Справа №487/5917/24
Провадження № 22-ц/812/1252/25
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 липня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

ОСОБА_1 ,

подану адвокатом Калініним Сергієм Костянтиновичем

на заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2025 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Сухаревич З.М., повний текст складено того ж дня, у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі ТОВ «Колект Центр») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказували, що 13 червня 2021 року між ТОВ "МІЛОАН" та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит № 4145253.

Згідно п.1.1 Договору Кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим Договором, на строк, визначений п.1.3 Договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п.1.2 Договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язався повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п.1.4 Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та у строки/терміни, що визначені Договором.

Відповідно до п.1.2 Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 6300.00 грн. Згідно п.1.3 Договору кредит надається строком на 26 днів з 13 червня 2027 року (строк кредитування). Відповідно до п.1.4 Договору термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 09 липня 2021 року. Відповідно до п.1.5.2 Договору проценти за користування кредитом: 1433,25 грн, які нараховуються за ставкою 0,88 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Зазначають, що 16 грудня 2021 року було укладено договір №16/12-2021-43 відповідно до якого ТОВ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4145253.

10 березня 2023 року було укладено договір №10-03/2023/01 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4145253.

Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до ОСОБА_1 за договором №4145253.

Посилаючись на невиконання умов договору, просили стягнути із ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором №4145253 у розмірі 49168,48 грн та судові витрати 3028,00 грн, витрати на професійну правничу допомогу 13000,00 грн.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором про споживчий кредит № 4145253 у сумі 49 168,48 грн, з яких: тіло кредиту - 6300 грн; комісія - 485,10 грн; проценти - 42 383,38 грн., судовий збір в розмірі 3028,00 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 13 000,00 грн.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції встановивши, що ТОВ «Коллект Центр» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги по кредитному договору №4145253 від 13 червня 2021 року, а ОСОБА_1 прийняв умови та правила надання послуг шляхом підписання їх електронним цифровим підписом, однак останній в порушення умов вказаного договору не виконав своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення заборгованості за цим кредитним договором у розмірі 49168.48 грн. на підставі ст. ст. 526, 530, 625, 1054 ЦК України

Відповідачем існування заборгованості не спростовано, власного розрахунку суду не надано.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 , діючи через адвоката Калініна С.К., подав на нього апеляційну скаргу.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги вказував, що оскаржуване рішення прийняте з неправильним застосуванням судом норм матеріального права, при цьому суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою неправильне вирішення справи по суті, не сприяв повному, об`єктивному її розгляду, рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим, а тому його слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення з нього на користь позивача 7733.20 грн. заборгованості за кредитним договором, з яких 6300.00 грн. сума кредиту, 433.20 грн. узгоджені між сторонами проценти в межах строку дії кредитного договору. В задоволенні в решти вимог відмовити; стягнути з нього на користь позивача 476.24 грн. судового збору, 6000 грн. за надання правової допомоги йому у суді апеляційної інстанції та судовий збір.

Так, вказував, що додані до позовної заяви розрахунки заборгованості складені ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» за договором № 4145253 від 13 червня 2021 року, не містять усіх складових заборгованості, зокрема не зазначено бази нарахування процентів, періоду нарахування процентів, розмір процентів (відсоткової ставки), застосованого за період прострочення, даних про внесення відповідачем платежів, а відтак суд та сторона відповідача позбавлені можливості перевірити розмір заявленої заборгованості за розрахунками складеними ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», тому такі розрахунки суд не може взяти уваги.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення ОСОБА_1 коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, у межах визначеного сторонами строку кредитування.

Заявляючи вимоги про стягнення відсотків, нарахованих за межами 26 дня кредитування, що визначено договором, позивач посилався на факт пролонгації договору, що на його думку відбувся.

При цьому позивач не звернув уваги, що не повернення кредиту у визначений договором строк, в даному випадку після спливу 26 денного строку кредитування, свідчить не про продовження строку договору, як це зазначено в п. 2.2.1. Договору, а про неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань.

Як наслідок, п.2.3.1.1 договору визначено відповідні комісії, за управління та обслуговування кредиту, за період, що перевищує строк користування кредитом, а саме 3% за користування коштами протягом 3 днів, 5% за користування коштами протягом 7 днів та 10% за користування коштами протягом 15 днів.

Зі змісту вказаних положень договору вбачається, що зазначені комісії договір пов`язує з не поверненням у встановлений договором строк кредитних коштів, а відтак по суті це є санкцією для позичальника.

Нарахування та стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду.

Звертає увагу, що доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом, зміну дати повернення всієї суми кредиту та у зв`язку з цим сплачував комісії, визначені п. 2.2.1 договору, матеріали справи не містять.

В іншому випадку, у разі не повернення кредитних коштів у визначений договором 26-ти денний термін, договір передбачає збільшену процентну ставку за подальше користування кредитними коштами.

Не дивлячись на те, що підвищені проценти за користування кредитними коштами, у договорі визначається як стандартна процентна ставка (п. 1.6 договору), очевидним є факт, що її нарахування передбачене у разі не виконання відповідачем умов кредитного договору, а саме не повернення кредитних коштів у встановлений п. 1.3 договору строк кредитування) 26-ти денний термін, тобто фактично є санкцією.

Пролонгація дії кредитного договору без ініціативи позичальника (п. 2.2.1 договору) за змістом укладеного договору, пов`язується виключно з не поверненням кредитних коштів у визначений п. 1.3 договору строк, що не узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 відповідно до якої поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною.

За таких обставин, не повернення позичальником кредитних коштів у визначений п. 1.4 договору строк, за відсутності активних дій відповідача, визначених п. 2.2.1 договору (сплати комісій за продовження дії договору) є неправомірною поведінкою, а саме неповерненням кредиту у визначений договором строк, що виключає право кредитодавця нараховувати після спливу 26-денного періоду кредитування проценти, визначені за користування кредитними коштами у розмірі встановленому договором.

В цьому випадку права позивача можуть бути захищені шляхом застосування механізму, визначеного статтею 625 ЦК України, вимог про що останній не заявляв.

Таким чином, розмір відсотків відповідно до умов договору про споживчий кредит № 4145253 від 13 червня 2021 року становить 1 433,25 грн. за період з 13 червня по 09 липня 2021 року, виходячи з умов договору (6 300,00 грн. * 0,88 % * 26 днів).

Крім цього, суд вийшов за межі позовних вимог стягуючи в відповідача проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦПК України за період з 16 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року (включно) в розмірі 22 050,00 грн, оскільки позивачем така вимога заявлена не була та відповідні розрахунки не надані в яких було б визначено періоду такого нарахування, відсоткова ставка, а також сум з яких виходив позивач, нараховуючи такі відсотки.

Також суд не врахував, що нарахування пені у період дії карантину та воєнного стану на території України - незаконне.

На його думку, не підлягає задоволенню і вимога про стягнення з відповідача 485,10 грн. - комісії за надання кредиту, оскільки позивач не роз`яснив за які конкретні дії з відповідача буде взята комісія за надання кредиту (управління та обслуговування кредиту). Розмір комісії встановлено без уточнення найменування конкретних послуг та систематичності запиту споживачем інформації щодо обслуговування кредитної заборгованості.

З урахуванням наведеного, на його думку, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 4145253 від 13 червня 2021 року, яка підлягає стягненню на користь ТОВ«КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» становить 7 733,20 грн., з яких: 6 300,00 грн. - тіло кредиту; 1 433,20 грн. - проценти за користування кредитом.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу, то вказував, що з огляду на складність справи, ціну позову, заявлена до стягнення з відповідача на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13 000,00 грн. не відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності.

На його переконання рішення в частині стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 13 000,00 грн. також підлягає до скасування, оскільки суд першої інстанції не звернув увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази надання професійної правничої (правової) допомоги адвокатом.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката, надано: договір про надання правової допомоги № 07-06/2024 від 07 червня 2024 року укладений між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та АО «Лігал Ассістанс»; прайс-лист АО «Лігал Ассістанс», затверджений загальними зборами 01.11.2023; заявка на надання юридичної допомоги № 215 від 07.06.2024; витяг з акту № 2 про надання юридичної допомоги від 10.06.2024, відповідно до якого загальна вартість наданих адвокатом послуг становить 13 000,00 грн.

Разом з тим, в матеріалах наявний лише договір з адвокатським об`єднанням та відсутній ордер чи інший документ, який підтверджує повноваження адвоката, який надав правову допомогу позивачу, однак суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, тому підстав для стягнення витрат на правничу допомогу у цій справі немає.

Надані позивачем докази не вказують на те, яким саме адвокатом виконана робота (надані послуги), чи є у нього (неї) відповідний статус.

За таких обставин, у суду відсутні достеменні відомості про те, що витрати, які просить стягнути позивач із відповідача, пов`язані саме із правничою допомогою адвоката. Тому у задоволенні вимоги позивача про стягнення цих витрат слід відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Сторони про розгляд справи повідомлені належним чином.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України (в редакції на час подачі апеляційної скарги) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень частин 1-3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду вказаним положенням закону в повній мірі не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 13 червня 2021 року ОСОБА_1 на сайті miloan.ua створив анкету-заяву на кредит № 4145253, за якою погоджено надання кредиту 13 червня 2021 року.

13 червня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит № 4145253, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 6300,00 грн, кредит надано строком на 26 днів, з кінцевим терміном повернення 09.07.2021 (включно) зі сплатою процентів за користування кредитом 1433,25 грн (0,88 відсотків) та комісії за надання кредиту 485,10 грн, яка нараховується за ставкою 7,70 відсотків від суми кредиту одноразово.

Відповідно до п. 1.6. Договору про споживчий кредит № 4145253 (далі Договір), стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Кредитні кошти надаються Позичальнику шляхом переказу на Картковий рахунок (п. 2.1. Договору).

Відповідно до п. 2.3.1.2. Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Так, збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилось до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту).

Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховується за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.16 Договору.

У випадку, якщо Позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних базових умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку права нації на пільгових умовах

Відповідно до п. 4.2. Договору, у разі прострочення Позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього Договору, Кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгації та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нараховувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п. 1.6. Договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 Договору. Обов`язок Позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги Кредитодавця.

Цей договір та анкета-заява на кредит підписані електронними підписами Товариства та ОСОБА_1 , що відповідає як умовам цього Договору, так і ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Перерахування кредитних коштів відповідачу підтверджується платіжним дорученням №48687065( а.с.13).

Відповідно до відомості про щоденні нарахування та погашення, ОСОБА_1 не повернув отримані кошти, внаслідок чого станом на 16.12.2021 він має заборгованість: по простроченим процентам, нарахованим з 14.06.2021 по 07.09.2021 у сумі 20333,38 грн, комісії - 485,10 грн, тіло кредиту - 6300 грн.(а.с.13 зворот-14).

Із відомостей про щоденні нарахування та погашення ТОВ «МІЛОАН» видно, що ОСОБА_1 13 червня 2021 року надано кредит в розмірі 6300 грн., нарахована комісію за оформлення кредиту 485.10 грн. В період з 14 червня 2021 року по 09 липня 2021 року здійснювалось щоденне нарахування відсотків в розмірі 55.13 грн. відповідно до п.1.5.2 договору, а з 10 липня 2021 року по 07 вересня 2021 року - щоденне нарахування відсотків в розмірі 315 грн. відповідно до п.1.6, 2.3.1.2 16 грудня 2021 року надійшли кошти від відступлення права вимоги, за рахунок яких проведено списання заборгованості .

16 грудня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № 16-12/2021, за умовами якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло право вимоги за договором про споживчий кредит № 4145253 укладеним з ОСОБА_1 на суму 27 118,48 грн, з яких: 6300,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 20 333,38 грн - заборгованість по процентам, 485,10 грн - заборгованість по комісії. Розмір заборгованості підтверджується реєстром боржників до цього договору( а.с.20 - 22,23).

Відповідно до п.2.3, 2.4 цього договору клієнт відступає факторові право грошової вимоги до боржника виключно в частині тих сум заборгованості, що визначені реєстром боржників. За цим договором фактор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх грошових зобов`язань за договором про надання фінансових послуг, право вимоги за якими передається.

Як видно із розрахунку ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 10 березня 2023 року за відповідачем значилась заборгованість по тілу кредиту 6300 грн, по відсоткам станом на дату відступлення права вимоги в розмірі 20333.38 грн., нараховані відсотки згідно кредитного договору 22050 грн., загальна сума 49168.48 грн (а.с.15).

10 березня 2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір № 10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, за умовами якого ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло право вимоги за договором про споживчий кредит № 4145253 укладеним з ОСОБА_1 на суму 49 168,48 грн, з яких: 6300,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 42 383,38 грн - заборгованість по процентам, 485,10 грн заборгованість по комісії. Розмір заборгованості підтверджується реєстром боржників до цього договору (а.с.28 - 29,30).

За пунктом 5.4 цього договору до нового кредитора переходить право первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, зокрема новий кредитор має право здійснювати нарахування та стягнення процентів та /чи процентів, за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України) за договорами позики (кредитними договорами), (в тому числі за періоди що передували відступленню права вимоги, якщо такі нарахування не були здійсненні первісним кредитором, за умов дотримання вимог чинного законодавства.

Відповідач свої зобов`язання по поверненню кредитних коштів не виконав.

.Судом встановлено, що договір кредиту укладений в електронній формі шляхом підписання електронним підписом, тому до нього застосовуються особливості укладання кредитних договорів в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно розрахунку, що наданий позивачем, заборгованість ОСОБА_1 станом на 10.03.2023 року становить 49168.48 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 6300 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 20333.38 грн., заборгованість по відсоткам с за иперіод з 16 грудня 2021 ро по 10 ерезня 2023 року 22050 грн., заборгованість за комісією 485.10 грн, (а.с. 15).

Затакого, ухвалюючи рішення суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність позовних вимог та задоволення їх у повному обсязі.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 205 ЦК Українивизначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК Україниправочин вважається таким, що вчинений уписьмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису задопомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається увипадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно ст. ст.626,628 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першоюстатті 638 ЦК Українивстановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннямист. 639 ЦК Українипередбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048 ЦК України).

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеномустаттею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначенимстаттею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно дост. 526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ч. 1ст. 1048 ЦК Українипозикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 512 ЦК Україникредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 ст. 514 цього Кодексудо нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Згідно з частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановлено, що, станом на дату звернення позивача до суду з цією заявою, відповідач не погашав заборгованість за кредитним договором, яка є незмінною з моменту відступлення прав вимоги до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР».

З огляду на зазначене, з урахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд дійшов висновку про укладення та підписання ОСОБА_1 кредитного договору з відповідною фінансовою установою, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів, та наявності у нього боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за вищевказаним кредитним договором за договором відступлення прав вимоги.

Враховуючи те, що за умовами вищезазначеного договору відповідач отримав кредитні кошти та користувалася ними, належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надав, відтак, заборгованість за основним боргом у сумі 6300 грн на підставі вищезазначеного договору підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект центр», а відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення цих вимог.

Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами у сумі 42383.38 грн.

Як видно із розрахунку ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 16 грудня 2021 року за відповідачем значилась заборгованість по тілу кредиту 6300 грн, по відсоткам станом на дату відступлення права вимоги в розмірі 20333.38 грн, нараховані відсотки за період з 17.12.2021 по 10.03.2023 в розмірі 22050.00 грн., комісія 485.10 грн. на загальну суму 49 168.48 грн.

Щодо посилань апелянта про те, що судом незаконно було стягнуто відсотки за користування кредиту після закінчення строку договору, а саме після 09 липня 2021 року, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно укладеного між сторонами договору кредит у сумі 6300,00 грн. було надано відповідачу строком на 26 днів до 09.07.2021 року.

При цьому п. 2.3. договору передбачено пролонгацію строку кредитування.

Продовження, вказаного в п. 1.3. договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах (п. 2.3.1.).

Пунктом п. 2.3.1.2. договору передбачено пролонгацію на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користування кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилася до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту).

Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною у п. 1.6. Договору.

Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредиту та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом.

За відсутності доказів повернення відповідачем кредитних коштів та обумовленої суми відсотків за користування кредитом до 09 липня 2021 року, відбулося продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, що свідчить про пролонгацію строку кредитування на стандартних умовах, як передбачено п. 2.3.1.2 договору.

Відтак, колегія суддів враховує, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про виконання відповідачем своїх зобов`язань з повернення коштів за тілом кредиту у строк, визначений договором, тобто до 09 липня 2021 року, відповідно, останній продовжив користуватись кредитними коштами, а тому пролонгація дії кредитного договору відбулась автоматично, що відповідає п. 2.3 договору.

Поряд з цим, системний аналіз положень п.п. 1.1 - 1.4 кредитного Договору щодо порядку та строку кредитування (26 днів), п.п. 2.2-2.4 кредитного Договору щодо пролонгації (60 днів), дають підстави для висновку, що термін користування кредитними грошима розпочався 13 червня 2021 року та закінчився 07 вересня 2021 року, оскільки за вищевказаними погодженими сторонами умовами кредитного Договору не передбачено можливість його подальшої пролонгації.

Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Колегія суддів враховує, що за договором факторингу було відступлено первісним кредитором новому кредитору саме заборгованість за кредитним договором, яка виникла станом на 16 грудня 2021 року. При цьому, заміна сторони у кредитному договорі не відбувалась, новий кредитор набув саме право вимоги від боржника виконання зобов`язання у відповідній сумі.

Суд вважає, що ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» вправі вимагати від відповідача сплати заборгованості за відсотками за користування кредитом згідно договору №4145253 від 13червня 2021 року, яка нарахована первісним кредитором ТОВ «Мілоан» станом на дату відступлення ним права вимоги ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (яке в свою чергу відступило права вимоги ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР»).

Нарахувавши відсотки за користування кредитом після отримання прав вимоги від первісного кредитора, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» вийшло за межі узгодженого сторонами кредитного договору строку. При цьому, отримавши право вимоги до відповідача ще у грудня 2021 році, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» не вчинило дій щодо повернення боргу, а продовжило строк кредитування на власний розсуд, що призвело до нарахування непропорційно великої суми вартості кредиту. Такий механізм, на переконання суду, не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. А тому, виконаний позивачем розрахунок заборгованості по сплаті процентів за період з 16 грудня 2021 року по 10 березня 2023 року суд апеляційної інстанції визнає необґрунтованим, а доводи апеляційної скарги частково обгрунтованими.

Оскільки розмір стягнутих процентів є визначені умовами укладеного між сторонами Договору кредиту, а тому наведені апелянтом підстави для їх зменшення в межах строку кредитування 26 днів відсутні.

Таким чином, з огляду на зазначене, оскільки відповідач умови вказаного кредитного договору належним чином не виконував, право вимоги за цим договором перейшло до позивача, то колегія суддів вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором № 4145253 13 червня 2021 року у загальному розмірі 27118.48 грн., що складається із: 6500 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 20333.38 грн.- заборгованість за відсотками, 485.10 грн заборгованість по комісії.

Інші розрахунки здійснені після відступлення права вимоги та поза межами строків кредитування, а тому судом до уваги не приймаються, у вказаній частині задоволенню не підлягають.

В той же час щодо нарахування заборгованості за комісією колегія суддів зауважує, що відповідно до п. 1.5.1. комісія за надання кредиту нараховується одноразово. Згідно таблиці розрахунку заборгованості за кредитним договором, вбачається, що сторонами погоджено сплату 485 грн.10 коп. комісії, яка є комісією за надання кредиту. Нарахування такої комісії не супреречить правовим висновкам викладених Верховни судом у постанові № 727/5461/23 від 10 січня 2024 року. Доказів сплати комісії матеріали справи не містять, А відтак наявні підстави для стягнення комісії.

Оскільки суд першої інстанції допустився помилки у визначенні розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, то рішення суду підлягає зміні разом із здійсненням перерозподілу судових витрат, виклавши резолютивну частину в новій редакції.

Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.

В позовній заяві позивач просив стягнути на його користь з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13000 грн., яка була надана згідно договору про надання правової допомоги №07-06/2024, укладеного між ТОВ «Коллект Центр» та АО «Лігал Ассістанс», 07 червня 2024 року.

Відповідно до заявки на надання юридичної допомоги №215 від 07 червня 2024 року слідує, що сторони погодили надання наступних правових (юридичних послуг) Адвокатським об`єднанням Товариству по супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 : 1) надання усної консультації - 4000 грн.; 2) складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду - 9000 грн.

Відповідно до Акту №2 про надання юридичної допомоги від 10червня 2024 року слідує, що сторонами погоджено надання наступних послуг: 1) надання усної консультації - 4000 грн.; 2) складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду - 9000 грн.

Згідно ч.ч. 1,4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану

При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

Колегія суддів приходить до висновку, що сума правничої допомоги в суді першої інстанції у розмірі 13000 грн. є не співмірною із складністю справи та наданими адвокатським об`єднанням послугами, не відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності та необхідності) та розумності, а тому зважаючи на часткове завдолення позову, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для її зменшення.

Як вбачається, за результатами апеляційного перегляду справи суд дійшов висновку проо задоволення позовних вимог на суму 27 118 грн. 48 коп. або на 55,15%.

Звераючись до суду з апеляційною скаргою відповідач просив про стягненя на його користь витрат на надання йому професійної (правничої) допопомги у розмірір 6000 грн. на підтвердження чого надав договір №б/н/25 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 14 травня 2025 року, додаток №1 до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №б/н/25 від 14 травня 2025 року, акт виконаних (наданих послуг) ордер №1306265.

Представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти стягнення витрат на правову допомогу у заявленому відповідачем розмірі.

Оскільки за наслідками перегляду справи в суді апеляційної інстанції апеляційну скаргу задоволено частково, то з позивача на користь позивача слід присудити витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами п.п. б) та в) п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, із резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 та п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України).

Як вбачається, за результатами апеляційного перегляду справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову частково, а саме на 55,15% від заявлених вимог, а тому відповідно підлягають зменшенню і витрати на правничу допомогу, які були стягнуті за розгляд справи в суді першої інстанції з 13000 грн до 7163.50 грн.

Щодо судового збору, то позивачем сплачено за подання позовної заяви 3028,00 грн (а.с.1), а тому з урахуванням задоволення позову на 55,15% стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1669.94 грн.

Апелянтом за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 3633.60 грн, а тому з урахуванням задоволення апеляційної скарги на 65.45% (27118.48/41435.28), останньому з позивача слід стягнути 2378.20 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом та 3927 грн. витрат за надання правової допомоги.

Згідно з частинами 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення - 08 липня 2025 року.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Калініним Сергієм Костянтиновичем, задовольнити частково.

Заочне рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2025 року змінити, виклавши резолютивну частину у новій редакції.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» 27 118 (двадцять сім тися сто вісімнадцять) грн. 48 коп. кредитної заборгованості, з яких: 6300 ( шість тисяч триста) грн. грн. 00 коп.- заборгованість за основним зобвоязанням, 20333(дважцять тисяч триста тридцять три тисячі) грн. 30 коп. заборгованості по відсоткам, 485 (чотирстта вісімдесят пять) грн.10 коп. комісії., 1669 (одна тисяча шістсот шістдесят днвяить) грн. 94 коп. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 7169 (сім тисяч сто шістдесят девять) грн. 50 коп. витрат за надання правничої допомоги.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 - 2378(дві тисячаі триста сімдесят вісім) грн.20 коп. судового збору за подання апеляційної скарги та 3927 (три тисячі девятсот двадцять сім) грн. витрат за надання правничої допомоги.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 08 липня 2025 року.