Справа № 201/555/25
Провадження № 2/201/1438/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Куць О.О.,

за участю секретаря судового засідання Сідельника Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання права власності на спадкове майно (а.с. 1-6).

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_2 . Позивачу було відомо, що матір перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, як внутрішньо переміщена особа та отримувала мінімальну пенсію за віком.

З 01 січня 2016 року виплату пенсії було припинено з невідомих причин і з того часу відповідач не виплачував пенсію матері позивача, тому після її смерті залишилась спадщина, яка складається з недоотриманої пенсії.

Для оформлення спадщини позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шабінської А.В. На запит нотаріуса відповідачем було надано відомості щодо наявності недоотриманої пенсії за період з 26 вересня 2021 року по 31 жовтня 2023 року у сумі 63 400,66 грн. з вказівкою, що нарахування здійснювалося відповідно до вимог ч.1 ст.46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно, які виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, після чого нотаріусом було видано позивачеві свідоцтво про право на спадщину за законом на цю суму.

Позивач звернувся із заявою про виплату недоотриманої пенсії на підставі свідоцтва про право на спадщину, але до теперішнього часу виплата здійснена не була.

Водночас, виплата пенсії спадкодавцеві була призупинена з 01 січня 2016 року. Отже, інформація, надана нотаріусу щодо загальної суми заборгованості по пенсії, яка мала бути успадкована позивачем, не відповідала дійсності, оскільки виплата пенсії померлій була припинена з 01 січня 2016 року.

16 грудня 2024 року на адресу відповідача був направлений адвокатський запит, з вимогою надати інформацію щодо того чи була нарахована та виплачена пенсія померлій за період з 01 січня 2016 року по 01 вересня 2021 року та вимога вказати суму невиплаченої пенсії за цей період. У своїй відповіді відповідач зазначив, що померла дійсно перебувала на обліку в цьому управлінні та отримувала пенсію за віком та те, що пенсія померлій була призупинена з 01 січня 2016 року. Жодного рішення про припинення виплати пенсії померлої не приймалось. Суму невиплаченої пенсії за період з 01 січня 2016 року по 01 вересня 2021 року відповідач не вказав.

Враховуючи той факт, що матір позивача отримувала мінімальну пенсію за віком та використовуючи інформацію яка міститься на офіційних сайтах Пенсійного фонду в мережі інтернет, позивач здійснив розрахунок суми невиплаченої пенсії за цей період. Відтак, сума недоотриманої пенсії за період з 01 січня 2016 року по 25 вересня 2021 року, складає 101 201, 00 грн., яка входить до складу спадщини.

На вказану суму недоотриманої пенсії відповідачем відомостей нотаріусу не надано, без чого нотаріус був позбавлений можливості видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки відповідно до п. 4.14. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє, крім іншого, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину.

Також відповідачем не виплачується та сума недоотриманої пенсії, яка охоплюється свідоцтвом про право на спадщину.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 недоотриману пенсію ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 63400,66 грн. відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 листопада 2023 року; визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на недоотриману пенсію за період з 01.01.2016 року по 25.09.2021 року у розмірі 101 201, 00 грн.; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , в порядку спадкування за законом недоотриману пенсію, що належала спадкодавцю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 січня 2016 року по 25 вересня 2021 року у розмірі 101 201, 00 грн. (а.с. 1-6).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 січня 2025 року вищевказану позовну заяву розподілено судді Куць О.О. (а.с.30).

Ухвалою від 20 січня 2025 року відкрито провадження у даній цивільній справі, призначено розгляд в порядку загального позовного провадження та витребувано докази (а.с. 32-33).

На виконання ухвали судді від 20 січня 2025 року відповідачем надано суду довідку про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії ОСОБА_2 за період з 01.01.2016 року по 25.09.2021 року у розмірі 111242,84 грн.(а.с.44-45).

Представник відповідача ОСОБА_3 надала суду відзив, в якому посилаючись на норми законодавства вказувала, що сума пенсії, яка належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, члени сім`ї, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилась недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. При цьому, зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6-ти місяців після смерті пенсіонера. Нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Слід зазначити, що позивач не звертався до відповідача з питань виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю його матері ОСОБА_2 , відповідних документів протягом шести місяців після відкриття спадщини не надавав.

26 вересня 2024 року відділом опрацювання пенсійної документації № 5 управління з питань виплати пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у відповідь на запит приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шабінської А. В. листом за вих. № 0400-010405-8/193908 повідомлено про те, що недоотримана сума пенсії за життя ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , за період з 26 вересня 2021 року по 31 жовтня 2023 року складає 63400, 66 грн.

27 листопада 2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шабінською А. В. видано позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстровано в реєстрі за № 879 на спадкове майна на загальну суму 63400, 66 грн. Вказана сума недоотриманої пенсії увійшла до складу спадщини. За зверненням 28 листопада 2024 року ОСОБА_1 із заявою про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка перебувала на обліку як внутрішньо переміщена особа, та отримувала пенсію за віком, відділом опрацювання пенсійної документації № 5 управління з питань виплати пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у відповідності до норм статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховано по особовому рахунку № НОМЕР_1 недоотриману пенсію за період з 27 листопада 2021 року по 31 жовтня 2023 року в розмірі 59438,92 грн. Зазначений борг включено до Переліку боргів внутрішньо переміщених осіб згідно з вимогами Постанови Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 року № 1165. Постановою Кабінету Міністрів України №1156 від 11 жовтня 2024 року було затверджено бюджет Пенсійного фонду України на 2024 рік. Відповідно до Плану доходів і видатків головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на 2024 рік, для виплати пенсій, які не виплачено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на 2024 рік було виділено 38297,8 грн. Ці кошти були розподілені та використані на оплату облікованого в Переліку боргу в Пенсійному фонді України. Відповідач звертав увагу на те, що органи Пенсійного фонду України фінансують види пенсійних виплат за рахунок коштів Державного бюджету у межах виділених асигнувань. Таким чином, ОСОБА_1 недоотримана сума пенсії за життя ОСОБА_2 за період з 27 листопада 2021 року по 31 жовтня 2023 року в розмірі 59438,92 грн. буде виплачена за рахунок коштів Державного бюджету України. Враховуючи вищевказане, просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.(а.с.46-52)

Представник позивача адвокат Напольських Д.С. направив до суду відповідь на відзив, в якій вказував, що доводи відповідача не спростовують підстав позову і не можуть бути прийняті до уваги, оскільки право позивача на суму недоотриманої пенсії у розмірі 63400,66 грн., посвідчене свідоцтвом про право на спадщину, яке в контексті положень ст.66 Закону України «Про нотаріат» є процесуальним нотаріальним актом, що засвідчує перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємиці та є для спадкоємця основним правовстановлюючим документом. На час подачі позову свідоцтво про право на спадщину за законом недійсним не визнано, не оспорене та є чинним.

За таких обставин, сума недоотриманої пенсії, яка увійшла до складу спадщини, відповідає сумі, визначеній нотаріусом у свідоцтві про право на спадщину, та становить 63400,66 грн. Щодо невизнання за позивачем недоотриманої пенсії померлої за період з 01 січня 2016 року по 25 вересня 2021 року, вказував, що рішення стосовно припинення спадкодавцю виплати пенсії на інших підставах за її життя не приймалося, а суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. Отже, просив задовольнити позов у повному обсязі (а.с.57-60).

16 лютого 2025 року представником позивача адвокатом Напольських Д.О. надані суду заяви про уточнення позовних вимог, в якій останній просив визнати за ОСОБА_1 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на недоотриману пенсію за період з 01.01.2016 року по 25.09.2021 року у розмірі 111 242, 84 грн. та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , в порядку спадкування за законом недоотриману пенсію, що належала спадкодавцю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 січня 2016 року по 25 вересня 2021 року у розмірі 111 242, 84 грн. Крім того просив стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 20000 грн. Решту позовних вимог залишити без змін (а.с.63-67,68-69).

03 березня 2025 року представником відповідача ОСОБА_4 надано суду заперечення на заяву про уточнення позовних вимог, в яких остання вказувала, що довідкою від 23 січня 2025 року № 11915/01-1 про розмір призначеної і фактично отриманої ОСОБА_2 пенсії підтверджено, що за період з 01 січня 2016 року по 25 вересня 2021 року по її особовому рахунку № НОМЕР_1 було нараховано суму 111242,84 грн. Частинами першою-другою статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено виплату пенсії за минулий час, а саме: нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом. ОСОБА_2 за час життя з власної вини не отримували пенсійні кошти за період з 01 січня 2016 року по 25 версеня 2021 року. ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . З огляду на викладене вище, пенсійні кошти за період з 01 січня 2016 року по 25 вересня 2021 року не можуть входити до складу спадщини. Щодо витрат на правничу допомогу зауважувала, що як до позовної заяви, так і до заяви про уточнення позовних вимог не надано підтверджуючих документів, які свідчили б про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Рахунку, сформованого адвокатом на ім`я клієнта до заяви не надано.

Крім того, зазначала, що розгляд даної справі здійснюється в порядку загального позовного провадження. В Єдиному державному реєстрі судових справи є низка рішень з розгляду подібних справ, а тому вартість наданих послуг в розмірі 20000 грн. в даному випадку є необґрунтованою та явно завищеною. Також, не зрозуміло які саме послуги було надано (який їх обсяг) та з яких підстав представником позивача оцінено свої послуги в розмірі 20000 грн. З огляду на викладене вище, представник відповідача вважає, що представником позивача не доведено співмірність витрат на правову допомогу зi складнiстю справи. Витрати на правову допомогу не пiдтвердженi належними та допустимими доказами, у зв`язку iз чим вимоги про розподіл судових витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягають (а.с.87-89).

У судовому засіданні ухвалою суду від 13 березня 2025 року підготовче провадження у справі закрито та призначено її до розгляду по суті (а.с.99-102).

Сторона позивача у судове засідання не з`явилась, представник позивача адвокат Напольських Д.О. надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. (а.с.112)

Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, поданий відзив на позовну заяву підтримала у повному обсязі.(а.с.135)

З огляду на належне повідомлення сторін та відсутність клопотань про перенесення судового засідання на іншу дату, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін (їх представників), за наявними в матеріалах справи доказами.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про наступне.

Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 Цивільного кодексу України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Під час визначення обсягу спадщини необхідно виходити з того, що права та обов`язки, суб`єктом яких був спадкодавець на час відкриття спадщини, переходять до його спадкоємців. Спростування цієї презумпції можливе лише у випадках, коли права та обов`язки є нерозривно пов`язаними з особою спадкодавця. Отже, закон вказує, що до складу спадщини не включаються особисті немайнові права. Безпосередньою ознакою немайнових прав є невіддільність останніх від особи їхнього носія.

Пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Таким чином, право на аліменти, пенсії та інші соціальні виплати, як на періодичні платежі, не входить до складу спадщини, оскільки мають на меті матеріальне забезпечення конкретної особи, а передумовою виникнення зазначених прав у спадкодавця була його участь у сімейних, соціальних та трудових відносинах. Однак наведене правило не застосовується до випадків, коли зазначені суми були нараховані, але не одержані спадкодавцем і за умови відсутності членів його сім`ї, бажаючих їх отримати. В такому належить застосовувати ст. 1227 ЦК України.

Згідно зі ст. 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Положення частини третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 1227 ЦК України узгоджуються із положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Системний аналіз положень статей 1219 ЦК України та статті 1227 ЦК України при застосуванні до встановлених у цій справі обставин дає підстави для висновку, що потрібно розрізняти: право на пенсію, яке нерозривно пов`язане із особою, яке відповідно не входить до складу спадщини та припиняється зі смертю особи, яка мала таке право; та право на суми пенсії, нараховані за життя спадкодавцю, тобто належали йому, але не отриманні ним за життя, які передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини (стаття 1227 ЦК України).

При вирішенні спорів про право на спадщину на належні спадкодавцю за життя суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, визначальним є те, чи були такі виплати нараховані спадкодавцеві за життя, оскільки лише за умови, що такі суми були нараховані за життя, проте не отримані спадкодавцем, вони можуть увійти до складу спадщини.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 26 березня 2024 року Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Донецьку померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.20).

Родинний зв`язок між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_1 , серії НОМЕР_3 , виданого відділом ЗАГС Київського облвиконкому міста Донецька, від 25 листопада 1980 року, батьками в якому вказано ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (а.с.18)

Згідно листа №0400-010405-8/193908 від 26.09.2024 року, наданого Управлінням з питань витрат відділом опрацювання документації №5 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на запит приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шабінської А.В., за померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , залишилася недоотримана пенсія за період з 26 версеня 2021 року по 31 жовтня 2023 року в сумі 63400,66 грн. Також лист містить посилання на ч.1 ст. 46 Закону України "Про загальнобов`язкове державне пенсійне страхування", якою передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії (а.с.14).

28 листопада 2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шабінською А.В., видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого спадкоємцем ОСОБА_2 , 1949 року народження, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 є її син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з недоотриманої пенсії, що знаходиться у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у розмірі 63 400,66 грн. (а.с.19).

З метою отримання недоотриманої пенсії, позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача із відповідною заявою, однак до дати подачі позову та на період перебування справи у суді, останнім недоотримана пенсія не отримана.

Відповідно до положень Закону України «Про гарантії держави щодо виконанню судових рішень» (далі - Закон № 4901) держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 4901, виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

У відзиві Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зазначено, що виплата розрахованої суми недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_2 буде проведена в межах відповідного фінансового ресурсу у порядку, визначеного Постановою 1165.

Порядок №1165 визначає додаткові умови виплати внутрішньо переміщеним особам пенсій за минулий період, що не передбачені Конституцією України та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Конституційний Суд України у Рішенні від 09.07.2007 року №6-рп/2007 вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить, громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної правової держави.

У преамбулі до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Право особи на отримання пенсії (у тому числі і за минулий час) як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України, а тому обмеження такого права можливо лише на підставі законів, що приймаються Верховною Радою України.

Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України не є законом, тому не можуть звужувати чи скасовувати права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили, і у сфері спірних правовідносин, врегульованих Законом 1058-ІV, не можуть застосовуватись.

Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Аналогічні правові висновки викладені у рішенні Верховного Суду від 03 травня 2018 року за результатами розгляду зразкової справи № 805/402/18.

Постанова КМУ від 10.11.2021 року № 1165 не є законом, а тому як підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Верховною Радою України не приймались зміни до Закону № 1058-ІV з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами, тому застосувати до спірних правовідносин положення Порядку№ 1165 не вбачається за можливе та є протиправним, оскільки Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Верховний Суд України у своєму рішенні від 06 жовтня 2015 року у справі № 608/1189/14-а дійшов висновків та зазначив, що держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати право на отримання пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія

Відповідно до ч. 2, 3, 7 ст. 10 ЦПК суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Таким чином, виконання судового рішення про стягнення заборгованості по пенсії буде здійснюватися в порядку, визначеному Законом № 4901 і прийнятих на його виконання підзаконних нормативно-правових актів, а не згідно з Постановою КМУ від 10.11.2021 № 1165 «Про затвердження Порядку виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території». свідоцтво про право на спадщину за законом є правовстановлюючим документом та з його отриманням позивач набув всіх прав і обов`язків спадкоємця, а отже право власності якого він набув є правом спадкоємця на успадковане майно, й має відмінний за характером від процедури отримання членами сім`ї померлого пенсіонера сум недоодержаної пенсії.

Крім того, свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 27 листопада 2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шабінською А.В., на даний час є дійсним та жодним чином не оскаржене, не скасоване та не піддано сумніву.

Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України).

Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача недоотриманої пенсії згідно свідоцтва про право на спадщину за законом у розмірі 63400,66 грн., підлягають задоволенню.

Як вбачається із матеріалів позовної заяви і не заперечується відповідачем, померла перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України як отримувач пенсії, відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" .

Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» є спеціальним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Посилання відповідача відзиві на позов та запереченнях на заяву про уточнення позовних вимог на положення статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно якої нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до звернення за отриманням пенсії, не заслуговують на увагу, оскільки вказана норма регулює отримання недоотриманої пенсії з вини пенсіонера, а в даному випадку між сторонами виникли правовідносини стосовно отримання нарахованої, але неодержаної пенсії померлого пенсіонера в порядку спадкування. Сума недоотриманої пенсії змінила свій правовий статус і є вже не пенсією, недоотриманою пенсіонером, а коштами, які увійшли до складу спадщини і подальше правове регулювання переходу права на ці кошти іншим особам регулюються нормами ЦК України про спадкові відносини.

До такого ж висновку прийшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 лютого 2020 року у справі №428/5418/18 (провадження № 61-48756св18).

З огляду на вищевказане, позивач має право на отримання всієї належної суми пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, і спадкоємець відповідно до положень статті 1227 ЦК України має право на отримання пенсії у порядку спадкування за законом, без будь-яких обмежень.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2022 року у справі № 243/13575/19.

З огляду на викладене, суд визнає недоотриману ОСОБА_2 за життя пенсію спадковим майном позивача, право на яке виникло з моменту прийняття спадщини, в порядку спадкування за законом.

Таким чином, з врахуванням встановлених судом обставин, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

У відповідності ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при подачі позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 1316,82 грн.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1316,82 грн.

Щодо заявлених представником позивача вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зауважує наступне.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 р. у справі 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір -обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/WestAllianceLimited» проти України»).

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України).

У заяві про уточнення позовних вимог представник позивача адвокат Напольських Д.О. зазначив, що витрати на професійну правничу допомогу на підставі договору про надання правової допомоги від 30 листопада 2024 року, що орієнтовно складають 20000 грн.

Між тим, представником позивача надано суду лише договір про надання правової допомоги від 30 листопада 2024 року (а.с. 66-67), відповідного розрахунку із зазначенням обсягу наданих адвокатом послуг та витраченого часу, акту прийому-передачі наданих послуг за договором, квитанції про сплату вказаних витрат, тощо, суду не надано.

Таким чином вимоги позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу не підлягають задоволенню за недоведеністю їх розміру.

На підставі викладеного, суд, керуючись ст. ст. 81, 89, 141, 259, 263, 265, 274-279, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) недоотриману пенсію ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 63400,66 грн. відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 листопада 2023 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1879, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шабінською А.В.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ), право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на недоотриману пенсію за період з 01.01.2016 року по 25.09.2021 року у розмірі 111 242, 84 грн.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ), в порядку спадкування за законом недоотриману пенсію, що належала спадкодавцю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.01.2016 року по 25.09.2021 року у розмірі 111 242, 84 грн.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 1316,82 грн.

В решті вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації, як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () адреса місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.26.

Суддя О.О.Куць