ЄУН №337/1276/25
Провадження №2/337/1042/2025
01 липня 2025 року м. Запоріжжя
Хортицький районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Бредуна Д.С., при секретарі Сакоян О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРІМАРІУС» про стягнення заборгованості по заробітній платі,
13 березня 2025 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРІМАРІУС» на свою користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 32 866,74 грн., середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення та моральну шкоду в сумі 10 000,00 грн.
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що з 16.01.2023 відповідно до наказу №44/ОС перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Прімаріус» на посаді товарознавця з посадовим окладом 6500,00 грн. Та, відповідно до наказу №218/ОС від 18.12.2024 була звільнена з посади на підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпП за згодою сторін. Згідно з розрахунковим листом від 18.12.2024 позивачу була нарахована, проте не виплачена компенсація за невикористану відпустку, оплата по окладу, премія та доплата до мінімальної заробітної плати у сумі 17 866,74 грн., а також не здійснений розрахунок за листопад 2024 року у сумі 15 000,00 грн. Таким чином, відповідачем були нараховані за два останні місяці роботи у ТОВ «Прімаріус», але не виплачені позивачу кошти на загальну суму 32 866,74 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача у судовому порядку, а також стягнути на свою користь моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. Оскільки розрахунок при звільнені відповідачем не здійснено, позивач просить стягнути заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні.
Ухвалою судді від 21 березня 2025 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення виявлених недоліків .
01 квітня 2025 року позивач подала до суду заяву про усунення недоліків, в якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРІМАРІУС» на свою користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 32 866,74 грн. та моральну шкоду в сумі 10 000,00 грн.
Ухвалою судді від 02 квітня 2025 року, позов прийнято до розгляду, у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Сторони були повідомлені про місце, дату й час розгляду справи в передбаченому ст. 128 ЦПК України порядку, а також відповідним повідомленням на офіційному веб-порталі судової влади України; надано час для подання відзиву та заперечень.
Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, заяву підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи.
Представник відповідача ТОВ «Прімаріус» в судове засідання повторно не прибув по невідомим суду причинам, про час та місце проведення судового засідання відповідач був повідомлений належним чином, про що свідчать довідки про доставку електронного документу в його електронний кабінет. Відзиву на позов або зустрічного позову від відповідача не надходило.
Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, в т.ч. у відсутність відповідача на підставі ст.280 ЦПК України в заочному порядку.
Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 перебувала в трудових правовідносинах з ТОВ «ПРІМАРІУС» з 16.01.2023 та працювала на посаді товарознавця НСП Запорізьке відділення ТОВ «Прімаріус», з якої 18.12.2024 звільнена відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін (наказ №218/ОС від 12.12.2024).
Відповідні записи про призначення та звільнення містяться в трудовій книжці позивачки ОСОБА_1 .
Також судом встановлено, що в день звільнення позивачки, ТОВ «Прімаріус» не провело з нею повний розрахунок, не виплатило позивачці нараховані їй при звільненні суми заробітної плати.
Факт заборгованість по заробітній платі на день звільнення ОСОБА_1 підтверджено копією розрахункового листа ТОВ «Прімаріус» від 18 грудня 2024 року про нарахування позивачці компенсації за невикористану відпустку за 22 дні, оплати по окладу, премії та доплати до мінімальної заробітної плати, з урахуванням податків у сумі 17 866,74 грн., на якому також зазначено, що за листопад 2024 року позивачці нараховано до видачі заробітну плату у розмірі 15 000,00 грн., що також підтверджується копією витягу з державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 11.03.2025.
Відповідно до ст. 15,16 ЦК України, ст. 4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст. 12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
За ч.1 ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника..
Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
З`ясувавши обставини справи та оцінивши надані докази, суд вважає встановленим та доведеним, що сторони перебували в трудових правовідносинах, 18.12.2024 позивачка була звільнена з підприємства відповідача за угодою сторін, але в порушення вимог ст.47, 116 КЗпП України, відповідач в день звільнення позивачки і по день ухвалення даного рішення не здійснив з нею повного розрахунку. Заборгованість по заробітній платі у розмірі 32 866,74 грн. не виплачена, у зв`язку з чим позивачка в межах строку, передбаченого ч.2 ст.233 КЗпП України, звернулась до суду із вказаним позовом.
При цьому, суд враховує, що відповідач обґрунтованих заперечень проти позову не подав, в судове засідання представник відповідача не прибув і жодним чином позовні вимоги не спростував.
На підставі викладеного та враховуючи, що відповідач повного розрахунку з позивачем не здійснив, у день звільнення позивача належних працівникові сум, що належать їй при звільненні, не виплатив, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити повністю.
Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди.
Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України.
Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.
Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.
За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.
Враховуючи, що КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір такого відшкодування суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин справи.
Позивачка просить стягнути грошову компенсацію моральної шкоди у розмірі 10 000,00грн. На обґрунтування цих вимог зазначає, що відповідачем порушено її конституційне право на оплату праці, що призвело до порушення звичного укладу життя, та завдало моральних страждань, які виразились у неотриманні в повному обсязі коштів на проживання після звільнення, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе та своєї сім`ї, що є моральною шкодою, яка підлягає задоволенню з урахуванням розміру невиплачених відповідачем сум, розміру та тривалості завданих моральних страждань
Суд погоджується із доводами позивача про те, що невиплата заробітної плати, яка повинна бути виплачена у передбачені строки та на отримання якої позивач розраховував, призвела до порушення прав ОСОБА_1 . Порушення відповідачем трудових прав позивача у зв`язку з невиплатою їй заробітної плати призвели до моральних страждань, які полягали у відсутності можливості розпоряджатися належними їй коштами, позбавлення засобів для існування, що безумовно призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків та необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя та пошуку засобів для існування.
З урахуванням періоду, протягом якого заборгованість по заробітній платі не була виплачена позивачу, та того, що позивачка обґрунтовувала завдану їй моральну шкоду порушенням її прав, а також, виходячи з обґрунтованості позову щодо наявності такої шкоди саме у зв`язку з порушенням трудових прав позивачки відповідачем, засад розумності та справедливості, суд вважає необхідним визначити розмір грошової компенсації моральної шкоди у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 3028,00 грн.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
Таким чином, рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення середньої заробітної плати за один місяць.
Питання про відшкодування судових витрат у справі позивачем не ініційоване, а тому судом не вирішується.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.116, 117 КЗпП, ст.ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ЗУ «Про оплату праці» суд, -
Позовні вимоги задовольнити частково.
заборгованість по заробітній платі за період з листопада 2024 по грудень 2024 року у розмірі 32 866,74 гривень (тридцять дві тисячі вісімсот шістдесят шість гривень 74 коп.)
моральну шкоду у розмірі 3028,00 гривень (три тисячі двадцять вісім гривень 00 коп).
В задоволенні іншої частини позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Д.С. Бредун