ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/996/24 Номер провадження 22-ц/814/2265/25Головуючий у 1-й інстанції ФАДЄЄВА С. О. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

розглянувши у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в її інтересах представником - адвокатом Глушко Зоєю Вікторівною,

на рішення Крюківського районного суду м.Кременчука від 24 лютого 2025 року, постановлене суддею Фадєєвою С.О. (повний текст складено 05 березня 2025 року),

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

01.05.2024

01.03.2024 ТОВ «ФК «Європейська агенція боргів» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування підстав позову зазначає, що 01.10.2018 між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» укладено кредитний договір №Z06.00501.00.004391058.

07.07.2023 між первинним кредитором та позивачем укладено договір факторингу №07072023, за умов якого кредитор передав, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло за плату право грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 на загальну суму 104 454,82 грн., із яких: 41 307,69 грн. - заборгованість за основним боргом; 22 968,44 грн. заборгованість за відсотками; 40 178,69 грн. - заборгованість за комісією.

Зазначає, що усупереч умовам договору, незважаючи на повідомлення, відповідачка не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивача права грошової вимоги до відповідачки, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунок первинних кредиторів, ні їх правонаступника. Із підстав викладеного, просить захистити порушене право та стягнути з відповідачки на користь товариства заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 104 454,82 грн. та понесені судові витрати.

Рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука від 24.02.2025 позов задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №Z06.00501.00.004391058 від 01.10.2018 у розмірі 23 816,21 грн. та 690,38 грн. сплаченого судового збору.

У задоволенні інших вимог відмовлено.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що відповідачка частково погашала заборгованість, у тому числі сплатила 40459,92 грн. за обслуговування кредиту згідно із п.1.11 договору, який судом визнано нікчемним.

Визначаючи розмір стягнення, районний суд визнав доведеною суму заборгованості за тілом кредиту в розмірі 23816,21 грн., виходячи із розрахунку: 40459,92 грн. - 22968,44 грн. заборгованості за відсотками = 17491,48 грн. та 41307,69 грн. заборгованості за тілом кредиту- 17491,48 грн.

Не погодившись із таким рішенням відповідачка, в інтересах якої діє представник - адвокат Глушко З.В., оскаржила його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Просить стягнути з позивача на користь відповідачки понесені нею в судах першої та апеляційної інстанцій судові витрати.

Вважає, що поза увагою районного суду залишився той факт, що у справі відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували набуття позивачем права вимоги за кредитним договором №Z06.00501.00.004391058 від 01.10.2018. Тоді як наданий позивачем договір факторингу містить лише його окремі аркуші, що унеможливлює дослідження його повного тексту, а пункти 3.1., 4.1. - є приховуваними (заштрихованими).

Зазначає, що надана позивачем копія витягу з реєстру боржників не засвідчена належним чином, не підписана та завірена печатками сторін, а тому у відповідності до вимог статей 77-79 ЦПК України такий доказ не мав був прийнятий до уваги судом першої інстанції. При цьому до позову не додано копії додатків до договору факторингу, що в сукупності, на думку відповідача, свідчить, що позов є недоведеним належними письмовими доказами.

Крім того, суд першої інстанції залишив не вирішеним питання стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу, ініційоване у відзиві на позовну заяву.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 11.04.2025 відкрито апеляційне провадження; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до розгляду, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 16.04.2025.

28.04.2025 до Полтавського апеляційного суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, яку просить залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як законне та обґрунтоване. Розгляд справи просить проводити за відсутності представника позивача.

Учасники судового процесу, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явилися, що з огляду на положення частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення в межах вимог апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 01.10.2018 ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту та анкету-заяву, яка містить її персональні дані та відомості про запитувану суму кредиту - 49 900,00 грн./а.с.15, 17-19/

01.10.2018 між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №Z06.00501.00.004391058. За умов такого договору банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 49 900,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами договору (п.1.1. договору). Банк надає кредит у день підписання даного договору строком на 60 місяців. Датою видачі кредиту є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок позичальника (п.1.2. договору)./а.с.5-8/

07.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №07072023, за умов якого позивач прийняв належні кредитору права вимоги до боржників, у тому числі ОСОБА_1 за кредитним договором від 01.10.2018 №Z06.00501.00.004391058 на загальну суму заборгованості 104 454,82 грн., що підтверджується Витягом з Реєстру боржників №2 до Договору факторингу./а.с.25-27/

На підтвердження виконання договору факторингу позивачем надано платіжну інструкцію №19913 від 11.07.2023 на суму 15 300 000,00 грн./а.с.28/

Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором від 01.10.2018 №Z06.00501.00.004391058 у період із 07.07.2023 по 31.01.2024 відносно боржника ОСОБА_1 становить 104 454,82 грн., із яких: 41 307,69 грн. - заборгованість за основним боргом; 22 968,44 грн. заборгованість за відсотками; 40 178,69 грн. - заборгованість за комісією./а.с.24/

24.06.2024 до Крюківського районного суду м.Кременчука надійшов відзив представника відповідача - адвоката Глушко З.В. на позовну заяву, у задоволенні якої просив відмовити та стягнути з позивача правничі витрати у розмірі 8 000,00 грн./а.с.88-95/

Випискою по рахунку підтверджено, що на рахунок позичальника банком перераховано узгоджену суму кредитних коштів; позичальник частково погашала заборгованість, а саме, за час користування кредитом сплатила на користь банку 72 775,23 грн., з яких: 8 592,31 грн. направлені на погашення боргу за тілом кредиту; 23 723,00 грн. - за процентами; 40 459,92 грн.- обслуговування кредиту./а.с.108-115/

Частково задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив із того, що умови кредитування в частині стягнення плати за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно є нікчемними, що виключає підстави стягнення комісії за кредитним договором. Суд першої інстанції також установлено, що кредитним договором не передбачено наявності згоди боржника на зміну кредитора і відсутні докази виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові. Отже, наданими позивачем письмовими доказами підтверджено наявність заборгованості відповідача за кредитним договором у сумі 23 816,21 грн. (тіло кредиту), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки зобов`язання має виконуватися належним чином.

Апеляційний суд, переглядаючи оскаржуване рішення в межах доводів апеляційної скарги, із такими висновками суду першої інстанції погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі (частина друга статті 639 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У відповідності до статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За змістом частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 04.12.2018 (справа №10/5026/995/2012) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення (постанова Верховного Суду від 14.06.2023 у справі №755/15965/17).

У постанові Верховного Суду від 18.10.2023 у справі №905/306/17 сформовано висновок, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012).

Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частинами першою - четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Згідно із позицією Великої Палати Верховного Суду, сформованою у справі №129/1033/13-ц від 18.03.2020, принцип змагальності передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Відповідно, цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

У справі, що переглядається матеріалами справи підтверджено, що 07.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №07072023, за умовами розділу 2, якого клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору, клієнтом фактору в електронному вигляді та надсилається засобами корпоративного зв`язку у захищеному паперовому файлі. Реєстр боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього договору.

Як убачається, із Витягу з реєстру боржників №2 до Договору факторингу №07072023 від 07.07.2023, АТ «Ідея Банк» передало ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги за кредитним договором №Z06.00501.004391058 від 01.10.2018, де боржником є ОСОБА_1 .

Натомість, доказами на підтвердження оплати за наведеним договором факторингу є платіжна інструкція №19913 від 11.07.2023.

При визначенні дійсності вимоги підлягають застосуванню норми статті 204 ЦК України, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, поки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Наведене відповідає сталій позиції Верховного Суду, зокрема, сформованій у справах №916/1171/18 від 16.04.2019, №910/8682/18 від 14.11.2018, №904/8978/17 від 30.08.2018.

Апеляційний суд приймає до уваги, що позичальник ОСОБА_1 не оскаржувала договорі факторингу №07072023 від 07.07.2023 та не надала суду належних, допустимих і достовірних доказів, які б свідчили про недійсність переданих вимог, в силу прямого припису статті 204 ЦК України.

Отже, договір факторингу №07072023 від 07.07.2023 є чиним, його дійсність ніким не оспорена, а тому підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги, що у справі відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували набуття позивачем права вимоги за кредитним договором, колегія суддів відхиляє, як такі, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Натомість, ставлячи під сумнів повний зміст договору факторингу, зокрема його окремі положення (пункти 3.1., 4.1.) відповідачка не була обмежена у праві ініціювати питання витребування повного тексту договору, для ознайомлення з його змістом, але таким процесуальним правом не скористалася, а тому у відповідності до положень частини четвертої статті 12 ЦПК України несе ризик настання наслідків із цим пов`язаних.

Із підстав викладеного, колегія суддів також відхиляє, як неспроможні, посилання відповідача на відсутність у справі додатків до договору факторингу. Натомість, твердження відповідача, що надана позивачем копія витягу з реєстру боржників не засвідчена належним чином, оскільки не підписана та не завірена печатками сторін, зводяться до довільного трактування норм процесуального закону.

При цьому, колегія суддів ураховує, по-перше, надання позивачем Витягу із реєстру, а не повного реєстру, узгоджується із приписами частини другої статті 95 ЦПК України, за змістом якої, якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього; по-друге, витяг з реєстру сформований виключно стосовно ОСОБА_1 , представником ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Костюшенко П.М. 15.02.2024, містять його підпис та печатку установи, що узгоджується із положеннями статей 77-80 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до загального цитування норм права та не містять доказів, які б підтверджували належність виконання відповідачкою зобов`язання за кредитними договорами або відсутності обов`язку їх виконання. При цьому, питання стягнення правничих витрат понесених відповідачем у суді першої інстанції, про що вона заявляла у відзиві на позов та, яке районний суд залишив не вирішеним, окремо врегульовано статтею 270 ЦПК України та за правилами статті 376 цього Кодексу не є підставами для скасування судового рішення. Оскільки доводи апеляційної скарги відповідача в суді апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження, підстав для відшкодування понесених відповідачкою в апеляційному суді правничих витрат, колегія суддів не вбачає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Із огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах представником - адвокатом Глушко Зоєю Вікторівною, - залишити без задоволення.

Рішення Крюківського районного суду м.Кременчука від 24 лютого 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 01.07.2025.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак