УХВАЛА

08 липня 2025 року

м. Київ

справа № 757/21187/24-ц

провадження № 61-7722ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Чуніхін Олег Миколайович, на постанову Київського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 01 листопада 2024 року закрито провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України.

Не погодившись з ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 01 листопада 2024 року, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.

Постановою Київського апеляційного суду від 30 квітня 2025 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 01 листопада 2024 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

23 червня 2025 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Чуніхін О. М., звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасуватипостанову Київського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року (повний текст складено 04 червня 2025 року) та залишити в силі ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 01 листопада 2024 року.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права, принцип юридичної визначеності, оскільки одночасно існування рішень двох держав щодо одного й того ж предмета спору (аліментів) створює дублювання зобов`язань, що порушує баланс інтересів та може призвести до подвійного стягнення. Заявник зазначає, що суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду.

Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить постановити певне судове рішення.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Відповідно до правового висновку, сформульованого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04 (провадження

№ 12-67гс19), прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Разом із тим, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) зазначив, що закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України є можливим, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції відповідного судового рішення.

Апеляційним судом встановлено, що предметом спору у справі є стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи від дня пред`явлення позову та до її повноліття.

10 жовтня 2024 року ОСОБА_1 подав клопотання про закриття провадження у справі. В обґрунтування поданого клопотання заявник зазначив, що під час розгляду справи йому стало відомо, що позивачкою окремо подано позовну заяву про стягнення з ОСОБА_1 аліментів за місцем постійного проживання його, дружини та дитини у Федеративній Республіці Німеччині. Вказує, що на теперішній час вже прийняте рішення щодо стягнення аліментів з нього з 01 серпня 2024 року і встановлена відповідна виплата за законодавством Німеччини на дитину, тобто на теперішній час відсутній предмет спору, оскільки спір вирішений уповноваженим компетентним органом Німеччини за встановленою процедурою між тими самими сторонами з того самого предмету за місцем проживання сторін. На підтвердження викладених у клопотанні обставин представником відповідача надано копії рішень начальника округу Штайнбург від 09 вересня 2024 року та від 24 вересня 2024 року.

З даних листа управління у справах молоді, сім`ї та спорту Юридичного департаменту у справах молоді Команда з виплати аліментів від 24 вересня 2024 року вбачається, що позов щодо сплати аліментів для утримання доньки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 передано до землі Шлезвіг-Гольштейн, протягом розгляду якого надаються авансові виплати аліментів. Перевірка спроможності ОСОБА_1 сплачувати аліменти показала, що він наразі не вважається спроможним у розумінні пункту 1 розділу 1603 Цивільного кодексу Німеччини, оскільки примусове виконання вимог про аліменти відповідно до розділу 7а Закону про авансові виплати аліментів наразі виключено.

Відповідно до листа управління у справах молоді, сім`ї та спорту Юридичного департаменту у справах молоді Команда з виплати аліментів від 19 березня 2025 року вбачається, що на лист ОСОБА_1 надано відповідь згідно з якою з 01 серпня 2024 року донька позивачки та відповідача отримує авансові виплати аліментів у розмірі 299,00 євро на місяць. Попередні виплати аліментів завжди надаються, якщо той з батьків, який має сплачувати аліменти, не робить цього або принаймні сплачує недостатньо. Спочатку неважливо, чому так відбувається. Ви не зобов`язані відшкодовувати авансові платежі на утримання до подальшого повідомлення, оскільки ваш дохід недостатній для покриття виплат на утримання. Вам не потрібно повертати суми, які зараз виплачуються Вашій доньці, навіть якщо обставини вашого доходу зміняться. У цьому разі враховуються лише зобов`язання щодо виплати аліментів на майбутнє з моменту зміни доходу».

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що призначення компетентним органом Федеративної Республіки Німеччина виплат на утримання дитини не дає підстав для висновку, що між сторонами вирішено спір щодо стягнення з батька дитини аліментів на дитину, а тому правомірно скасував ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження у зв`язку з відсутністю предмету спору у цій справі. Заявник не надав достовірних відомостей на підтвердження того, що компетентним органом Німеччини вирішення спір за позовом ОСОБА_2 до нього про стягненняаліментів на утримання доньки ОСОБА_3 .

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про недотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції. Правильність застосування судом апеляційної інстанції положень пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України не викликає розумних сумнівів.

Посилання в касаційній скарзі на неповне встановлення фактичних обставин справи зводиться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Таким чином, за результатами оцінки доводів касаційної скарги ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Чуніхін О. М., та змісту постанови суду апеляційної інстанції, якою розгляд справи не завершено, колегія суддів дійшла висновку, що подана касаційна скарга на постанову Київського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року, якою скасовано ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 01 листопада 2024 рокупро закриття провадження у справі та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, є необґрунтованою.

Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Чуніхін Олег Миколайович, на постанову Київського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набираєзаконної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович