено без змін рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 08 квітня 2025 року в частині стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 на користь Управління соціального захисту населення Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області надміру виплачені (отримані без належної правової підстави), кошти ДСД для ВПО у розмірі 12 000 грн, учасник справи має право оскаржити її до Верховного Суду.

Оскільки на законодавчому рівні не врегулювано порядок вирішення питань про відмову у відкритті провадження щодо оскарження постанов апеляційного суду подані не в порядку ч. 1 ст. 370 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне застосувати інститут процесуальної аналогії.

Необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Крім того, життя перебуває у постійному русі, змінюється і розвивається, внаслідок чого виникають нові життєві ситуації, які законодавець не міг передбачити під час ухвалення закону.

Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні.

Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово застосовувала аналогію у процесуальному праві, зокрема у постановах від 26 червня 2019 року у справі №905/1956/15 (провадження №12-62гс19, пункт 6.27), від 27 листопада 2019 року у справі №629/847/15-к (провадження №13-70кс19), від 16 червня 2020 року у справі №922/4519/14 (провадження №12-34гс20, пункт 6.19), від 13 січня 2021 року у справі №0306/7567/12 (провадження №13-73кс19, пункт 28), від 28 вересня 2021 року у справі №761/45721/16-ц (провадження №14-122цс20, пункт 105).

Саме застосування аналогії у процесуальному праві в певних випадках дає змогу ухвалити справедливе рішення. Наприклад, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №905/1956/15 (провадження №12-62гс19, пункт 6.27) застосування аналогії дозволило замінити одного відповідача двома, що і забезпечило справедливість постанови.

Тому відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню.

Враховуючи те, що зі змісту апеляційної скарги вбачається оскарження постанови Житомирського апеляційного суду від 02 червня 2025 року, яка не підлягає апеляційному оскарженню, оскільки може бути переглянута лише в касаційному порядку, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 357, 358 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 02 червня 2025 року у справі за позовом Управління соціального захисту населення Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення коштів отриманих без належної правової підстави.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді