ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1828/24
Провадження №2/477/334/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судового засідання Клюсевич-Шараповою Н.М.,

розглянувши в загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Вітовська державна нотаріальна контора Миколаївської області, Миколаївська районна рада Миколаївської області, про встановлення юридичного факту та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2024 року позивачка звернулася до суду із позовом, в якому первісно просила визнання за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на частину земельної ділянки, площею 5,55 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Воскресенської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області, а також в порядку спадкуванню після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на іншу частину цієї ж земельної ділянки.

В обґрунтування своїх вимог вказувала, що перешкодою в оформленні права власності на земельну ділянку є той факт, що правовстановлюючий документ відносно неї державний акт серії ІІІ-МК № 018107 був виданий після смерті первісного власника ділянки ОСОБА_3 . Тому просила встановити юридичний факт належність йому цього державного акту.

Вказуючи, що за свого життя ОСОБА_3 мав всі законні права на земельну ділянку, а вона прийняла спадщину після його смерті та смерті матері, тому просила позов задовольнити.

Ухвалою суду від 10 березня 2025 року до участі в справі було залучено в якості співвідповідача Воскресенську селищну ради Миколаївського району Миколаївської області, в межах якої розташована спадкова земельна ділянка.

В судове засіданні сторони не з`явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином; представниця позивачки надала заяву з проханням розглянути справу без їх участі, задовольнивши позов; відповідачі також подали заяви про розгляд справи без їх участі і вказали, що визнають позов та не заперечують проти його задоволення.

Суд, вважаючи можливим здійснити розгляд справи без участі сторін в підготовчому судовому засіданні згідно положень ст. 200 ЦПК України, дослідивши матеріали та докази справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який на час смерті проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Після його смерті відкрилася спадщина на нерухоме та рухоме майно, зокрема на земельну ділянку, площею 5,55 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах цього ж району, на тепер вона знаходиться в складі Воскресенської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області.

Часом відкриття спадщини є день його смерті.

У разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні норми ЦК Української РСР 1963 року.

Відповідно до ст. 549 цього Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ч. 2 ст. 548 ЦК Української РСР 1963 року).

Відповідно до ст. 524 цього Кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Згідно зі ст. 525 та ст. 526 ЦК України 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу; місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, місце знаходження майна або його основної частини.

Статтями 529 та 530 того ж Кодексу передбачено хто із осіб відноситься до першої та другої черги спадкоємців за законом, в тому числі до спадкоємців першої черги відносяться дружина та діти померлого.

Відповідно до довідки Воскресенської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області від 15 січня 2024 року на час смерті ОСОБА_3 з ним були зареєстровані зокрема і дочка ОСОБА_1 (позивачка) та дружина ОСОБА_4 , які відповідно до положень ст. 529 ЦК Української РСР 1963 року відносяться до спадкоємців першої черги за законом.

Таким чином вони вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті батька, так як згідно ст. 549 цього ж Кодексу вступили в управління спадковим майном.

За загальним правилом їх частки в спадковому майні є рівними, тобто кожна з них успадкувала по частині земельної ділянки (ст. 529 ЦК Української РСР 1963 року).

В той же час вони за свого життя спадщину у виді зазначеної земельної ділянки не переоформили.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла.

На час її смерті вже діяли положення Цивільного кодексу України 2003 року (далі ЦК України).

Так, норми ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Цивільний кодекс України передбачає два види спадкування: за законом і за заповітом (ст. 1217 ЦК України).

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України).

За свого життя ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений 27 вересня 2011 року секретарем виконкому Калинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, яким заповіла на випадок своєї смерті:

- належну їй земельну ділянку, площею 5,45 га ОСОБА_2 (відповідачці),

- все інше майно, яка належатиме їй на час смерті, в тому числі і житловий будинок в с. Калинівка ОСОБА_1 (позивачці).

Відповідно до копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 Жовтневою державною нотаріальною конторою Миколаївської області № 14/2011 спадкоємці за заповітом прийняли спадщину і оформили спадкове майно, крім вказаної ділянки площею 5,55 га.

Виходячи з аналізу заповіту ОСОБА_4 . Храмова має право на спадкування і на частину земельної ділянки площею 5,55 га, яку вона успадкувала після смерті матері.

В той же час нотаріальному оформленню цього виду спадщини заважає відсутність належним чином оформленого правовстановлюючого документу.

За пунктами 4.1, 4.15, 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус перевіряє наявність спадкоємців, які прийняли спадщину, факт прийняття спадщини а також наявність правовстановлюючих документів, у разі їх відсутності, роз`яснює про вирішення такого питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом.

На підтвердження права власності спадкодавцю на спадщину у виді земельної ділянки площею 5,55 га первісному власнику був оформлений державний акт ІІІ-МК №018107, виданого 11 грудня 2001 року Калинівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 283.

Тобто державний акт був оформлений вже після смерті власника.

В той же час, з цього державного акту вбачається, що він був виданий на підставі рішення 15 сесії 23 скликання Калинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області № 3 від 30 квітня 2001 року. Тобто ще за свого життя ОСОБА_3 вчинив дії, направлені на отримання ділянки у власність і рішенням компетентного органу було вирішено передати ділянку йому у власність, але при подальшій процедурі її оформлення і складанні правовстановлюючого документу, він помер.

Таким чином суд вважає, що земельна ділянка законно на правових підставах має входити до спадкової маси після смерті ОСОБА_3 , так як він реалізував своє право на її отримання і компетентним органом його право було вирішено позитивно.

Відповідно до ст. 131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування.

Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельні ділянки переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що земельна ділянка входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 і перейшла в порядку спадкування до його дочки ОСОБА_1 та жінки ОСОБА_4 по частині кожній, а після смерті останньої, належна їй частина ділянки, переходить в порядку спадкування за заповітом до позивачки.

Беручи до уваги, що іншим способом, окрім судового порядку, вона не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на нерухомість в порядку спадкування.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 293, 215 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, площею 5,55 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Воскресенської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області, яка була оформлена на праві власності за ОСОБА_3 відповідно до державного акту ІІІ-МК №018107, виданого 11 грудня 2001 року Калинівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 283, з якої частину ділянки вона успадкувала за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а іншу частину вона успадкувала за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Р.В. Козаченко