ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 683/3046/24

Провадження № 22-ц/820/1173/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Шевчук Ю.Г.,

учасники справи: представник апелянта адвокат Огородник В.В.,

позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Григорук С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 20 березня 2025 року (суддя Андрощук Є.М.) за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживачів,

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до АТ «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк») про захист прав споживачів.

В обґрунтування позову посилалась на те, що 05.06.2024 о 12 год 37 хв до неї на телефон надійшло повідомлення з АТ «Ощадбанк» про те, що банком фіксується нетипова активність по її кредитній картці. 06.06.2024 зайшовши в застосунок Ощад 24/7, вона виявила незаконне зняття коштів - крадіжку зі свого рахунку № НОМЕР_1 на суму 8000 грн. - а саме 4 трансакції по 2000 грн. Позивачка відразу зателефонувала на гарячу лінію АТ «Ощадбанк» та повідомила про те, що в неї незаконно зняли кошти, на що їй запропонували заблокувати кредитну карту, а також, вона звернулась до Старокостянтинівської філії АТ «Ощадбанк» де їй запропонували виготовити нову картку.

18 червня 2024 року вона отримала нову кредитну картку та 19.06.2024 о 17 год 40 хв їй на телефон надійшло повідомлення з АТ «Ощадбанк» про те, що банком фіксується нетипова активність по її новій кредитній картці та виявила зняття коштів крадіжку зі свого рахунку № НОМЕР_1 на загальну суму 10000 грн. - 5 трансакцій по 2000 грн. і залишок на кредитній карті після зняття становив 1455,58 грн. У зв`язку з цим вона одразу ж зателефонувала на гарячу лінію Банку, після чого оператор заблокувала усі картки АТ «Ощадбанк» - кредитну та для виплат, пояснивши, що злочинці можуть знати доступ до однієї з них і викрадати кошти з усіх.

20 червня 2024 року позивач, зателефонувавши на гарячу лінію щодо встановлення суми заборгованості, від оператор дізналась, що з її картки було викрадено 18000 грн., кредитний ліміт по карті був 30800 грн., та її особистий борг лише 12800 грн., а так як, на момент заблокування кредитної карти на ній залишались кошти в сумі 1455,58 грн., то фактично їй необхідно внести свою суму заборгованості за мінусом цих кошів.

01 липня 2024 року позивачкою внесено особисту заборгованість в сумі 12000 грн., за мінусом коштів, які залишались на карті.

У зв`язку з заволодінням коштів третіми особами 20.06.2024 року позивачем подано заяву про вчинення злочину до ГУ НП в Хмельницькій області. 21.06.2024 дану заяву було внесено до ЄРДР за №000375, позивачкою повідомлено банк про розпочате досудове розслідування та подано заяву-звернення до відділення Банку м.Старокостянтинів, з проханням не проводити нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій по кредитному рахунку, з якого було здійснено крадіжку та повернення коштів по незаконним трансакціям.

01 липня 2024 року з заблокованої карти було списання відсотків в сумі 855,58 грн. В той же день позивач звернулась до АТ «Ощадбанк» з проханням повернути дані кошти за незаконно проведені трансакції, так як кошти з кредитної карти були викрадені без будь-яких підтверджень позивачем, а також не проводити нараховування відсотків, пені та штрафних санкцій.

23 липня 2024 року позивачу надійшла відповідь з АТ «Ощадбанк» про те, що банком кошти повернуті не будуть, так як їх незаконне списання може бути виною клієнта банку.

01 серпня 2024 року з тієї ж заблокованої карти були списані відсотки в сумі 945,26 грн. та 01 вересня 2024 - 655,65 грн.

24 серпня 2024 року з картки позивача для виплати заробітної плати без її відома списано кошти для погашення грошових зобов`язань перед банком в сумі 1860,89 грн. Позивач, як користувач картки жодними своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті картки та не надавала доступу до неї третім особам, не повідомляв персональних даних картки і не сприяла незаконному використанню іншими особами персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Картка ніколи не вибувала з володіння позивача і доступ до неї будь-яких сторонніх осіб є неможливий, однак звернення до відповідача про повернення безпідставно списаних з її карткових рахунків грошових коштів залишилися без задоволення, кошти в добровільному порядку не повернуті.

Із урахування викладеного, позивач просила стягнути з АТ «Державний ощадний банк України» на її користь 18000 грн. та відсотки в сумі 2456,49 грн. на розрахунковий рахунок НОМЕР_1 ; стягнути 1860,89 грн. на рахунок НОМЕР_2 , судові витрати в розмірі 1211,20 грн. стягнути з відповідача на користь держави.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 20 березня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 18000 грн. та відсотки в сумі 2456,49 грн. на розрахунковий рахунок НОМЕР_1 та стягнуто 1860,89 грн. на рахунок НОМЕР_2 . Стягнуто з АТ «Ощадбанк» на користь держави судові витрати в розмірі 1211,20 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 як користувач карток своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Списання грошових коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальності за такі операції.

В апеляційній скарзі АТ «Ощадбанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що АТ «Ощадбанк», при розгляді даної справи у суді першої інстанції було надано достатні та допустимі докази того, що несанкціонований переказ грошових коштів стався в результаті розголошення позивачем своїх персональних даних, реквізитів платіжних карток, випущених на ім`я позивача, одноразового коду, що був наданий банком для завершення процедури реєстрації додатку «Ощад 24/7», а саме, електронні протоколи відносно дій позивача в системі дистанційного банківського обслуговування за 05.06.2024 та 19.06.2024, інформацію ПрАТ «Київстар» №15420/з від 04.12.2024 та №1477/3 кт від 05.02.2025. Судом також не взято до уваги, що ОСОБА_1 підписала з АТ «Ощадбанк» заяву про приєднання до ДКБО, де клієнт взяв на себе зобов`язання забезпечити належний рівень захисту свого Облікового запису в Системі ДБО, зокрема, забезпечити захист свого мобільного телефону та SIM-картки, на номер якої Система ДБО надсилає коди підтвердження операцій, негайно змінити пароль в Системі ДБО у випадку якщо Пароль або його частина стала відома іншій особі. Судом першої інстанції не взято до уваги, що перше списання коштів відбулось 05.06.2024 року, тоді як позивач звернулася до правоохоронних органів лише 21.06.2024 року, через два тижні, в той час як у випадку списання коштів зловмисниками не з вини особи, особа повинна негайно звернутися із заявою у поліцію про вчинення злочину. На думку апелянта, банком не порушено жодних вимог чинного законодавства, в свою чергу позивач своїми діями сприяла розкриттю/незаконному використанню конфіденційної інформації, яка дала змогу ініціювати відповідні платіжні операції та є підставою для її цивільно-правової відповідальності.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не погоджується із доводами апеляційної скарги, вважає їх необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню, оскільки в даній справі не доведено, що саме вона сприяла розголошенню своїх даних, а тому твердження відповідача є його припущеннями і бажанням уникнути відповідальності. Зазначає, що як вбачається з даних повідомлення ПрАТ «Київстар» №15420/з від 04.12.2024 та №1477/3 кт від 05.02.2025 року з телефону позивача НОМЕР_3 протягом 05.06.2024 відправлення SMS-повідомлень не зафіксовано, а також отримання вхідних та здійснення вихідних телефонних дзвінків, отримання та відправлення SMS-повідомлень, за вказаним номером телефону протягом 19.06.2024 року не зафіксовано.

В судовому засіданні представник акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» адвокат Огородник В.В. підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Григорук С.В. в судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили її відхилити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення з огляду на наступне.

В силу вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є держателем платіжних карток АТ «Державний ощадний банк України» №014604 (рахунок №IBAN: НОМЕР_1 ) та №337240 (рахунок №IBAN: НОМЕР_1 ), що підтверджується даними довідки Банку від 11.10.2024 (т.1 а.с.55), зави про приєднання №517840723 (т.1 а.с.57), паспорту споживчого кредиту (т.1 а.с.58-60), розписок про отримання платіжної картки від 08.02.2023, 04.01.2024, 18.06.2024, 20.06.2024 (т.1 а.с.61, 64, 63, 65), заяви про перевипуск платіжної картки від 06.06.2024 (т.1 ас.62) та визнається сторонами і ними не оспорюється.

05 червня 2024 року в період часу з 12 год 34 хв по 12 год 37 хв та 19 червня 2024 року в період часу з 17 год 39 хв невідомі особи за допомогою реєстрації/перереєстрації в системі «Ощад 24/7», яка відбулась 05 червня 2024 року о 11 год 59 хв 02 сек, за допомогою успішної верифікації іншої особи, заволоділи грошовими коштами, які були відкриті на картковому рахунку № НОМЕР_4 , відкритому в АТ «Державний ощадний банк України» на ім`я ОСОБА_1 , перерахувавши з рахунку позивача на картку іншого Банку (JointStockCompanyFirstUkrainianInternationalBank, картка отримувача № НОМЕР_5 ( НОМЕР_6 ), власник невідомий) грошові кошти в сумі 8000 грн. (4 платежі по 2000 грн.), та 19 червня 2024 року з нової картки позивача № НОМЕР_7 перерахувавши з рахунку позивача на картку іншого Банку (PJSCBankVostok, картка отримувача № НОМЕР_8 ( НОМЕР_9 ), власник невідомий) грошові кошти в сумі 10000 грн. (5 платежів по 2000 грн.).

06 червня 2024 року за фактом заволодіння грошовими коштами позивач звернулась на гарячу лінію АТ «Державний ощадний банк України» (далі Банк) після чого картку № НОМЕР_4 (рахунок №IBAN: НОМЕР_1 ), з якої відбулося списання коштів, заблоковано. Проте, 19 червня 2024 року з даного рахунку повторно було незаконно знято грошові кошти, відтак, позивач повторно звернулась на гарячу лінію Банку і картку було заблоковано по зверненню держателя до Контакт-центру, що підтверджується дослідженим в судовому засіданні аудіозаписом телефонної розмови позивача з співробітником Банку (т.2 а.с.47).

21 червня 2024 року внесено відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 за фактом заволодіння її грошовими коштами, що знаходились на банківській картці АТ «Державний ощадний банк України» в період 05 та 19 червня 2024 року за ч.4 ст.190 КК України (т.1 а.с.7).

20 червня 2024 року та 01 липня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача з проханням не проводити нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій по кредиту, з рахунку якого було здійснено крадіжку грошових коштів (т.1 а.с.5) та про повернення грошових кошті за незаконно проведені транзакції, внаслідок яких були викрадені грошові кошти (т.1 а.с.8).

Як вбачається із відповіді уповноваженої особи АТ Державний ощадний банк України» від 23.07.2024 вих.№11/516/6520/2024/с ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні вказаних заяв (т.1 а.с.9-10).

01 липня 2024 року, 01 серпня 2024 року та 01 вересня 2024 року з кредитного рахунку позивача Банком були списані відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 855,58 грн. та 945,26 грн. та 655,65 грн., відповідно.

24 серпня 2024 року з картки позивача для виплати заробітної плати відповідачем самостійно було стягнуто грошові кошти для погашення заборгованості по кредитному договору в розмірі 1860,89 грн.

Вказані обставини підтверджуються даними виписок по картковому рахунку позивача від 23.09.2024 та від 16.10.2024 (т.1 а.с.19, а.с.186).

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (частина перша статті 1066 ЦК України).

Статтею 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов`язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з пунктом 1.27 частини першої статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу (пункт 1.4 частини першої статті 1 цього Закону).

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі (абзац третій пункту 1.24 частини першої статті 1 цього Закону).

Користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень (пункт 14.12 статті 14 цього Закону).

Згідно з пунктом 140 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року № 164 (у редакції, чинній на дату проведення оспорюваних операцій), користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року у справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) вказано, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок викладеноу постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 та інших.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності (див. постанову Верховного Суду від 21 лютого 2019 року у справі № 489/1649/17).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У частинах першій, шостій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд першої інстанції, встановивши, що позивач не вчиняла дій, спрямованих на списання чи переказ коштів з її карткового рахунка, а відповідач не надав безспірних доказів на підтвердження вчинення позивачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за вказаними картковими рахунками, дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Проведення платіжних операцій 05 та 19 червня 2024 року, внаслідок яких протиправно було списано грошові кошти з карткового рахунку позивача на загальну суму 18000 грн. (8000 грн. - 05.06.2024 та 10000 грн. - 19.06.2024), стались не з вини позивача та підтверджується тим, що відповідальним підрозділом Банку, яким здійснюється цілодобовий онлайн-моніторинг нетипових операцій АТ Державний ощадний банк України» було повідомлено клієнта, відповідно, 05.06.2024 та 19.06.2024 про фіксування нетипової активності на кредитній картці позивача, здійснено обмеження доступу до картки позивача до підтвердження клієнтом операцій, а також заблоковано «Ощад 24/7» (т.2 а.с.7, 8, т.2 а.с.17).

Як вбачається із матеріалів справи, реєстрація додатку «Ощад 24/7» на іншому пристрої SM-S921В та списання коштів з карткового рахунку позивачки 05 червня 2024 року відбувалося в проміжок часу з 11 год 58 хв до 12 год 37 хв, в той час як SMS-повідомлення з паролем надійшло на фінансовий номер позивачки в 12 год 39 хв. 19 червня 2024 року списання коштів відбувалося з 17 год 39 хв по 17 год 40 хв, SMS-повідомлення з паролем надійшло 19.06 о 17 год 40 хв. (а.с.7-8, 14 т.2).

Вказані обставини також підтверджуються даними виписки по картковому рахунку відкритому на ім`я позивача НОМЕР_1 від 23.09.2024 (т.1 а.с.19-20), даними електронного повідомлення АТ Державний ощадний банк України» від 07.10.2024 (т.1 а.с.66 та зворот, а.с.68-70, т.2 а.с.13-15), даними службової записки АТ Державний ощадний банк України» від 07.10.2024 (т.1 а.с.71 та зворот).

Крім того, згідно з даними повідомлень ПрАТ «Київстар» №15420/з від 04.12.2024 та №1477/3 кт від 05.02.2025 з телефону позивача НОМЕР_3 протягом 05.06.2024 відправлення SMS-повідомлень не зафіксовано, а також отримання вхідних та здійснення вихідних телефонних дзвінків, а також отримання та відправлення SMS-повідомлень, за вказаним номером телефону протягом 19.06.2024 - не зафіксовано (т.1 а.с. 228-230, т.2 а.с. 33-36).

Під час здійснення дистанційних операцій банк зобов`язаний застосовувати посилену автентифікацію, яка ґрунтується на використанні двох чи більше сукупностей даних, що належать до різних категорій, відтак має бути побудована таким чином, щоб розголошення одного набору даних не потягло можливість здійснювати неправомірні платіжні операції.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що усі оспорювані операції з переказів коштів здійснювалися через мобільний банкінг - з використанням системи дистанційного обслуговування рахунку у вигляді мобільного додатку «Ощад24/7», який є сервісом, який надається АТ «Ощадбанк».

Твердження апелянта про те, що позивач передав третім особам конфіденційну інформацію - код, який надійшов на його фінансовий номер, вказаний в укладених з банком договорах пін-код своєї картки, не знайшли свого підтвердження та зводяться до незгоди заявника з наданою судом оцінкою доказам по справі.

Аргументи апеляційної скарги про те, що відповідач не несе відповідальності за проведення спірних операцій, тому що позивач звернувся до банку з повідомленням про шахрайські операції (спірні трансакції) та блокування карткових рахунків після проведення таких операцій, колегія суддів відхиляє, оскільки судами попередніх інстанції не встановлено, що дії чи бездіяльність позивача сприяли втраті інформації, яка дає змогу ініціювати такі платіжні операції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення підстав для розподілу судових витрат не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 20 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 липня 2025 року.

Судді: Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк