Справа №760/7136/24 2/760/2735/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2025 року Солом`янський районний суд міста Києва в складі головуючого - судді Верещінської І.В., за участю секретаря судового засідання Негари А. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Національної академії внутрішніх справ, про визнання контракту про здобуття освіти в закладі вищої освіти із специфічним умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, недійсним,

В С Т А Н О В И В:

25.03.2024 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява за підписом позивачів, в якій позивачі просять визнати недійсним контракт № 21-414 про здобуття освіти в закладі вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, від 15.09.2021, укладений між Національною академією внутрішніх справ та ОСОБА_1 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.03.2024 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 05.04.2024 відповідний позов залишено без руху та надано позивачам строк на усунення недоліків позову.

08.07.2024 до суду надійшла заява про виправлення недоліків, до якої, зокрема, додано докази сплати судового збору в установленому законом порядку та розмірі.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 12.07.2024 справу прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін новим складом суду.

Згідно повторного автоматизованого розподілу справи між суддями 30.05.2025 року, для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Верещінську І.В.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводиться та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 ЦПК України).

В позові вказується, що наказом ректора НАВС № 126 о/с від 19.07.2021 ОСОБА_1 з 28.08.2021 було зараховано курсантом 1-го курсу денної форми навчання НАВС.

Зазначається, що після зарахування на навчання 15.09.2021 між НАВС та ОСОБА_1 було укладено Контракт за № 21-414 про здобуття освіти в закладі вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, на момент підписання якого ОСОБА_1 був неповнолітнім.

В подальшому, як стверджується у позові, наказом ректора НАВС № 217 о/с від 13.05.2023 ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» - в зв`язку із вчиненням дисциплінарного проступку.

Зауважується, що після звільнення ОСОБА_1 зі служби НАВС звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі.

Акцентується, що батьки неповнолітнього на той час ОСОБА_1 своєї згоди на укладення зазначеного Контракту не давали, а тому, вважаючи його нікчемним, ОСОБА_1 та його мати ОСОБА_2 подали зустрічний позов про визнання недійсним Контракту за № 21-414 про здобуття освіти в закладі вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, від 15.09.2021, укладеного між НАВС та ОСОБА_1 .

При цьому, вказується, що ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 30.08.2023 у справі № 120/8645/23, залишено без змін постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2024, відмовлено у прийнятті до розгляду вказаного зустрічного позову з огляду на те, що останній має розглядатись на правилами цивільного судочинства.

У позові звертається увага на те, що мати ОСОБА_1 заявила претензію НАВС про нікчемність зазначеного Контракту.

Разом з тим, наголошується, що вказану претензію НАВС не визнає, про що йдеться у листі від 13.07.2023 за вих. № 2260.

04.10.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву за підписом представника відповідача - ОСОБА_3 , в якому відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити (а.с. 52-59).

У відзиві зазначається, що відповідно до наказу МВС України від 01.03.2017 № 173 «Про затвердження типових форм контрактів про здобуття освіти в закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських», 15.09.2021 між НАВС (як закладом вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських), комплектуючим підрозділом - ГУНП в Вінницькій області та ОСОБА_1 було укладено Контракт № 21/414 про здобуття освіти в закладі вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських.

Відповідачем вказується, що відповідно до п. 2.3.5. Контракту, ОСОБА_1 зобов`язався, що у разі дострокового розірвання Контракту, а також звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України, в особі виконавця (НАВС), витрати, пов`язані з утриманням у закладі вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, відповідно до п. 4 ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію».

Як зауважується у відзиві, відповідно до наказу НАВС від 13.05.2023 № 217 о/с ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» - у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

У відзиві звертається увага на те, що ОСОБА_1 навчався в НАВС (м. Київ) на денній формі навчання з 28.08.2021 та в матеріалах його особової справи, яку почали формувати в ГУНП у Вінницькій області перед вступом на навчання, наявна згода батьків ОСОБА_1 на його вступ до НАВС.

Крім того, у відзиві стверджується, що батьки ОСОБА_1 не оскаржували контракт протягом майже 2-х років навчання їх сина у НАВС, хоча вони не могли не усвідомлювати у якому навчальному закладі і на яких умовах навчається їх син тому, тому що підписували згоду на вступ до НАВС (якщо кандидату не виповнилось 18 років).

Таким чином, на думку відповідача, батьки чітко усвідомлювали в якому закладі вищої освіти та на яких умовах навчався (проходив службу) їх син, оскільки, впродовж усього цього часу (майже два роки) від ОСОБА_1 та його батьків, жодних скарг, заяв, претензій щодо навчання сина, намагань оспорити вказаний правочин (контракт) тощо до академії не надходило.

Акцентується, що більш ніж через рік ОСОБА_1 виявив бажання подати позов про визнання недійним контракту, коли вже наявне рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29.02.2024 про стягнення витрат пов`язаних з утриманням у НАВС, яке набрало законної сили та відкрито виконавче провадження від 29.07.2024 за № НОМЕР_4.

Відповідач вважає, що ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом для того, щоб уникнути відповідальності від сплати коштів пов`язаних з його утриманням у НАВС.

Відповідач зауважує, що досягши повноліття та набувши повну цивільну дієздатність, ОСОБА_1 розірвав контракт, не звертався до НАВС чи до суду із будь-якими заявами про визнання його недійсним або таким, що порушує його права та інтереси.

Водночас, зазначається, що ОСОБА_1 продовжував належним чином виконувати умови контракту, відвідував заняття, проживав у гуртожитку академії, виконував навчальний план, приймаючи таким чином виконання умов контракту, до того часу, поки не був звільнений зі служби в поліції та відрахований з академії за порушення дисципліни.

25.10.2024 року позивачами подано до суду відповідь на відзив, в якому посилаються на те, що згода батьків на вступ неповнолітньої дитини до вищого навчального закладу не є їх згодою на укладення неповнолітньою дитиною контракту на здобуття освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських. Тому позицію відповідача про ототожнення такої згоди вважають хибною. Також посилаються на те, що рішення Вінницького окружного адміністративного суду у справі №120/8645/23 взагалі не має жодного відношення до предмету спору у даній справі. У зв`язку із викладеним, просять позов задовольнити в повному обсязі.

04.11.2024 року представником відповідача подано заперечення та відповідь на відзив. В Запереченнях посилається на те, що в матеріалах особової справи, яку почали формувати в ГУНП у Вінницькій області перед вступом на навчання, є згода батьків ОСОБА_1 на його вступ саме до НАВС, батьки ОСОБА_1 не оскаржували контракт №21-414 від 15.09.2021 року протягом майже двох років навчання їх сина в НАВС, хоча вони не могли усвідомлювати у якому навчальному закладі і на яких умовах навчається їх син. Також сам ОСОБА_1 набувши повноліття не розірвав контракт, не звертався до НАВС чи суду з будь-якими заявами про визнання його недійсним, а продовжував належним чином виконувати умови контракту до того часу, поки не був звільнений зі служби в поліції та відрахований з академії за порушення дисципліни. З огляду на наведене, представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

В матеріалах справи міститься копія свідоцтва про народження, повторно виданого 11.07.2018 Шаргородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Відповідачем до матеріалів справи долучено копію Згоди батьків (якщо кандидату не виповнилось 18 років) від 08.04.2021, за підписами ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с. 65), з якої вбачається, що батьки ОСОБА_1 дали згоду на його вступ до НАВС.

19.07.2021 наказом НАВС МВС України № 126 о/с ОСОБА_1 зараховано з 28.08.2021 курсантом 1 курсу денної форми здобуття освіти за державним замовленням, з проходженням табірного збору, за спеціальністю 262 «Правоохоронна діяльність», індивідуальною освітньою траєкторією «Кримінальна поліція» (а.с. 9).

Як вбачається з матеріалів справи 15.09.2021 між НАВС, в особі ректора генерала поліції першого рангу Чернєя В.В, (виконавець), Головним управлінням Національної поліції у Вінницькій області (замовник) та рядовим поліції ОСОБА_1 (особа) було укладено Контракт № 21-414 про здобуття освіти в закладі вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських (НАВС) (а.с. 10).

Відповідно до п. 1 Контракту № 21-414 підготовка за державним замовленням на денній формі навчання здобувача ступеня вище освіти бакалавра за спеціальністю правоохоронна діяльність.

Виконавець зобов`язується:

Забезпечити навчання особи згідно з освітньо-професійною програмою підготовки для здобуття ступеня вищої освіти бакалавра (п. 2.1.1 Контракту № 21-414, а.с. 10);

Створити умови для якісної теоретичної та практичної підготовки особи згідно освітньо-професійною програмою (п. 2.1.2. Контракту № 21-414, а.с. 10);

Після закінчення навчання видати особі документ про вищу освіту державного зразка та/або направлення на роботу (2.1.3. Контракту № 21-414, а.с. 10);

Забезпечити можливість користування особою навчально-матеріальною базою (п. 2.1.4. Контракту № 21-414, а.с. 10);

Після відрахування особи (закінчення навчання) затвердити довідку-розрахунок витрат, пов`язаних з її утриманням у закладі вищої освіти із специфічними умовами навчання який здійснює підготовку поліцейських, за весь термін навчання (п. 2.1.5. Контракту № 21-414, а.с. 10).

Замовник зобов`язується:

Забезпечити проходження особою практики та стажування за відповідних програмами, розробленими виконавцем та погодженими з замовником (п. 2.2.1. Контракту № 21-414, а.с. 10);

Призначити особу, яка прибула за направленням, на посаду, визначену комісією персонального розподілу у порядку, встановленому законодавством, про що у місячний терм повідомити виконавця (п. 2.2.2. Контракту № 21-414, а.с. 10);

У місячний строк проінформувати виконавця про звільнення особи зі служби Національній поліції України протягом трьох років після закінчення навчання та надіслати відповідні документи (копію рапорту про звільнення (висновок атестації), завірену копію наказу про призначення (переміщення по службі), завірену копію наказу про звільнення, копію повідомлення про зобов`язання відшкодувати витрати), необхідні для примусового стягнення з особи витрат, пов`язаних з утриманням у закладі вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських (п. 2.2.3. Контракту № 21-414, а.с. 10);

Особа зобов`язується:

Виконати в повному обсязі освітньо-професійну програму підготовки для здобуття ступеня витої освіти бакалавра (п. 2.3.1. Контракту № 21-414, а.с. 10);

Дотримуватись правил внутрішнього розпорядку виконавця, службової та навчальної дисципліни, вимог законодавства України, зокрема, нормативно-правових актів з питань здобуття вищої освіти та проходження служби в Національній поліції України (п. 2.3.2. Контракту № 21-414, а.с. 10);

У разі заподіяння шкоди майну виконавця нести матеріальну відповідальність згідно із законодавством України (п. 2.3.3. Контракту № 21-414, зворотній бік а.с. 10);

Після закінчення навчання прибути до місця призначення в строк, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов`язків за відповідною посадою (п. 2.3.4. Контракту № 21-414, зворотній бік а.с. 10);

У разі дострокового розірвання Контракту, а також звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України, в особі виконавця, витрати, пов`язані з утриманням у закладі вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, відповідно до частини 4 статті 74 Закону України «Про Національну поліцію» (п. 2.3.5. Контракту № 21-414, зворотній бік а.с. 10).

Даний Контракт був підписаний ОСОБА_1 особисто (зворотній бік а.с. 10).

Відповідно до наказу НАВС від 13.05.2023 № 217 о/с (а.с. 11) ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» - у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

З матеріалів справи вбачається, що НАВС звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 01.08.2023 у справі № 120/8645/23 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за позовом НАВС до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищих навчальних закладах (а.с. 13-14; https://reyestr.court.gov.ua/Review/112551196).

З аналізу Єдиного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 30.09.2023 у справі № 120/8645/23 відмовлено у прийнятті до розгляду зустрічного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до Національної академії внутрішніх справ, що поданий для спільного розгляду з первісним позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі (https://reyestr.court.gov.ua/Review/113204305).

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2024 у справі № 120/8645/23 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 01.08.2023 залишено без змін (а.с. 19-23; https://reyestr.court.gov.ua/Review/116928712).

З матеріалів справи вбачається, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 29.02.2024 у справі № 120/8645/23:

- позовну заяву Національної академії внутрішніх справ задоволено;

- стягнуто з ОСОБА_1 на користь Національної академії внутрішніх справ витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, в розмірі 51 000,19 грн (а.с. 68-69; https://reyestr.court.gov.ua/Review/117374956).

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2024 у справі № 120/8645/23 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29.02.2024 у справі за адміністративним позовом НАВС до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі повернуто особі, яка її подала (https://reyestr.court.gov.ua/Review/119343208).

Також до матеріалів справи долучено копії: паспорту ОСОБА_2 (а.с. 4); картки платника податків ОСОБА_2 (а.с. 5); паспорту ОСОБА_1 (а.с. 6); картки платника податків ОСОБА_1 (а.с. 7); претензії від 21.06.2023 (а.с. 15); листа НАВС за вих. № 46/10/2260 від 13.07.2023 (а.с. 18-16); посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 виданого на ім`я ОСОБА_2 (а.с. 24); довідки про вартість витрат, пов`язаних з утриманням у НАВС виданої на імя ОСОБА_1 (а.с. 66).

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Пунктом 2 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що до способів захисту цивільних прав та інтересів належить зокрема визнання правочину недійсним.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу приписів статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно правочин за своєю природою та законодавчим визначенням є вольовою дією суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки.

Здійснення правочину законодавчо може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).

У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети.

Отже, будь-який правочин є вольовою дією, а тому перед тим, як здійснювати оцінку на предмет дійсності чи недійсності, необхідно встановити наявність та вираження волі особи (осіб), які його вчинили.

Як унормовано частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина 2 статті 215 ЦК України).

Відповідно до частини 3 статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

У частині першій статті 30 ЦК України зазначено, що цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх виконання.

Повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття) (частина перша статті 34 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 32 ЦК України, фізична особа від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: 1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; 2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; 3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; 4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку).

Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників (частина друга статті 32 ЦК України). Згода на вчинення неповнолітньою особою правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18) зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».

У частинах першій, другій статті 222 ЦК України передбачено, що правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника, може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу. Правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи.

Згідно частини першої статті 221 ЦК України правочин, який вчинено малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності, може бути згодом схвалений її батьками (усиновлювачами) або одним з них, з ким вона проживає, або опікуном. Правочин вважається схваленим, якщо ці особи, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.07.2019 у справі № 607/4359/15-ц (провадження № 61-29442св18) зазначено, що: «відповідно до статті 222 ЦК України правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому статтею 221 цього кодексу. Вказаний правочин може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи. Частиною першою статті 221 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника вважається схваленим, якщо ці особи, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні. Батьки позивача, дізнавшись про вчинення угоди № 106 від 01 вересня 2007 року, протягом одного місяця не заявили претензії позивачу. Тобто, в силу приписів частини першої статті 221 ЦК України, вказаний правочин вважається ними схваленим».

Тлумачення статті 222 ЦК України свідчить, що:

- правочин який вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів) чи піклувальника конструюється як оспорюваний;

- правочин, який вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів) чи піклувальника, може бути схвалений;

- схвалення правочину, вчиненого неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності, має місце, якщо батьки (усиновлювачі) чи піклувальник дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні правочину. Тобто схвалення правочину припускається, якщо батьки (усиновлювачі) чи піклувальник довідавшись про правочин не заявили претензію іншій стороні;

- по своїй суті схвалення правочину виключає можливість задоволення позову про визнання правочину вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів) чи піклувальника недійсним.

Отже, правочини, вчинені неповнолітніми особами за межами їх цивільної дієздатності, вважаються відповідно до статті 203 ЦК України неправомірними, а вчинення ними таких дій може слугувати підставою недійсності укладеного ними правочину (стаття 215 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 ЦПК України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України)

Положеннями ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) /ст. 89 ЦПК України/.

В матеріалах справи наявна згода батьків ОСОБА_1 від 08.04.2021 на вступ до вищого навчального закладу із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, що свідчить про те, що батьки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 та ОСОБА_2 ) чітко усвідомлювали в якому закладі вищої освіти та на яких умовах навчався (проходив службу) їх син.

Разом з тим, судом встановлено, що впродовж усього цього часу (майже два роки) від ОСОБА_1 та його батьків, жодних скарг, заяв, претензій щодо навчання сина, намагань оспорити вказаний правочин (контракт) тощо до академії не надходило.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 554/4741/19, постанову об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20).

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Доктрина venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки) базується ще на римській максимі- non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04.10.2023 у справі № 291/1450/21, провадження № 61-4300св23).

Суд враховує, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 07.12.2023 у справі № 209/2249/21 (провадження 61-15013св23) ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів, а з метою ухилення від виконання зобов`язань, є неприпустимим.

Враховуючи наведене суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу судового збору, суд зазначає наступне.

Приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи результат вирішення спору, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 89, 141, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Національної академії внутрішніх справ про визнання контракту про здобуття освіти в закладі вищої освіти із специфічним умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, недійсним, - відмовити.

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_1 )

позивач - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_1 )

відповідач - Національна академія внутрішніх справ (; юридична адреса: 03035, м. Київ, пл. Солом`янська, 1; e-mail: ).

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Верещінська