Справа № 306/2326/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 червня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді Джуги С.Д.,

суддів Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.,

з участю секретаря судових засідань: Мочан М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 24 січня 2024 року у складі судді Жиганської Н.М., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У вересні 2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 17.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №15996-01/2022, який підписано електронним підписом відповідача, відтворений шляхом використання останньою одноразового ідентифікатора (електронного підпису) та надісланий на номер мобільного телефону відповідача.

Зазначав, що 31.01.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №31012023, у відповідності до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» передало (відступило) Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі прав вимоги, в тому числі і до відповідача в сумі 31270,00 грн.

Вказував, що 05.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2781039, який підписано електронним підписом відповідача, відтворений шляхом використання ОСОБА_1 одноразового ідентифікатора (електронного підпису) та надісланий на номер мобільного телефону відповідача.

17.05.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №17052023, у відповідності до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» передало (відступило) Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні Товариству з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі прав вимоги, в тому числі і до відповідача в сумі 76679,98 грн.

Відповідач зобов`язання за Договорами позики не виконує, погашення заборгованості не здійснює, від сплати заборгованості ухиляється.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за Договорами позики №15996-01/2022 та №2781039 відповідач має заборгованість у загальному розмірі 107949,98 грн., яку позивач просив стягнути з ОСОБА_1 та понесені судові витрати у розмірі 2684 грн.

Заочним рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 24 січня 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» () заборгованість у загальному розмірі: 107949,98 грн. (сто сім тисяч дев`ятсот сорок дев`ять гривень 98 коп):

- за кредитним договором №15996-01/2022 від 17 січня 2022 року у розмірі 31 270 грн. (тридцять одна тисяча двісті сімдесят гривень), з яких: 13 000 грн. (тринадцять тисяч гривень 00 коп.) - заборгованість за основною сумою боргу; 18270 грн. (вісімнадцять тисяч двісті сімдесят гривень) - заборгованість за відсотками;

- за договором позики №2781039 від 05 січня 2022 року в розмірі 76679,98 грн. (сімдесят шість тисяч шістсот сімдесят дев`ять гривень 98 коп.), з яких: 19999,99 грн. (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять гривень 99 коп.) - заборгованість за основною сумою боргу; 56679,99 грн. (п`ятдесят шість тисяч шістсот сімдесят дев`ять гривень 99 коп.) - заборгованість за відсотками.

Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 04 липня 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 24 січня 2024 року у справі №306/2326/23 - залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в частині стягнення відсотків, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем не надано належних доказів щодо укладення між сторонами електронних договорів та отримання відповідачем кредитних коштів. Зазначає, що оскільки позивачем не надано розрахунок заборгованості за відсотками, відтак відповідач позбавлений можливості перевірити розрахунок заборгованості за ними. Вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами заявлені позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за відсотками.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Судова колегія, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Положення ч.1 ст.205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічна позиція наведена у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19.

Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з статтею 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована; суб`єкт персональних даних фізична особа, персональні дані якої обробляються; згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. У сфері електронної комерції згода суб`єкта персональних даних може бути надана під час реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції шляхом проставлення відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, за умови, що така система не створює можливостей для обробки персональних даних до моменту проставлення відмітки.

Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.

Щодо Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2781039 від 05 січня 2022 року (далі Договору №2781039).

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 05 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2781039 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через веб-сайт або мобільний додаток «Credit 7».

Договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора.

Таким чином, безпідставними та необґрунтованими є доводи апеляційної скарги щодо непідписання відповідачем даного кредитного договору.

Згідно з пунктами 1.2, 1.3 Договору №2781039 сторони узгодили суму кредиту 20 000 грн., строк кредиту 360 днів. Відповідно до пункту 1.4 Договору №22781039 стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується в межах всього строку кредиту.

Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором №2781039 доведено до відома відповідача інформацію про загальну вартість кредиту, реальну річну процентну ставку, суму процентів за користування кредитом.

Така ж інформація стосовно розміру кредиту, строку його повернення, відсотків за користування кредитом була доведена відповідачу у паспорті споживчого кредиту, який підписаний електронним підписом - одноразовим ідентифікатором.

17 травня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №17052023, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» купило право грошової вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників від 17 травня 2023 року до Договору факторингу №17052023 від 17 травня 2023 року слідує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 76679,98 грн., з яких: 19 999, 99 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 56679,99 грн. сума заборгованості за процентами.

З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за Договором №2781039 від 05 січня 2022 року слідує, що ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед позивачем за Договором №2781039 від 05 січня 2022 року станом на 31 липня 2023 року в сумі 76679,98 грн., з яких: 19 999, 99 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 56679,99 грн. сума заборгованості за процентами.

Доказів належного виконання відповідачем зобов`язань щодо повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених Договором №2781039 від 05 січня 2022 року матеріали справи не містять.

З огляду на наведене, оскільки у встановлений договором строк ОСОБА_1 не повернула кредитні кошти та не сплатила нараховані проценти, які правомірно нараховано кредитором у межах строку дії кредитного договору, у позивача виникло право на їх стягнення у примусовому порядку.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення у примусовому порядку з ОСОБА_1 заборгованості за Договором №2781039 від 05 січня 2022 року у розмірі 76679,98 грн., з яких: 19 999, 99 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 56679,99 грн. сума заборгованості за процентами.

Щодо Договору про надання фінансового кредиту №15996-01/2022 від 17 січня 2022 року (далі Договору №15996-01/2022).

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 17.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвеструм» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №15996-01/2022 на суму 13000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, на споживчі потреби, строком на 20 днів, тобто до 05.02.2022, зі сплатою 547,5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,50% (процентів) на добу.

Згідно з п.2.3. Договору №15996-01/2022 у разі недотримання умов встановлених пунктом 1.4. цього Договору та/або в разі пролонгації кредиту нарахування процентів здійснюється на загальних умовах за стандартною процентною ставкою з першого дня користування кредитним коштами відповідно до п. 1.3. цього Договору, при цьому клієнт погоджується, що такий перерахунок процентів за користування кредитом не є односторонньою зміною умов договору.

Відповідно до п. 2.4. Договору №15996-01/2022 обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування кредитних коштів на поточний рахунок Товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.

Згідно п.3.3.4. Договору №15996-01/2022 Товариство зобов`язується відстрочити виконання зобов`язання на строк 7/14/30 днів, сплативши для цього проценти відповідно до наведеного нижче розрахунку: 7 днів 3% на добу від тіла кредиту; 14 днів 2,5% на добу від тіла кредиту; 30 днів 2,2% на добу від тіла кредиту.

Договір підписано відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Таким чином, безпідставними та необґрунтованими є доводи апеляційної скарги щодо непідписання відповідачем даного кредитного договору.

05.02.2022 між сторонами укладено Додаткову угоду №3 до Договору про надання фінансового кредиту №15996-01/2022, згідно якої сторони погодили відстрочити виконання зобов`язання за Договором на 7 днів, тобто до 11.02.2022. Будь-які нарахування за кредитом на строк дії відстрочення призупиняються, сума заборгованості клієнта становить 16900 грн.

13.02.2022 між сторонами укладено Додаткову угоду №3 до Договору про надання фінансового кредиту №15996-01/2022, згідно якої сторони погодили відстрочити виконання зобов`язання за Договором на 7 днів, тобто до 19.02.2022. Будь-які нарахування за кредитом на строк дії відстрочення призупиняються, сума заборгованості клієнта становить 15995 грн.

20.02.2022 між сторонами укладено Додаткову угоду №3 до Договору про надання фінансового кредиту №15996-01/2022, згідно якої сторони погодили відстрочити виконання зобов`язання за Договором на 14 днів, тобто до 05.03.2022. Будь-які нарахування за кредитом на строк дії відстрочення призупиняються, сума заборгованості клієнта становить 15995 грн.

Додаткові угоди підписані відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

31.01.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та Товариство з обмеженою «Фінансова компанія «Інвеструм» укладено договір факторингу №31012023, відповідно до якого Товариство з обмеженою «Фінансова компанія «Інвеструм» передає (відступає) Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі, і до боржника ОСОБА_1 .

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №31012023 від 31.01.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором №5996-01/2022 в сумі 31270 грн., з яких 13000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 18270 грн.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за Договором №31012023 від 31.01.2023 слідує, що ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед позивачем за Договором №31012023 від 31.01.2023 в сумі 31270 грн., з яких: 13000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 18270 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, Товариство з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» просило стягнути з відповідача на свою користь відсотки за користування кредитом, розраховані позивачем станом на 31 січня 2023 року.

Разом з тим, як встановлено вище апеляційним судом, Договір №31012023 від 31.01.2023 укладено між сторонами строком на 20 днів, тобто до 05.02.2022, після чого за ініціативою відповідача було укладено додаткові угоди про відстрочення виконання зобов`язання до 05.03.2022, згідно яких також слідує часткова оплата відповідачем заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 10 010 грн.

Пунктом 4.3. Договору №15996-01/2022 сторонами погоджено, що у разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п.1.2. цього Договору та/або в Додатку(ах) до цього Договору, проценти передбачені в п. 1.3. цього Договору продовжуються нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 (дев`яноста) календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов Договору.

Таким чином, оскільки сторонами додатковими угодами було погоджено відстрочення виконання зобов`язання до 05.03.2022 включно, відтак першим днем прострочення виконання зобов`язання, з якого відповідно п.4.3. Договору №15996-01/2022, кредитор може продовжувати нараховувати проценти за користування кредитними коштами не більше 90 календарних днів, є 06.03.2022, натомість останнім є 03.06.2022.

Згідно правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження №14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог було надано розрахунок заборгованості відповідача за Договором №31012023 від 31.01.2023 за період з 31.03.2023 по 31.07.2023, тобто за період коли у позивача не виникало право на нарахування процентів за користування кредитними коштами та будь-яких нарахувань не здійснювалося, який містить лише загальну вартість несплаченого кредиту та відсотків, без зазначення детального розрахунку заборгованості, періоду нарахування процентів.

Колегія суддів звертає увагу, що сам по собі договір факторингу та реєстр прав вимоги до нього, які є похідними від кредитного договору, не є безумовними доказами підтвердження достовірності розміру заборгованості в цій частині.

Таким чином, у матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували правильність нарахування позивачем відсотків за Договором №31012023 від 31.01.2023, зокрема, в частині визначення періоду такого нарахування, а також сум, з яких виходив позивач, нараховуючи такі відсотки.

Позивач не був позбавлений можливості подати до суду документальне обґрунтування кредитної заборгованості, зокрема детальний розрахунок, розрахунок заборгованості за кредитним договором, здійснений первісним кредитором, на підставі яких суд міг би перевірити правильність нарахування заборгованості за відсотками за користування кредитом.

Проте під час розгляду справи як у суді першої інстанції, так і апеляційної інстанції позивач не надав належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов`язком в силу положень статей 12, 81 ЦПК України, на підтвердження визначеного ним у позовній заяві розміру заборгованості за вищевказаним кредитним договором.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.

Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (статті 12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Договором №31012023 від 31.01.2023 лише за тілом кредиту в розмірі 13 000 грн., натомість позовні вимоги у частині стягнення процентів за користування кредитними коштами не підлягають до задоволення у зв`язку з недоведеністю їх розміру.

Відповідно до ч. 1 п. 1,4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права.

Виходячи з наведеного рішення суду першої інстанції підлягає зміні, із викладенням резолютивної частини рішення у редакції даної постанови.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивачем заявлено позов на суму 107949,98 грн. Апеляційним судом задоволено вимоги позивача в загальному розмірі 89 679,98 грн., що складає 83,08% від пред`явлених вимог.

При пред`явленні позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2684 грн. За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 4026 грн.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково (на 83,08%), тому пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» з ОСОБА_1 підлягало стягненню 2229,87 грн. (2684 грн. х 83,08% = 2229,87 грн.), при цьому оскільки у задоволенні вимог відмовлено (на 16,92%) з позивача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 681,20 грн. (4026 грн. х 16,92% = 681,20 грн.). Відтак, у силу ч. 10 ст. 141 ЦПК України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» з відповідача слід стягнути різницю судового збору у розмірі 1548,67 грн. (2229,87 грн. - 681,20 грн.).

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 141, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 24 січня 2024 року змінити.

Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції.

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» () заборгованість у загальному розмірі 89 679 (вісімдесят дев`ять тисяч шістсот сімдесят дев`ять) гривень 98 (дев`яносто вісім) коп.:

- за Договором про надання фінансового кредиту №15996-01/2022 від 17 січня 2022 року у розмірі 13 000 (тринадцять тисяч) грн., з яких 13 000 (тринадцять тисяч) грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками;

- за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2781039 від 05 січня 2022 року в розмірі 76679,98 грн. (сімдесят шість тисяч шістсот сімдесят дев`ять гривень 98 коп.), з яких: 19999,99 грн. (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять гривень 99 коп.) - заборгованість за основною сумою боргу; 56679,99 грн. (п`ятдесят шість тисяч шістсот сімдесят дев`ять гривень 99 коп.) - заборгованість за відсотками.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканки: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» () судовий збір у розмірі 1548 (однієї тисячі п`ятсот сорока восьми) грн. 67 (шістдесят сім) коп.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 23 червня 2025 року.

Головуючий:

Судді: