СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 року Солом`янський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Кицюк В.С., за участю секретаря Лопатюк В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу боржника ОСОБА_1 у порядку ст.447 ЦПК України на бездіяльність Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач ОСОБА_2 ,-

ВСТАНОВИВ:

Боржник ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва зі скаргою у порядку ст.447 ЦПК України, в якій просив скасувати постанову заступника начальника відділу державного виконавця другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шевченка Віталія Миколайовича №26 від 13 грудня 2024 року у виконавчому провадженні №53768971 про накладення на боржника штрафу в розмірі 30% суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 37033,88 гривень.

В обґрунтування поданої скарги зазначає, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 14 вересня 2016 року та до повноліття дітей.

У червні 2017 року виконавчий лист №760/16246/16-ц передано стягувачем до ВДВС м. Южноукраїнськ Миколаївської області та відкрито ВП №53768971.

26.09.2024 боржник отримав постанову №13 заступника начальника відділу державного виконавця другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шевченка В.М. у ВП №53768971 про арешт коштів на всіх рахунках. Підставою накладення арешту на рахунки стала наявність заборгованості зі сплати аліментів.

26.09.2024 боржник отримав постанову №14 заступника начальника відділу державного виконавця другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шевченка В.М. у ВП №53768971 про звернення стягнення на заробітну плату в розмірі 50% від заробітної плати.

Боржник зазначає, що постанови працівників другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у ВП №53768971 за номерами 1 13 всупереч вимог законодавства він не отримував.

Зауважує, що починаючи з 19 грудня 2016 року боржник працює у виконавчому комітеті Южноукраїнської міської ради, є посадовою особою органу місцевого самоварядування, подає електронні декларації про доходи, а тому не може не сплачувати регулярні платежі аліменти. Також, знайти боржника для працівників ДВС не представляло ніякої складності, оскільки будівля, в якій розташовується другий відділ державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) належить Південноукраїнській міській раді, у виконавчому комітеті якої працює боржник.

Звертає увагу, з довідки про розмір заборгованості боржнику стало відомо, що посадовими особами другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в період часу з 2022 та до вересня 2024 року взагалі не здійснювались ніякі дії у ВП, навіть не вчинено спроби повідомити боржника про реквізити для сплати аліментів в добровільному порядку.

Дізнавшись про наявність скарги, поданої боржником до МЮУ на дії заступника начальника відділу державного виконавця другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шевченка В.М., останній, на думку боржника, 13 грудня 2024 року з метою приховання наслідків своїх протиправних дій, виніс постанову №26 у ВП №53768971, якою наклав на боржника штраф у розмірі 30% суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 37033,88 грн внаслідок того, що заборгованість у ВП перевищує 2 роки.

Отже, заступником начальника відділу державного виконавця другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шевченком В.М. порушено норми законодавства в частині не повідомлення боржника про надходження виконавчого документу, не надання боржнику розрахунку заборгованості, реквізитів для сплати аліментів, не направлення виконавчого документу за місцем роботи боржника протягом більш ніж 14 місяців та накладення штрафу, чим порушено права боржника.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 18 грудня 2024 року відмовлено у відкритті провадження за скаргою.

Постановою Київського апеляційного суду від 14 лютого 2025 року скасовано ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 18 грудня 2024 року, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

07.03.2025 через систему «Електронний суд» надійшло клопотання боржника про доручення доказів.

04.04.2925 через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення боржника, у яких зазначає, що з моменту надходження виконавчого листа до органів державної виконавчої служби роботодавцем боржника виконавчим комітетом Южноукраїнської міської ради здійснювалися регулярні відрахування аліментів із заробітної плати. 01.07.2021 боржника звільнено з роботи, а з 16 травня 2022 року боржника поновлено на роботі на підставі постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду. Оскільки вимога органу ДВС про стягнення аліментів роботодавцем боржника до органів державної виконавчої служби не поверталась, відтак боржник впевнений, що бухгалтерія виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради продовжує здійснення регулярного відрахування аліментів із заробітної платні. Відтак, боржник не може вважатись недобросовісним платником аліментів, оскільки заборгованість з їх сплати виникла внаслідок тривалої бездіяльності посадових осіб органів державної виконавчої служби та умисних дій стягувача.

07.04.2025 через систему «Електронний суд» надійшли заперечення заступника начальника Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у яких просив відмовити у задоволенні скарги. В обгрунтування зазначає, що на виконанні в Другому відділі державної виконавчої служби у Вознесенському районі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) знаходиться ВП №53768971 з примусового виконання виконавчого листа №760/16246/16-ц виданого 30 березня 2017 року Солом`янським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини заробітку/доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 14 вересня 2016 року та до повноліття дітей.

Постанова про відкриття виконавчого провадження, за заявою про примусове виконання стягувача ОСОБА_3 , винесена державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві 13 квітня 2017 року.

21.04.2017 державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесена постанова про передачу виконавчого провадження до Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, за місцем отримання доходів боржника ОСОБА_1 .

Починаючи з вересня 2017 року по 01 червня 2021 року аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , утримувались з заробітної плати боржника ОСОБА_1 за постановою державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 13 червня 2017 року, направленої на виконання до виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області.

Починаючи з червня 2021 року аліменти з доходів боржника не утримувались. Заява ОСОБА_1 про те, що він з 2016 року безперервно працює в Южноукраїнській міській раді не підтверджується доказами, доданими до скарги. Не заслуговує на увагу і той факт, що в боржника немає спілкування зі стягувачем, адже якимось чином боржник знайшов контакти адвоката стягувача, навіть отримав копії документів та дізнався про суму заборгованості зі сплати аліментів. Після того, як в червні 2021 року з доходів боржника аліменти на користь ОСОБА_3 перестали утримуватись, ОСОБА_1 не з`явився до відділу, знайти який згідно скарги для нього не складало труднощів.

Скаржник, акцентуючи увагу на діях/бездіяльності посадових осіб, зовсім забуває, що йому відомо про рішення суду про стягнення аліментів ще з 2017 року. Не враховує те, якщо рішення суду набуло законної сили, воно має бути виконаним в примусовому порядку або добровільно.

26.09.2024 державним виконавцем складений розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, заборгованість зі сплати аліментів складала 181632,45 грн. Розрахунок направлено до відома боржнику ОСОБА_1 на адресу, вказану у виконавчому документі. При перевірці доходів боржника, шляхом направлення запитів до ДПС України та Пенсійного фонду України щодо місця роботи боржника, встановлено, що боржник отримує дохід в виконавчому комітеті Южноукраїнської міської ради. 26.09.2024 державним виконавцем винесена виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлена на виконання до виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області.

У зв`язку із наявною заборгованістю зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, на боржника ОСОБА_1 накладено штраф на користь стягувача у розмірі 30% суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 37033,88 грн. Сума заборгованості станом на 01 лютого 2025 року становить 123438,25 грн. Боржнику відомо про заборгованість зі сплати аліментів. Станом на 03 квітня 2025 року до відділу заяв чи скарг від боржника про оскарження розрахунку заборгованості не надходило. Тобто, скасування постанови про накладення штрафу на боржника буде порушенням Закону України «Про виконавче провадження» та порушенням прав стягувача на отримання штрафу за несплату боржником аліментів більше двох років на утримання неповнолітньої дитини.

12.05.2025 через систему «Електронний суд» надійшли заперечення на додаткові пояснення скаржника, у яких заступник начальника Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зазначає, що з моменту утворення Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) створено офіційний веб-сайт відділу, на якому загальнодоступна вся інформація, щодо діяльності відділу, електронна адреса, реквізити для зарахування коштів, інформація для сторін виконавчого провадження, тобто скаржник намагається свою провину за ухилення від сплати аліментів перекласти на Другий відділ державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та роботодавця Південноукраїнську міську раду.

13.05.2025 через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі, у яких боржник зазначає, що 23 липня 2023 року заступник начальника другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Шевченко В.М. прийняв до виконання ВП №53768971 та в період часу з 23.07.2023 по 26.09.2024 (понад 14 місяців) не вчинив жодної дії у ВП, навіть не внісши до підсистеми «Електронний суд» постанову про прийняття вказаного виконавчого провадження у роботу.

У судове засідання учасники не з`явились, повідомлялись належним чином. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду (ч.2 ст.450 ЦПК України).

Вивчивши скаргу стягувача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст.447 ЦПК України).

Частиною 1 ст.18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Головного територіального управління юстиції у місті Києві Вангородським С.М. від 13 квітня 2017 року відкрито ВП №53768971 з примусового виконання виконавчого листа №760/16246/16-ц, виданий 30 березня 2017 року Солом`янським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 вересня 2016 року та до повноліття дітей.

Постановою заступника начальника відділу Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шевченком В.М. від 29 липня 2023 року прийнято ВП №53768971 з примусового виконання виконавчого листа №760/16246/16-ц, виданий 30 березня 2017 року Солом`янським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 вересня 2016 року та до повноліття дітей.

Постановою заступника начальника відділу Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шевченком В.М. від 13 грудня 2024 року у ВП №53768971 у зв`язку із наявною заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, накладено на боржника ОСОБА_1 штраф на користь стягувача у розмірі 30% суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 37033,88 грн.

Так, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст.1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися із скаргою на дії виконавця, якщо вважають, що порушено їхні права чи свободи.

Частинами 1-3 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Сторони у процесі виконання рішення відповідно до процесуального законодавства мають право укласти мирову угоду, що затверджується (визнається) судом, який видав виконавчий документ.

Інші учасники виконавчого провадження мають право надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Частиною 1, 3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Відповідно до ч.1 ст.68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів/електронних грошей, що знаходяться на рахунках у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до абз.2 ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Таким чином, законодавець гарантував можливість захисту прав та фактичного задоволення інтересів найменш захищених категорій осіб.

Суд вкотре наголошує, що відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Крім того, дата виникнення заборгованості зі сплати аліментів не впливає на можливість застосування штрафу до боржника. Визначальним для вирішення справи є встановлення наявності такої заборгованості на час винесення постанови про накладення штрафу та її сума, з якою пов`язано визначення розміру штрафу. Аналогічна правова позиція викладена в правовому висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року №2610/27695/2012.

Оскільки на момент ухвалення постанови про накладення штрафу боржник мав заборгованості по аліментах, що не заперечується і самим боржником, відтак суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова про накладення штрафу відповідає ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачене накладення штрафу за наявності заборгованості зі сплати аліментів на момент ухвалення постанови про накладення штрафу.

Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Враховуючи, що боржником не доведено, яким чином вчиненими діями порушено його право під час здійснення виконавчого провадження, відтак суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги. Керуючись ст.ст.447 453 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги боржника ОСОБА_1 у порядку ст.447 ЦПК України на бездіяльність Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач ОСОБА_2 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Вікторія КИЦЮК