Провадження № 2/761/2465/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

30 червня 2025 року суддя Шевченківського районного суду міста Києва Романишена І.П., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач), в якому просила (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) стягнути з останнього аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі 15 379, 35 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду.

Короткий зміст та узагальнені доводи позовної заяви.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що вони з відповідачем є батьками дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В шлюбі не перебували. Також, у позові зазначено, що дитина тимчасово проживає разом з позивачем в м. Будапешт, у зв`язку з повномасштабним вторгненням на територію України російської федерації, при цьому, дитина повністю перебуває на утриманні позивача, сторонами не досягнуто згоди щодо розміру аліментів. Відповідач є працездатним чоловіком, за наявною у позивача інформацією інших дітей, непрацездатних осіб на утриманні немає.

Провадження у суді та позиція сторін щодо предмету спору.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.07.2024р.матеріали справи передані для розгляду судді Макаренко І.О.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28.08.2024р. відкрито провадження у даній цивільній справі розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України.

На підставі розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва від 05.03.2025р. № 01-08-559 щодо повторного автоматичного розподілу справи у зв`язку із звільненням у відставку судді ОСОБА_4 , протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2025р. матеріали справи передані для розгляду судді Романишеній І.П.

Ухвалою суду від 06.03.2025р. справу прийнято до розгляду суддею Романишеною І.П. Розгляд справи вирішено проводити в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін.

Так, з матеріалів справи вбачається, що копію ухвали від 06.03.2025р. відповідачу направлено рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (штрих-код Укрпошти 590), проте, відповідно до довідки відділення поштового зв`язку копія ухвали суду разом з доданими до неї документами, не вручені та повернуті на адресу суду «за закінченням терміну зберігання».

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

11.04.2025р. до суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог, відповідно до якої стягнути з останнього аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі 15 379, 35 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду. Необхідність подання заяви про збільшення позовних вимог обумовлено збільшенням витрат на дитину.

Враховуючи, що позивач не заперечувала у позовній заяві проти проведення заочного розгляду справи, при цьому відповідач, що належним чином повідомлявся про розгляд справи, відзиву не подав, відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини спірних правовідносин сторін, які вбачаються з матеріалів справи та встановлені судом.

Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис № 4917, яке міститься в матеріалах справи.

Позивач у позовній заяві зазначила, що син проживає разом з нею в Угорщині, зокрема, у м. Будапешт та повністю перебуває на її утриманні.

Відповідач, в свою чергу, правом подачі відзиву на позов не скористався, дану обставину не спростував.

Зважаючи, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку, а також у позивача відсутні відомості щодо офіційного працевлаштування відповідача, позивач просила стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 15 379, 35 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 2, 3 статті 181 СК України передбачено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно частини 1 до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (частина 2 статті 182 СК України).

Частиною 1 статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

У відповідності до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до підпункту 3 пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідачем не було надано до суду жодного доказу, який би підтверджував, що відповідач надає матеріальну допомогу на утримання спільного з позивачем сина.

Також, судом було встановлено, що відповідач є працездатним, молодим чоловіком та може забезпечити матеріальну підтримку своєї дитини.

Разом з цим, суд враховує матеріальне становище відповідача, відсутність у матеріалах справи доказів про розмір доходів, який би не дозволяв сплачувати останньому аліменти у розмірі 15 379, 35 грн.

Також, слід зазначити, що у відповідності до частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, а також зважаючи на те, що судом не встановлено матеріального або сімейного стану відповідача, який би не дозволяв йому сплачувати аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 15 379, 35 грн., суд вважає можливим задовольнити заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 15 379, 35 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 15.07.2024 року, тобто, з дня звернення до суду з цим позовом, в даному випадку з дня формування позовної заяви в системі «Електронний суд».

Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, відповідно до частин 1-3, 5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 1 211, 20 грн., від сплати якого позивач була звільнена відповідно положень пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-61, 79, 209, 210, 212 - 215, 223, 228, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, - задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 15 379, 35 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.07.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211, 20 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах сплати суми платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_2 , рнокпп НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено: 30.06.2025 року.

СУДДЯ І.П. РОМАНИШЕНА