Провадження № 2/643/4679/25
УХВАЛА

про передачу справи на розгляд іншого суду

04.07.2025 м. Харків

Суддя Салтівського районного суду міста Харкова Семенова Я.Ю., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , поданої в особі представника адвоката Лисенка Андрія Олександровича до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Харківській області, про визнання права власності на транспортний засіб, -

у с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 в особі представника адвоката Лисенка А.О. звернувся до Салтівського районного суду міста Харкова з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», в якому просить визнати за ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб Mersedes-Benz GLK 220 CDI, 2011 року випуску, VIN: НОМЕР_1 .

Ознайомившись зі змістом позовної заяви та доданими до неї документами, суд доходить висновку, що справа не підсудна Салтівському районному суду міста Харкова і має бути передана на розгляд Печерського районного суду м. Києва, з огляду на таке.

За правилами ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Однією із умов реалізації права особи на пред`явлення позовної заяви є дотримання вимог підсудності.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 19 ЦПК).

Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 26-30 ЦПК).

За правилами ч. 1 ст. 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

При пред`явленні даного позову до Салтівського районного суду міста Харкова позивач ОСОБА_1 обрав підсудність справи відповідно до положень ч. 5 ст. 28 ЦПК України, якими унормовано, що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Як убачається зі змісту позовної зави, позивач просить в порядку ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 328 ЦК України визнати за ним право власності на автомобіль Mersedes-Benz GLK 220 CDI, 2011 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , посилаючись, що він, як лізингоодержувач, сплатив в повному обсязі заборгованість перед лізингодавцем АТ КБ «Приватбанк» за договором фінансового лізингу №KRNYA!00000170 від 09.07.2020.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Правилами п. 22 ст. 1Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Як дійшов висновку Пленум Верховного Суду України в п. 6 Постанові №5 від 12.04.1996 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов. До заяви повинні бути додані необхідні документи - залежно від заявлених вимог (наприклад, договір, квитанція-замовлення, квитанція-зобов`язання, транспортна чи інша накладна, чек, касовий ордер).

Позивачем ОСОБА_1 не обґрунтовані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», шляхом визначення, яке право споживача порушено у відповідності до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», обґрунтувавши, таким чином, посилання на те, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до даних правовідносин можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови, процедури виконання договору, та інше, тобто ті, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають інші правовідносини, які регулюються відповідними Законами (Цивільний кодекс України, ЗУ «Про банки та банківську діяльність», ЗУ «Про фінансовий лізинг»).

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров`я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У вказаному законі прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації споживачеві один про одного та щодо умов договору: про надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, винагороди товариства, порядок розподілу товару, тощо. А у разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, установлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Відтак права особи як споживача охоплюються і мають місце на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, а коли така продукція вже придбана, замовлена або використовується, то діють правила і норми відповідних договірних правовідносин.

Жодна з перелічених у ст. 4 Закону України «Про захист прав споживача» підстав, які дають право особі захистити порушене право споживача, не пов`язані з предметом пред`явленого до суду позову.

Велика Палата Верховного Суду України у своїй постанові від 07.04.2020, прийнятій по справі 743/534/16-ц визначила, що за пунктом 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» у значенні цього Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відтак, на правовідносини між позивачем та відповідачем щодо виконання договору фінансового лізингу та договору поруки не поширюються норми Закону України «Про захист прав споживачів».

За вказаних обставин, відсутні підстави для розгляду даної справи за правилами підсудності, визначеними частиною п`ятою статті 28 ЦПК України.

За змістом ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та господарських формувань.

Як убачається зі змісту пред`явленого ОСОБА_1 позову, адресою місцезнаходження відповідача у справі АТ КБ «ПриватБанк» є адреса: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, яка територіально знаходиться в Печерському районі м. Києва.

Відтак, дана справа не належить до територіальної підсудності Салтівського районного суду міста Харкова.

Отже, оскільки місцезнаходження відповідача у справі знаходиться на території, на яку не поширюється юрисдикція Салтівського районного суду міста Харкова, то відповідно до вимог ч. 9 ст. 187 ЦПК України наявні підстави для надіслання справи за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

З огляду на викладене, беручи до уваги предмет позову, обраний позивачем спосіб захисту, ураховуючи відомості про місцезнаходження відповідача, суд вважає за необхідне передати цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , поданим в особі представника адвоката Лисенка А.О. до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Харківській області, про визнання права власності на транспортний засіб, за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва, до територіальної юрисдикції якого вона належить.

На підставі викладеного, керуючись ст. 27, 31 32, 352, 353 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Справу за позовною заявою ОСОБА_1 , поданою в особі представника адвоката Лисенка Андрія Олександровича до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Харківській області, про визнання права власності на транспортний засіб, передати на розгляд Печерського районного суду м. Києва.

Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою Цивільним процесуальним кодексом України підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 31 ЦПК України, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання судового рішення.

Суддя: Я.Ю. Семенова