Справа № 750/5473/25
Провадження № 2/750/1778/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

судді Косенка О.Д.,

секретар Костюк С.О.,

за участю відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

26 квітня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі - Позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі Відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 16.07.2023 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та Відповідачем укладено договір про надання фінансового кредиту № 01147-07/2023, на умовах строковості, зворотності, платності (далі - кредит), а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до умов договору позики первісний кредитор надав відповідачу грошові кошти у розмірі 7000,00 грн строком на 360 днів зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. Позивач свою частину зобов`язань за договором виконав, тоді як Відповідач належного виконання своїх зобов`язань не здійснив.

29 січня 2024 року між ТОВ «Стар файненс груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу №29012024-1, за умовами якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги відносно боржників ТОВ «ФК «Стар файненс груп», у тому числі і до Відповідача за договором про надання фінансового кредиту № 01147-07/2023.

Позивач просить стягнути з Відповідача на свою користь заборгованість за договором в розмірі 37272 грн та відшкодувати судові витрати по сплаті судового збору. Справу просить розглядати за відсутності представника Позивача.

Ухвалою суду від 28.04.2025 відкрито провадження у справі та її розгляд призначено на 16.06.2025 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач подав відзив на позов, у якому проти задоволення позовних вимог заперечив. Зокрема, вказав, що розмір нарахованих по кредиту відсотків значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту, що є порушенням п. 2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», яким передбачено, що пеня за невиконання кредитного зобов`язання не може перевищувати подвійної облікової ставки Нацбанку України, що діяла в період, за який сплачується пеня та 15% суми простроченого платежу, а сукупна сума неустойки не може перевищувати половину суми, одержаної споживачем за кредитним договором.

Також посилається на п. 5. ч. 3. ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з яким встановлення вимоги щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язання за договором є несправедливими умовами, які можуть бути визнані судом недійсними.

Окрім цього, Відповідач стверджує, що в порушення п. 6.6 Договору факторингу № 29012024-1 від 29.01.2024 не отримував повідомлення банку про відступлення права вимого щодо нього.

Відповідач вказує, що він не отримував досудової вимоги про необхідність сплати простроченої заборгованості.

Також Відповідач зазначає, що Позивачем не надано доказів фактичного надання фінансових послуг. Звертає увагу суду на відсутність у матеріалах справи доказів наявності у ТОВ «Стар Файненс Груп» ліцензії на право надання фінансових послуг, відповідно до вимог Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії».

Позивачем не узгоджено з Відповідачем залучення до здійснення фінансових операцій за Договором № 01147-07/2023 ТОВ «Універсальні платіжні рішення», дозволу на передачу товариству своїх персональних даних Відповідач не надавав, а тому фінансова операція за участі товариства, за твердженням Відповідача, не може вважатися законною.

Крім того, Відповідач вказав, що на даний час у нього відсутня можливість здійснювати оплату по кредиту, оскільки він не має достатнього заробітку та несе витрати на постійне лікування малолітнього сина дитини-інваліда до 18 років.

Від сплати основного боргу Відповідач не відмовляється, проте заперечує щодо стягнення заборгованості у визначеному Позивачем розмірі з урахуванням відсотків з огляду на вищевикладені обставини.

Представник Позивача надав відповідь на відзив, у якому вказав, що обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються на залишок фактичної заборгованості за кредитом станом на початок кожного календарного дня протягом строку кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно. З огляду на те, що закон не передбачає такої підстави, як закінчення строку дії договору, для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним, кожна зі сторін у зобов`язанні після узгодження своєї волі, вираженої у формі договору, має розумні сподівання добросовісного дотримання і виконання домовленостей з боку іншої сторони. Водночас зобов`язання, невиконане боржником перед кредитором у повному обсязі протягом строку дії договору, продовжує своє існування до його повного і належного виконання або ж припинення в регламентований договором спосіб, якщо інше не визначено таким договором або законом.

Також у відповіді на відзив зазначено, що представником Позивача було направлено досудову вимогу Відповідачу, що підтверджується додатками до позовної заяви, а також доказами направлення позовної заяви Відповідачу з описом вкладення, які направлено безпосередньо до Деснянського районного суду м. Чернігова при завантаженні позовної справи за договором фінансового кредиту №01147-07/2023 від 16.07.2023 через підсистему Електронний суд ЄСІТС. Також вказується, що до позовної заяви Позивачем було додано копію Повідомлення про перерахування коштів за договором фінансового кредиту №01147-07/2023 від 16.07.2023.

Представник Позивача вважає, що вимоги, викладені у відзиві на позовну заяву не підлягають задоволенню, оскільки є безпідставними та суперечать факту укладення договору та погодження Відповідача з умовами договору фінансового кредиту.

Відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, у якому він звернув увагу на судову практику Верховного Суду, зокрема, у постанові від 12.02.2025 № 679/1103/23, де викладено правовий висновок, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, а тому керуючись цими принципами, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Також у запереченні Відповідач звернув увагу суду, що згідно з вимогами Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» фінансові послуги можуть надаватися виключно фінансовими установами. Відсутність у матеріалах справи доказів правомірності надання ТОВ "Стар Файненс Груп", а також Позивачем фінансових послуг, зокрема ліцензії на право здійснення відповідної діяльності, на думку Відповідача, є обставиною яка унеможливлює пред`явлення ними будь - яких вимог до нього, що випливають із кредитних правовідносин.

У судовому засідання Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, навівши доводи, аналогічні доводам відзиву на позов та запереченню на відповідь на відзив на позов.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

16 липня 2023 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та Відповідачем укладено договір про надання фінансового кредиту 01147-07/2023 (а.с. 16-20). Договір укладено у формі електронного документу з використанням електронного підпису. За вказаним договором товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 7000 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п.1.2 договору кредит надається на власні потреби клієнта строком на 360 днів, дата надання кредиту 16.07.2023. Наданий кредит клієнт зобов`язаний погасити в останній день строку кредитування 09.07.2024. Згідно із п. 1.4.1 договору процентна ставка становить 2,50% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.2 цього договору. Відповідно до п. 1.4.2 договору, якщо клієнт 09.08.2023 сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, клієнт, як учасник програми лояльності, отримає від товариства індивідуальну знижку в розмірі 99,60% на перший платіж відповідно до графіку платежів. Крім того, п. 1.6 договору визначено, що кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № 5375 - 41xх - хххх - 4132 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту за вказаними реквізитами.

Згідно з додатком № 1 до договору сторони погодили графік платежів та паспорт споживчого кредиту, підписаний у формі електронного документу з використанням електронного підпису Відповідача (а.с. 21-22).

Відповідно до довідки про ідентифікацію без номера та дати за електронним підписом директора ТОВ «Стар Файненс Груп», Відповідач ідентифікований товариством за персональними даними. Акцепт договору ним здійснений шляхом підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора W7026, відправленого Відповідачу 16.07.2023 о 7:00:49 на номер мобільного телефону (а.с. 29).

Згідно з копією інформаційної довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» вих №3426_09 від 28.03.2025, адресованої ТОВ «Стар Файненс Груп», ТОВ «Універсальні платіжні рішення» надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. Для цього підприємство внесене в державний реєстр фінансових установ (свідоцтво серія ФК №342 від 02.10.2012) та отримало Ліцензію Національного банка України 21/788-рк від 01.05.2023. Між товариствами укладено договір на переказ коштів ФК-П-2022/02-3 від 22.02.2022. Відповідно до зазначеного договору було перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 16.07.2023 о 19:15:00 на суму 7000,00 грн, маска карти № 5375 - 41xх - хххх - 4132, номер транзакції в системі iPay.ua -286851370, призначення платежу: зарахування 7000,00 грн на карту № 5375 - 41xх - хххх - 4132 (а.с.31).

Факт перерахування коштів у сумі 7000,00 грн на карту № 5375 - 41xх - хххх - 4132 також підтверджується копією квитанції про зарахування № 263079892 від 16.07.2023, сформованої в системі iPay.ua (а.с.31).

Згідно розрахунку заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 01147-07/2023 від 16.07.2023 за період з 16.07.2023 по 26.10.2024, здійсненого первісним кредитором - ТОВ «Стар файненс груп», заборгованість Відповідача становить 7 000 грн - розмір заборгованості за основною сумою боргу, 4 025 грн - розмір заборгованості за відсотками та 26 247 грн розмір заборгованості за простроченими відсотками, що в сумі становить 37 272 грн (а.с. 25-27).

Також, судом встановлено, що 29.01.2024 між ТОВ «Стар файненс груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу №29012024-1, за умовами якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги відносно боржників ТОВ «ФК «Стар файненс груп», у тому числі і до Відповідача за договором про надання фінансового кредиту № 01147-07/2023 (а.с. 33-38).

Відповідно до копій витягу із реєстру боржників (а.с. 39) акту прийому-передачі реєстру боржників (а.с. 40), платіжної інструкції від 29.01.2024 №74825 (а.с. 41) за договором факторингу №29012024-1, фактор - Позивач отримав від клієнта ТОВ «Стар Файненс Груп» право грошової вимоги до Відповідача за договором про надання фінансового кредиту № 01147-07/2023 від 16.07.2023 на суму 37 272 грн, з яких: 7000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу та 30 272 грн сума заборгованості за відсотками.

До матеріалів справи долучено копію досудової вимоги Позивача від 17.04.2025 № 23333953, адресованої Відповідачу, щодо погашення ним заборгованості по кредиту з наданням реквізитів для перерахування коштів (а.с. 42).

Також у матеріалах справи мається лист АТ «Райфайзен Банк» від 30.04.2025 № 81-15-9/5377 про надання інформації на виконання ухвали суду, згідно з яким банк не є емітентом картки № НОМЕР_1 - 41xх - хххх - 4132 (а.с. 65).

Також до матеріалів справи долучено копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому батьком дитини вказано Відповідача (а.с. 74), копія посвідчення серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 , як дитини інваліда з 18 років (а.с. 75), а також виписок з медичної карти стаціонарного (амбулаторного) хворого, згідно з якими ОСОБА_2 у період 2014 - 2024 років систематично проходив стаціонарне лікування у Національній дитячій спеціалізованій лікарні «Охматдит».

Згідно з Випискою із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 15.02.2021 Позивач зареєстрований як юридична особа 25.09.2015, види економічної діяльності, 64.92 - інші види кредитування (основний), надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення) (а.с. 43).

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Порядок нарахування процентів визначається ст. 1048 ЦК України, згідно з ч. 1 якої, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Частиною 1 ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

За положеннями ч. ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. ст. 76, 77, 79, 80, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд доходить висновку, що факти виникнення між Позивачем та Відповідачем кредитних правовідносин, отримання Відповідачем та використання коштів, утворення заборгованості по оплаті тіла кредиту та процентів у межах строку кредитування, а також правонаступництва Позивача як кредитора, підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами.

Ураховуючи, що фактично отримані та використані надані грошові кошти в добровільному порядку Відповідачем не повернуті, зобов`язання за вказаним договором належним чином Відповідач не виконав, протягом дії договору не сплачувала позичені кошти вчасно та у повному обсязі, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Позивача в частині повернення основної суми кредиту (тіла).

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України сторонами кредитного договору є банк або інша фінансова установа (кредитодавець) та позичальник.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»№ 2664-III (в редакції закону станом на час виникнення спірних правовідносин) фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Не є фінансовими установами (не мають статусу фінансової установи) незалежні фінансові посередники, що надають послуги з видачі фінансових гарантій в порядку та на умовах, визначених Митним кодексом України.

Фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону № 2664-III).

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону № 2664-ІІІ надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою.

У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій (ч. 2 ст. 7 Закону № 2664-ІІІ).

Відповідно до п. 8 Розділу І Положення про визначення умов провадження діяльності з надання фінансових послуг, здійснення яких потребує відповідної ліцензії (ліцензійних умов), затвердженого Постановою Правління Національного банку України 30.03.2021 № 27, надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою, якщо така послуга надана на підставі кредитного договору або іншого договору, який має всі ознаки кредитного договору, визначено статтею 1054 Цивільного кодексу України.

Національний банк відповідно до цього Положення видає заявникам ліцензії на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (підп. 3 п. 4 Розділу І Положення № 27).

Відповідно до п. 65 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» № 1953-IX (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) фінансова установа - юридична особа, метою створення якої є здійснення діяльності з надання фінансових послуг, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг на підставі відповідної ліцензії, виданої Регулятором. Не є фінансовими установами надавачі супровідних послуг, які одночасно не надають також фінансові послуги, а також інші особи, які отримали ліцензію на здійснення діяльності з надання фінансових послуг без набуття статусу фінансової установи.

Ліцензія - право юридичної особи здійснювати діяльність з надання певних видів фінансових послуг, підтверджене записом у Реєстрі (п. 29 ч. 1 ст. 1 Закону № 1953-IX).

Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 13 1. Закону № 1953-IX надавати фінансові послуги мають право фінансові установи та інші особи, які отримали відповідну ліцензію (ліцензії), крім випадків, передбачених частинами третьою - п`ятою цієї статті та спеціальними законами. Ліцензія включає право здійснювати діяльність з надання однієї чи декількох фінансових послуг, зазначених у такій ліцензії, можливість надання яких передбачено законом для надавача фінансових послуг певного виду. Спеціальним законом може бути визначена необхідність отримання окремої ліцензії, яка включає право здійснювати діяльність з надання певної фінансової послуги. Виключно фінансові установи на підставі відповідної ліцензії, виданої Регулятором, крім випадків, встановлених спеціальними законами, здійснюють такі види діяльності з надання фінансових послуг - діяльність фінансової компанії відповідно до розділу VI цього Закону.

Згідно з п.п. 69 п. 5 Розділу Положення про ліцензування та реєстрацію надавачів фінансових послуг та умови провадження ними діяльності з надання фінансових послуг, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 24 грудня 2021 року № 153, надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою, якщо така послуга надана на підставі кредитного договору або іншого договору, який має всі ознаки кредитного договору, визначені статтею 1054 Цивільного кодексу України.

Системний аналіз зазначених вище норм свідчить про те, що на час укладення 16.07.2023 між ТОВ "Стар Файненс Груп" та Відповідачем договору про надання фінансового кредиту № 01147-07/2023, а також на час укладення 29.01.2024 між ТОВ «Стар файненс груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» договору факторингу №29012024-1 і до дня звернення до суду з цим позовом, законодавством України було встановлено, що стороною (кредитором) кредитного договору може бути виключно банк або фінансова установа, яка має ліцензію на надання фінансових послуг з передачі коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

Разом з тим, Позивачем не надано доказів того, що первісний кредитор - ТОВ "Стар Файненс Груп" та сам Позивач - ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» є фінансовими установами та мають відповідну ліцензію на надання фінансових послуг. Відсутність в матеріалах справи доказів отримання ліцензії на надання фінансових послуг виключає набуття останнім прав кредитодавця у зобов`язанні згідно з Кредитним договором № 01147-07/2023, зокрема в частині права нараховувати проценти за користування кредитом.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 3-4 ст. 12 ЦПК України).

Суд звертає увагу, що про обставини відсутності у матеріалах справи доказів наявності у первісного кредитора ліцензії на здійснення діяльності з надання фінансових послуг з відповідним правовим обгрунтуванням Відповідач вказував у своєму відзиві на позов, проте у відповіді на відзив жодної оцінки таким доводам Позивач не надав.

У запереченні на відповідь на відзив Відповідач повторно вказав на обставину відсутності доказів наявності такої ліцензії у ТОВ «Стар Файненс Груп», а також у самого Позивача.

Згідно з Трекінгом АТ «Укрпошта» Позивач отримав заперечення 20.06.2025, тобто до розгляду справи судом (26.06.2025) мав можливість надати необхідні докази суду, або заявити клопотання про їх витребування, проте цього не зробив, чим не виконав свій процесуальний обов`язок, передбачений ст. ст. 13, 81, 83 ЦПК України.

Ураховуючи, що у матеріалах справи наявні докази отримання Відповідачем грошових коштів у розмірі 7 000 грн, останній визнає цей факт та погоджується із своїм обов`язком щодо їх повернення, суд доходить висновку, що вказані кошти підлягають стягненню з Відповідача, при цьому застосовує правове регулювання, визначене у статті 1046 ЦК України, де передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Разом з тим, зважаючи на характер правовідносини та зміст договору про надання фінансового кредиту № 01147-07/2023, який викладено у відповідності із вимогами законодавства, що регламентує споживче кредитування, умови цього договору в частині нарахування плати за користування кредитним ресурсом у формі відсотків суд не приймає до уваги, оскільки, як зазначалося вище, доказів, що первісний кредитор мав право на здійснення діяльності з надання фінансових послуг, набуте у відповідності до Законів України ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», «Про банки та банківську діяльність», Про споживче кредитування» та «Про ліцензування», та передав це право установі, яка також має право на здійснення фінансових операцій, суду не надано.

За таких обставин, оскільки Позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність у нього та у попереднього кредитора (ТОВ «Стар Файненс Груп») права нараховувати проценти за кредитним договором № 01147-07/2023, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 30 272 грн.

Стосовно інших доводів сторін у справі суд зазначає наступне.

Суд відхиляє як необгрунтовані твердження Відповідача, що при укладенні договору кредитодавець не направив повідомлення Відповідачу про перехід права вимоги і це матиме юридичні наслідки, які стосуються Відповідача.

По-перше, в матеріалах справи наявні копії повідомлення-вимоги від 17.04.2025, в якому повідомляється про відступлення права вимоги за Договором та зазначається про обов`язок Відповідача виконати своє кредитне зобов`язання на користь нового кредитора. В документі було визначено нові реквізити, а також суму заборгованості станом на17.04.2025, контактні телефони для врегулювання спірних питань.

Разом з тим, згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Такий правовий висновок міститься у постанові КЦС Верховного Суду від 6 лютого 2019 року у справі № 361/2105/16-ц. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979 цс15 «...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі».

Твердження, що в порушення вимог Закону України «Про споживче кредитування» мало місце стягнення з відповідача штрафних санкцій у розмірі понад половину суми, одержаної споживачем за кредитним договором, суд вважає безпідставними, оскільки вказані положення законодавства стосуються нарахування неустойки (штраф, пеня) за невиконання умов договору, натомість згідно з наданими розрахунками та умовами Договору Відповідачу нараховані проценти, які за своєю правовою природою є платою за користування кредитними коштами, а не штрафними санкціями.

Також суд не погоджується з доводами Відповідача, що відсутність досудової вимоги про необхідність сплати заборгованості не надають банку права на звернення до суду за достроковим стягненням всієї суми заборгованості за кредитом.

По-перше, строк дії договору закінчився в останній день строку кредитування 09.07.2024 та із його закінчення Відповідач мав виконати усі взяті на себе за договором зобов`язання. По-друге, до позовної заяви Позивачем було додано копію Повідомлення про перерахування коштів за договором фінансового кредиту №01147-07/2023 від 16.07.2023 року.

Крім того суд звертає увагу, що офіційне тлумачення обов`язковості досудового врегулювання спорів надав Конституційний Суд України у справі № 1-2/2002 від 09.07.2002. Так, обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на вищевказану практику ЄСПЛ, а також враховуючи, що суд не вбачає підстав для стягнення з Відповідача заборгованості по відсотках за користування кредитом з інших мотивів, суд не надає оцінку доводам Відповідача про те, що кредитний договір містить несправедливі умови, які передбачають істотний дисбаланс договірних прав на користь Позивача та суперечать вимогам ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», щодо безпідставного нарахування Позивачем відсотків за користування кредитними коштами у розмірах, що не відповідають вимогам п. 2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», та інші доводи сторін, які не впливають на вирішення спору по суті.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову Позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2 422,40 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, а саме на 18,78%, тому пропорційно розміру задоволених позовних вимог з Відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 454,93 грн.

Ураховуючи викладене, керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 279, 280-282, 289, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №01147-07/2023 від 16.07.2023 у розмірі 7000,00 (сім тисяч) гривень за реквізитами: , НОМЕР_4 , банк отримувача - АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК».

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 454,93 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 93 копійки у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», 79018, Львівська область, місто Львів, вулиця Смаль-Стоцького, будинок № 1, корпус № 28, .

Відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

Суддя Олег КОСЕНКО