Справа №:755/1193/25
Провадження №: 2/755/2688/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Марфіна Н. В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про припинення дії, яка порушує право на користування жилим приміщенням та відновлення становища, яке існувало до порушення, -

У С Т А Н О В И В :

20 січня 2025 року ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Моргун Д. М. звернувся до Дніпровського районного суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про припинення дії, яка порушує право на користування жилим приміщенням та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Позов мотивовано тим, що позивачка 28 грудня 2024 року звернулась до Центру надання адміністративних послуг з метою одержання довідки про реєстрацію (перевірки реєстрації за місцем постійного проживання) та отримала витяг з реєстру Київської територіальної громади.

З отриманого витягу позивачка з`ясувала, що вона знята з реєстраційного обліку за місцем свого проживання.

Позивачка зазначає, що протягом всього часу проживання за місцем реєстрації вона постійно сплачувала за комунальні послуги, до неї не виникало зауважень та до адміністративної відповідальності не притягувалась.

Вказує, що підтримує квартиру в належному стані та самостійно здійснює дрібні домашні роботи.

Зауважує, що без її згоди та повідомлення про таких дій її знято із задекларованого місця проживання.

Позивачка вказує, що квартиру за адресою: АДРЕСА_1 придбано нею та донькою в 2012 році.

Позивачка вказує, що для купівлі вищезазначеної квартири нею сином та відповідачем було прийнято рішення про продаж будинку у місці Буча та купівлі трьох однокімнатних квартир.

13 квітня 2012 року у місті Буча за виручені кошти було придбано однокімнатну квартиру для сина.

У зв`язку з нестачею коштів, у жовтні 2012 року сторонами було прийнято рішення про купівлю двокімнатною квартири та проживання в ній позивачки та відповідачки.

Позивач зазначає, що враховуючи її зайнятість вона передала кошти відповідачці, яка від свого імені уклала договір купівлі-продажу квартири та зареєструвала квартиру на себе.

В листопаді 2012 року сторони вселились до спірної квартири, однак з 2013 року у сторін почалися виникати постійні сварки та непорозуміння із веденням побуту.

Позивачка вказує, що протягом всього часу проживання у спірній квартирі сплачувала комунальні платежі, допомагала доньці у сплаті кредитної заборгованості, оскільки з 2021 року донька не працює, та знаходиться на утриманні позивачки.

Позивачка стверджує що як член сім`ї власника квартири має право користування квартирою на рівні з власником, позивач вважає спірну квартиру своїм житлом, а підстави для зняття з реєстрації позивачки за спірною адресою відсутні.

На підставі викладеного позивач просила суд:

- припинити протиправні дії ОСОБА_2 , яка порушує право позивача на користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 шляхом безпідставного зняття із задекларованого/зареєстрованого місця постійного проживання;

- відновити становище, яке існувало до порушення, а саме зобов`язати Державну міграційну службу Київської територіальної громади поновити реєстрацію задекларованого/зареєстрованого місця постійного проживання ОСОБА_1 за адресою постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

- відшкодувати судові витрати зі сплатою судового збору у розмірі 1 211,20 грн та витрати понесені на отримання правової допомоги у розмірі 6 500,00 грн.

На підставі ухвали Дніпровський районний суд міста Києва 23 січня 2025 року провадження у справі відкрив за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 09 травня 2025 року Дніпровський районний суд міста Києва відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 02 липня 2025 року Дніпровський районний суд міста Києва відповідь на заперечення відповідача по справі, яке надійшло до суду 25 березня 2025 року, повернув заявнику без розгляду

28 лютого 2025 року на адресу Дніпровського районного суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відзив обґрунтований тим, що твердження позивача про те що вона особисто здійснювала оплату за комунальні послуги не відповідають дійсності, оскільки у період з жовтня 2021 року до вересня 2023 року відповідач працювала на посаді бібліотекаря в Національній бібліотеці України ім. В. І. Вернадського.

У період з вересня 2023 року до квітня 2024 року працювала у компанії «Якабу» на посаді продавця-касира.

В квітні 2024 року вимушена залишити роботу через погіршення стану здоров`я, з огляду на це протягом 2024 року відповідач двічі лежала у Київському міському центрі розсіяного склерозу, який діє при Київській міській лікарні № 4.

У січні 2025 року відповідачці встановлено третю групу інвалідності, однак увесь час відповідач продовжувала навчатись та отримувати аспірантську стипендію у розмірі мінімальної заробітної плати.

Таким чином відповідач вказує що мала змогу сплачувати за комунальні послуги, обов`язок зі сплати яких сторони розділили між собою.

Звертає увагу, що позивачка протягом спільного проживання вчиняла над нею психологічне насильство у зв`язку з чим у відповідачки погіршилось здоров`я, саме через таку поведінку позивачки відповідач вирішила продати квартиру.

Також відповідач спростовує і підстави продажу будинку у місті Буча та вказує, що саме через поведінку її рідного брата вони продали будинок та вирішили проживати разом, та після здачі в експлуатацію квартири у місті Буча позивачка мала переїхати у нову квартиру, яка належить ОСОБА_1 .

Відповідач зазначає, що зняття з реєстрації позивачки відбулось на підставі пункту 50 постанови КМУ від 07 лютого 2022 року №265, та вказує, що зняття особи із зареєстрованого місця проживання здійснюється за заявою власника житла без надання такої згоди зареєстрованої особи.

04 лютого 2025 року на адресу Дніпровського районного суду міста Києва надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених у відповіді на відзив.

Згідно вимог частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, як це передбачено статті 279 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є матір`ю ОСОБА_2

ОСОБА_1 з 19 квітня 2013 року до 04 листопада 2024 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . (а. с. 10)

Надані позивач квитанції підтверджують той факт до ОСОБА_1 сплачувала за надані комунальні послуги за вказаною адресою (а. с. 13-25)

Відповідно до свідоцтва про право власності від 21 грудня 2012 року виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 . Вказана квартира складається з 2-х кімнат житловою площею 72,80 кв. м, загальною площею 31,50 кв. м. (а. с. 60)

Згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 20 березня 2013 року вищевказана квартира зареєстрована за ОСОБА_2 (а. с. 61).

Квитанції підтверджують сплату ОСОБА_2 за послуги комунальних послуг (а. с. 62-69).

Згідно довідки виданою Національною бібліотеки України імені Вернадського В. І. від 20 лютого 2025 року № 37/117, ОСОБА_2 дійсно навчається в аспірантурі у вищевказаному закладі з відривом від виробництва. Термін навчання з 01 листопада 2021 року до 31 жовтня 2025 року. (а. с. 71)

Згідно довідки виданою Національною бібліотеки України імені Вернадського В. І. від 24 лютого 2025 року №37/125, ОСОБА_2 працювала у вищезазначеній установі на посаді провідного бібліотекаря відділу бібліотечних зібрань та історичних колекцій Інституту книгознавства з 01 жовтня 2021 року до 05 вересня 2023 року (а. с. 72).

Договори про надання послуг від 06 вересня 2023 року та від 01 січня 2024 року підтверджують виконання ОСОБА_2 оплачувану роботу у ТОВ «Якабу Рітейл» (а. с. 73-77)

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №5263 від 01 травня 2024 року ОСОБА_2 встановлено діагноз розсіяний склероз (а. с. 78)

Згідно з витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 14 січня 2025 року ОСОБА_2 встановлено інвалідність ІІІ групи з 22 жовтня 2024 року (а. с. 81-84)

Відповідно до свідоцтва про право власності ОСОБА_1 належить квартира АДРЕСА_3 (а. с. 85)

12 квітня 2025 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладений договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого ОСОБА_4 придбала квартиру АДРЕСА_2 . (а. с. 140)

Вищевказаний доказ було додано до матеріалів справи з порушенням строку, однак суд приймає його до розгляду, оскільки такий доказ став відомий суду після закінчення строків його подання.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним

і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

У постанові від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження

№ 12-52гс20) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюється судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Тобто, лише встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

У разі якщо суд дійде висновку про обґрунтованість позовних вимог, суд визначає чи обраний позивачем спосіб захисту є ефективним.

Згідно із частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частин першої - третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У цій справі ОСОБА_1 звертаючсиь з позовом до ОСОБА_2 , зазначивши третьою особою: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області просила суд:

- припинити протиправні дії ОСОБА_2 , яка порушує право позивача на користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 шляхом безпідставного зняття із задекларованого/зареєстрованого місця постійного проживання;

- відновити становище, яке існувало до порушення, а саме зобов`язати Державну міграційну службу Київської територіальної громади поновити реєстрацію задекларованого/зареєстрованого місця постійного проживання ОСОБА_1 за адресою постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

Оцінивши у справі докази що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про припинення дії, яка порушує право на користування жилим приміщенням та відновлення становища, яке існувало до порушення не підлягає задоволенню оскільки пред`явлений до неналежного відповідача.

Так під час справи розгляду справи стало відомо, що ОСОБА_2 не є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а відтак ОСОБА_2 втратила право розпоряджатись вказаною квартирою та відповідно припиняти дії які порушують право позивача на користування жилим приміщенням.

Щодо вимоги про зобов`язання Державної міграційної службу Київської територіальної громади поновити реєстрацію задекларованого/зареєстрованого місця постійного проживання ОСОБА_1 за адресою постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 суд зазначає наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.

У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 у справі № 570/3439/16-ц, від 12 грудня 2018 у справі № 372/51/16-ц, від 05 травня 2019 у справі № 554/10058/17.

Частиною 1 ст. 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та яка, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Згідно зі ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а в разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі в ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за цим позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

У постанові від 17 квітня 2018 у справі № 523/9076/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Разом з тим, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 у справі № 761/23904/19 дійшов висновку, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

З огляду на викладене, вимоги про зобов`язання Державної міграційної службу Київської територіальної громади поновити реєстрацію задекларованого/зареєстрованого місця постійного проживання ОСОБА_1 за адресою постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 пред`явлені до особи, яка зазначена у справі третьою особою, тому задоволенню не підлягають.

Також суд зазначає, що у даному випадку суд відмовляючи у задоволенні позовних виходив з того, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, при цьому суд не надав оцінку обгрунтованості чи необгрунтованості позовних вимог, а отже не вирішував питання про права та обов`язки третіх осіб.

При цьому суд бере до уваги подану до суду 20 травня 2025 року "правову позицію щодо поданої відповідачкою заяви по справі" позивача, яка за своює суттю є письмовими поясненнями до долученого відповідачем договору купівлі - продажу квартири, та враховує, що нова власниця спірної квартири ОСОБА_4 обізнана про проживання в квартирі ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 141 ЦК України у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 1212-1215 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 200, 206, 223, 259, 263-265, 273, 280, 284, 288, 354,355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про припинення дії, яка порушує право на користування жилим приміщенням та відновлення становища, яке існувало до порушення відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 02 липня 2025 року.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

Відповідач - ОСОБА_2 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

Третя особа - Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області (02152, м. Київ, вул. Березняківська, буд. 4а ).

С у д д я -