КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/9890/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 752/11822/15-ц

19 червня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Кирилюк Г.М.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - Куц Ольги Валеріївни на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 13 березня 2025 року, постановлену під головуванням судді Слободянюк А.В., у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,-

в с т а н о в и в:

30 січня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Вимоги скарги обґрунтовав тим, що листом від 16 січня 2025 року від державного виконавця ним отримано постанову, з якої вбачається факт відкриття 02 грудня 2024 року державним виконавцем виконавчого провадження НОМЕР_1 щодо звернення до примусового виконання постанови НОМЕР_2 від 16 листопада 2018 року про стягнення з нього на користь держави шрафу у розмірі 3400,00 грн за невиконання судового рішення у справі 752/11822/15-ц.

Разом з цим, в п. 5 резолютивної частини постанови НОМЕР_2 від 16 листопада 2018 року зазначено, що строк її пред`явлення до виконання 3 місяці, тобто, до 17 березня 2019 року. Попри вказані вимоги закону виконавцем було прийнято до виконання документ із пропущенням строку його пред`явлення до виконання у понад 5 років та відкрито спірне виконавче провадження.

24 січня 2025 року він звернувся з адміністративним позовом до Київського окружного адміністративного суду про визнання протиправними дій та скасування постанови державного виконавця від 02 грудня 2024 року, однак, ухвалою від 27 січня 2025 року у справі №320/4046/25 було відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі із посиланням на те, що спір відноситься до юрисдикції Голосіївського районного суду м. Києва та підлягає розгляду в порядку судового контролю за виконанням судового рішення в рамках справи №752/11822/15-ц.

З огляду на недопустимість спорів про підсудність та, немаючи іншої можливості захисту своїх прав, він звертається до суду з відповідною скаргою.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд: поновити строк звернення з відповідною скаргою; визнати протиправними дії державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Куц О.В. щодо прийняття до виконання постанови від від 16 листопада 2018 року у ВП НОМЕР_2 про стягнення із ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 3 400,00 грн із пропущенням встановленого законом строку для пред`явлення такого виконавчого документа до виконання; скасувати постанову державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Куц О.В. від 02 грудня 2024 у ВП НОМЕР_1 про відкриття виконавчого провадження; зобов`язати державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Куц О.В. поновити пропущене право заявника, шляхом скасування обтяжень та вжитих заходів в результаті відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 від 02 грудня 2024 року.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 13 березня 2025 року скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , задоволено.

Визнано неправомірними дії державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Куц О.В. щодо прийняття до виконання постанови про накладення штрафу від 16 листопада 2018 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_7.

Скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження від 02 грудня 2024 року, прийняту державним виконавцем Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Куц О.В. у виконавчому провадженні № НОМЕР_3.

Зобов`язано державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Куц О.В. скасувати заходи щодо виконання постанови про накладення штрафу від 16 листопада 2018 року, вжиті у виконавчому провадженні № НОМЕР_3.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції, представник Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - Куц Ольга Валеріївнаподала апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 13 березня 2025 року.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у провадженні Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало примусове виконання виконавчого листа № 752/11822/15-ц, виданого 17.05.2017 року Голосіївським районним судом м. Києва про зобов`язання ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_4 перешкоди у здійсненні нею права користування земельною ділянкою, площею 0,0453 га в АДРЕСА_1 , виділеної їй в користування на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 січня 2010 року по справі № 2-3275/09.

За невиконання рішення суду в строки, встановлені Законом, державним виконавцем 19.10.2018рокута 16.11.2018 року було накладено штрафи на боржника за виконавчим провадженням ВП НОМЕР_2 ОСОБА_1 у розмірі 1700,00 грн та 3400,00 грн.

Згідно акту державного виконавця від 28.11.2019 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва № 752/11822/15-ц виконано в повному обсязі.

У зв`язку з чим, 28.11.2024 державним виконавцем, керуючись вимогами п.9 частини першої статті 39, статтею 40 Закону, винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до частин третьої статті 40 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Абзацом першим пункту 13 розділу IX Інструкції з організації примусового виконання рішень передбачено, що при виконанні рішення немайнового характеру у разі, якщо боржник самостійно не сплачує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на нього штрафи, у передбачених Законом випадках виконавець примусово стягує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на боржника штрафи одночасно із виконанням такого рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11 частини першої статті 39 Закону, якщо штрафи, накладені на боржника, не стягнуто, постанова про накладення штрафу, винесена державним виконавцем, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про накладення штрафу не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

02.12.2024 року, керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у розмірі 3400,00 грн., яку скеровано боржнику до виконання за штрих-кодовий ідентифікатор АТ «Укрпошта» № 217.

02.12.2024 року, керуючись статтею 30 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень НОМЕР_1, № НОМЕР_4, № НОМЕР_5 у зведене виконавче провадження № НОМЕР_6 на загальну суму боргу 13131,90 грн.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 , суд першої інстанції не врахував, що постанова про накладення штрафу на користь держави № НОМЕР_7 від 16.11.2018 року не є виконавчим документом в межах основного виконавчого провадження до того моменту, поки не винесеться в окреме виконавче провадження.

В постанові про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_7 від 28.11.2024 року зазначено, що постанову про накладення штрафу № НОМЕР_7 від 16.11.2018 року винесено в окреме виконавче провадження.

У зв`язку з чим, постанова про накладення штрафу № 567374582 від 16.11.2018 року набирає законної сили із 28.11.2024 року та може бути пред`явлена до примусового виконання протягом трьох місяців (ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження»).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу представника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - Куц Ольги Валеріївни залишити без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 13 березня 2025 року - без змін.

Зазначає, що виконавцем пред`явлено та у подальшому прийнято до виконання документ - постанову від 16.11.2018 року № НОМЕР_7 із пропущеним строком його пред`явлення до виконання у понад 5 років, безпідставно відкрито спірне виконавче провадження (02.12.2024 ВП№ НОМЕР_3).

На переконання заявника ОСОБА_1 , при прийнятті виконавчого документа до виконання у діях державного виконавця вбачається порушення приписів законодавства про виконавче провадження (абз.2), ч.4 ст 4 Закону №1404-V1II та ч.І, ст.12 Закону №1404-VIII.

Вважає, що судом першої інстанції прийнято законне та по суті правильне рішення у формі ухвали від 13.03.2025 року у справі № 752/11822/15-ц про задоволення його скарги. Натомість в тексті апеляційної скарги Голосіївським ВДВС не наведено аргументів на спростуваннявисновків суду.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - Куц Ольга Валеріївна підтримала доводи апеляційної скарги та просила скаргу задовольнити.

Заявник ОСОБА_1 та заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з?явились. Про день та час слухання справи судом апеляційної інстанції повідомлялись у встановленому законом порядку.

18 червня 2025 року заявник ОСОБА_1 та заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

За наявності такого клопотання суд не вправі відкладати розгляд справи у зв?язку із неявкою цієї особи до суду.

Відповідно до вимог статті 128, 130, 211, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності ОСОБА_1 та заінтересовантх осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у провадженні Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебував на примусовому виконанні виконавчий лист № 752/11822/15-ц, виданий 17 травня 2017 року Голосіївським районним судом м. Києва, про зобов`язання ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_4 перешкоди у здійсненні нею права користування земельною ділянкою площею 0,0453 га в АДРЕСА_1 , виділеної їй в користування на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22.01.2010 у справі № 2-3275/09 у відповідності до варіанту № 1 судової будівельно-технічної експертизи Київського НДІСЕ під № 3147 від 22.08.2008 року і зокрема: не чинити їй перешкоди у встановленні паркану між земельними ділянками співвласників; звільнити земельну ділянку виділену ОСОБА_4 за рішенням суду від свого майна та сміття (а.с.4-5).

В рамках здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні № НОМЕР_7 з примусового виконання виконавчого листа № 752/11822/15-ц від 17 травня 2017 року державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Вавдійчик А.С. винесено постанову від 16 листопада 2018 року про накладення на ОСОБА_1 штрафу на користь держави у розмірі 3 400,00 грн за невиконання боржником рішення суду, зі строком пред`явлення до виконання - три місяці (а.с.6-7, 101-102).

Згідно з інформацією Автоматизованої системи виконавчого провадження виконавче провадження № НОМЕР_7 завершено.

Із доводів представника Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві слідує, що 28 листопада 2024 року державним виконавцем, керуючись вимогами п.9 частини першої статті 39, статтею 40 Закону, винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_7 у зв`язку з виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (а.с. 125-131).

02 грудня 2024 року головним державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Куц О.В. винесено постанови: про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 з виконання постанови НОМЕР_2, виданої 16 листопада 2018 року Голосіївським ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ), про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в розмірі 3 400,00 грн (а.с.8, 104); про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 195,30 грн (а.с. 105).

02 грудня 2024 року, керуючись статтею 30 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем об`єднано виконавчі провадження НОМЕР_1, № НОМЕР_4, № НОМЕР_5 у зведене виконавче провадження № НОМЕР_6 на загальну суму боргу 13 131,90 грн (а.с. 45-46, 52).

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця та, визнаючи неправомірними дії державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Куц О.В. щодо прийняття до виконання постанови про накладення штрафу від 16 листопада 2018 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_7, із скасуванням постанови про відкриття виконавчого провадження від 02 грудня 2024 року, прийнятої державним виконавцем Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Куц О.В., у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 та зобов`язанням державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Куц О.В. скасувати заходи щодо виконання постанови про накладення штрафу від 16 листопада 2018 року, вжиті у виконавчому провадженні № НОМЕР_3, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що виконавче провадження № НОМЕР_3 від 02 грудня 2024 року про примусвое виконання постанови НОМЕР_2 від 16 листопада 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в розмірі 3 400,00 грн відкрито з порушенням строків пред`явлення виконавчого документа до виконання, що призвело до порушення прав скаржника ОСОБА_1 .

Відхиляючи доводи державного виконавця про те, що вимоги скаржника про скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання постанови державного виконавця про стягнення штрафу на користь держави від 16.11.2018 у ВП № НОМЕР_7, підсудні окружному адміністративного суду, а не місцевому загальному суду, як адміністративному суду, суд першої інстанції виходив із того, що із наданої стороною скаржника ухвали Київського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року у справі 320/4046/25вбачається, що ОСОБА_1 звертався з адміністративним позовом до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із предметом позову, аналогічним предмету скарги, що розглядається. Однак, окружний адміністративний суд дійшов висновку, що спір відноситься до юрисдикції загального місцевого суду, а тому у відкритті провадження відмовив. Ухвала суду є чинною та не скасованою.

З огляду на існування юрисдикційного конфлікту, з метою забезпечення права скаржника на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту, суд першої інстанції вважав, що ця справа має бути розглянута за правилами цивільного судочинства, оскільки скаржнику має бути забезпечено доступ до правосуддя.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За обставинами справи заявник ОСОБА_1 просить визнати протиправними дії державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Куц О.В. щодо прийняття до виконання постанови Голосіївського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) від 16 листопада 2018 року у ВП НОМЕР_2 про стягнення із ОСОБА_1 на користь держави штрафу у розмірі 3 400,00 грн, із скасуванням постанови державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Куц О.В. від 02 грудня 2024 року у ВП НОМЕР_1 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документа - постанови НОМЕР_2, виданої 16 листопада 2018 року Голосіївським ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ), про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у розмірі 3 400,00 грн, та зобов`язання державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Куц О.В. скасувати обтяження та вжиті заходи в результаті відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 від 02 грудня 2024 року.

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VІІІ) постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами.

Тобто, примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й певні постанови виконавця.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності виконавців.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Натомість згідно з правилами адміністративного судочинства щодо особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця за частиною першою статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно, за загальними правилами чинних процесуальних кодексів, скарги на рішення, дії та бездіяльність службових осіб під час виконання судових рішень подаються за юрисдикцією того суду, який ухвалив судове рішення, що знаходиться на виконанні.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом № 1404-VІІІ.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (частини перша та друга статті 74 Закону № 1404-VІІІ).

Питання юрисдикційності справ за скаргами на рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби неодноразово розглядалося Великою Палатою Верховного Суду.

Зокрема, в постанові від 14 березня 2018 року в справі № 213/2012/16 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що якщо законом установлено порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби до суду, який ухвалив відповідне рішення, як це передбачено для виконання судових рішень, у такому випадку виключається юрисдикція адміністративних судів у такій категорії справ.

Якщо виконанню підлягає рішення іншого органу (не суду) і відсутній спеціальний закон, що передбачає порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби, у такому випадку вони підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

Отже, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), тобто не за рішенням, ухваленим судом, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Тобто, юрисдикція спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби залежить від типу виконавчого документа, на підставі якого було відкрите ВП, а також суб`єктів їх видання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі № 161/15523/17).

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що в рамках здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні № НОМЕР_7 з примусового виконання виконавчого листа № 752/11822/15-цвід 17 травня 2017 року державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Вавдійчик А.С. винесено постанову від 16 листопада 2018 року про накладення на ОСОБА_1 штрафу на користь держави у розмірі 3 400,00 грн за невиконання боржником рішення суду, зі строком пред`явлення до виконання - три місяці (а.с.6-7, 101-102).

В подальшому державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження№ НОМЕР_7 у зв`язку з виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Головним державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Куц О.В. винесено постанову від 02 грудня 2024 року про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 з виконання постанови НОМЕР_2, виданої 16листопада 2018 року Голосіївським ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ), про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в розмірі 3 400,00 грн, яка є предметом оскарження за поданою у цій справі скарги ОСОБА_6 на дії/рішення державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постановах від 18 грудня 2019 року у справі № 759/15553/14-ц (провадження № 14-579цс19) та від 19 лютого 2020 року у справі № 382/389/17 (провадження № 11-1009апп19) Велика Палата Верховного Суду зробила правові висновки, згідно з якими імперативним правилом частини другої статті 74 Закону № 1404-VІІІ врегульовано, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

У постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 229/1026/21 (провадження № 14-205цс21) Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи частину другу статті 74 Закону № 1404-VIII з огляду на принципи визначення юрисдикції спорів, пов`язаних з виконанням виконавчих документів, виснувала, що оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень судів, за винятком рішень щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, здійснюється до суду, який ухвалив судове рішення. Оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень інших органів, у тому числі щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні, здійснюється до судів адміністративної юрисдикції.

Тож Велика Палата Верховного Суду має послідовну і сталу практику щодо того, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори щодо оскарження постанов виконавця про стягнення витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, зокрема й судом якої юрисдикції, вони видані.

Суд першої інстанції не врахував сталу практику Верховного Суду та, задовольняючи скаргу ОСОБА_6 на дії/рішення державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), не звернув уваги на те, що вимогискарги боржника ОСОБА_1 пов`язані з реалізацією стороною виконавчого провадження права оскарження дій та рішення державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Куц О.В. прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанови Голосіївського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) про стягнення із боржника ОСОБА_1 на користь держави штрафу у розмірі 3 400,00 грн, що є виконавчим документом в окремому виконавчому провадженні, та підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Висновок суду першої інстанції про те, що з огляду на існування юрисдикційного конфлікту, з метою забезпечення права скаржника на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту ця справа має бути розглянута за правилами цивільного судочинстване грунтується на вимогах законодавства, з огляду на таке.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства (абзац перший частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України)).

Публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

До справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір (постанова Велика Палата Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 368/561/19 (провадження № 14-118цс20)).

Практика щодо того, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори щодо оскарження постанов виконавця про стягнення витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, зокрема й судом якої юрисдикції, вони видані, є послідовною і сталою, що підтверджується постановами Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року в справі № 620/14727/23, Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02 квітня 2025 року в cправі № 906/512/23 та Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 березня 2025 року в справі № 522/1515/16.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності. Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою ЄСПЛ. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 686/23445/17 (провадження № 14-162цс19)).

Як передбачено частиною 4 статті 367 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до частини 1 статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги - частина 2 статті 377 ЦПК України.

Установивши, що справа за вимогами скарги ОСОБА_1 на дії/рішення державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, колегія суддів апеляційного суду, не обговорюючи питання правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального права, дійшла висновку про невідповідність судового рішення суду першої інстанції вимогам статті 263 ЦПК України та його ухвалення з порушенням норм процесуального права, що має наслідком скасування судового рішень із закриттям провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга представника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - Куц Ольги Валеріївни підлягає частковому задоволенню, а судове рішення (ухвала) Голосіївського районного суду міста Києва від 13 березня 2025 року скасуванню із закриттям провадження у справі.

На виконання вимог частини першої статті 256 ЦПК України колегія суддів апеляційного суду роз`яснює заявникові ОСОБА_1 про віднесення розгляду справи за вимогами його скарги до юрисдикції адміністративного суду та наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Київського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись ст.ст. 255, 256, 367, 368, 374, 377, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - Куц Ольги Валеріївни задовольнити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 13 березня 2025 року скасувати.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії/рішення державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , закрити.

Повідомити ОСОБА_1 про віднесення розгляду справи за вимогами його скарги до юрисдикції адміністративних судів.

Роз`яснити ОСОБА_1 право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутись до Київського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді: