Провадження №2/524/3918/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2025 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:

головуючого - судді Предоляк О.С.

при секретарі судового засідання Лапік К.В.,

за участі представників: позивача - Пилипчука С.В., відповідача - Шевцової Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року ТОВ «Факторинг партнерс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позивач свої вимоги мотивував тим, що, 16.07.2023 року між ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту у національній валюті у вигляді кредитної лінії №00-8787668, відповідно якого відповідачу встановлено кредитний ліміт у розмірі 8500 грн. на строк 120 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,50% від суми кредиту за кожен день користування кредитом та комісією в сумі 500 гривень, в обмін на зобов`язання відповідачки повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом у відповідності до умов договору. На виконання умов договору ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» свої зобов`язання виконало належним чином, перерахувавши ОСОБА_1 кредитні кошти, проте остання своїх зобов`язань належним чином не виконала, порушивши умови кредитного договору, в результаті чого виникла заборгованість за договором загальною сумою 19252, 50 грн., з яких: 8500 грн заборгованість за основним зобов`язанням за тілом кредиту, 10 327, 50 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 425грн. - заборгованість за комісіями.

10.04.2024 між ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу №1-10042024, за яким до ТОВ «Факторинг Партнерс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором кредитної лінії №00- 8787668 від 16.07.2023 року. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором кредитної лінії №00- 8787668 від 16.07.2023 року в сумі 19252,50 грн., з яких: 8500 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням за тілом кредиту, 10327,50 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 425 грн. - заборгованість за комісіями та судові витрати по справі: у повернення сплаченого судового збору 3028 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 грн.

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 14.01.2025 року позов товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнерс» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №00-8787668 від 16.07.2023 у розмірі 18827 грн. у повернення сплаченого судового збору 2368,86 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8801,10 грн.

В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 01.04.2025 року вищевказане заочне рішення скасоване і призначено справу до розгляду у спрощеному провадженні з викликом сторін.

11.04.2025 року представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Гузь Т.О. подано відзив на позовну заяву у якому просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту зарахування кредитних коштів у розмірі 8500 грн. на рахунок відповідача. Розрахунок заборгованості не є належним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки позиачем не доведено укладення кредитного договору на заявлених позивачем умовах. Належним доказом щодо заборгованості відповідача може бути виписка по рахунку, яка повинна досліджуватися в сукупності з іншими доказами. В той же час, розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення позивача. Визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою включає період, який виходить за межі строку кредитування. Крім того, вважає, що розмір заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу є завищеним та неспівмірним зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт.

21.04.2025 року представником позивача ТОВ «Факторинг партнерс» подано відповідь на відзив. Зазначає, що відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення кредитного договору, шляхом заповнення заяви-анкети на отримання кредиту, у якій ч підтвердив, що він ознайомлений з умовами та правилами надання коштів в позику. Відповідно до наявного в матеріалах листа ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» вбачається, що 16.07.2023 року о 08:44:13 успішно перераховано грошові кошти у розмірі 8 500,00 грн на картку № НОМЕР_1 . При цьому, перерахування коштів здійснювалось на картковий рахунок Відповідача, зазначений ним у п. 2.2 Договору. Відповідач вказує лише на недоведеність факту перерахування йому кредитних грошових коштів, але будь-яких доказів цьому не надає. При цьому, відповідач має вільний доступ до своїх рахунків у банківських установах і мав безперешкодну можливість надати суду докази на підтвердження зазначених обставин. У розрахунку заборгованості чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона нарахована. Нарахування відсотків здійснювалось відповідно до умов договору в межах строку кредитування.

Ухвалою суду від 13.05.2025 року за клопотанням представника позивача витребувано від

АТ КБ «ПриватБанк», інформацію щодо наявності у ОСОБА_1 карткових рахунків відкритих у банку та виписки по рахункам.

У судовому засіданні представник позивача ТОВ «Факторинг партнерс» - Пилипчук С.В. позовні вимоги підтримує, просить задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Шевцова Л.В. просить відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у заявах по суті.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 16.07.2023 року між ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту у національній валюті у вигляді кредитної лінії №00-8787668, відповідно якого відповідачу встановлено кредитний ліміт у розмірі 8500 грн. на строк 120 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,50% від суми кредиту за кожен день користування кредитом та комісією в сумі 500 гривень, в обмін на зобов`язання відповідачки повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом у відповідності до умов договору.

10.04.2024 між ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу №1-10042024, за яким до ТОВ «Факторинг Партнерс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором кредитної лінії №00- 8787668 від 16.07.2023 року.

Згідно розрахунку, наданого ТОВ «Факторинг Партнерс», загальна сума заборгованості за договором №00-8787668 становить 19252,50 грн., з яких: 8500 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 10327,50 грн. - заборгованість за відсотками, 425 грн. - заборгованість за комісіями.

Першою та третьою частинами статті 512 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Таким чином, на підставі договору факторингу №1-10042024 від 10.04.2024 ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло прав кредитора до ОСОБА_1 за договором №00- 8787668 від 16.07.2023 року.

Вищевказаний договір укладений між сторонами у формі електронного документа з відповідними електронними підписами сторін.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» (далі Закон) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частин сьомої, дванадцятої статті 11 Закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Норми статті 11 Закону відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.

Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання кредитного договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем перераховано грошові кошти.

Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма істотними умовами та йому надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства.

З огляду на викладене, враховуючи, що кредитний договір підписаний ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора, суд приходить до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами підтверджено укладання з відповідачем правочину.

Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позичальником та відповідачем не був би укладений.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20).

Зі змісту кредитного договору, встановлено, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Тоді як без отримання позичальником повідомлення з відповідним ідентифікатором, без здійснення входу на сайт товариства такий договір не був б укладений.

Судом враховано, що договір містить податковий номер ОСОБА_1 , її паспортні дані, відомості про місце проживання, номер мобільного телефону.

Факт одержання кредитних коштів, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, витребуваною інформацією - листом АТ КБ «ПриватБанк» від 03.06.2025 р. про наявність відкритих банківських рахунків, випискою по картковому рахунку № НОМЕР_2 за період з 16.07.2023 по 16.08.2023 (а.с. 146-149).

Отже, позивачем надано належні та допустимі докази, не спростовані відповідачем, щодо укладення договору та отримання кредитних коштів.

Відповідно до вимог частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ч. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідачем порушено умови договору в частині своєчасного повернення грошових коштів, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором позики, тому позивачем правомірно пред`явлено вимогу до відповідача про стягнення основної суми боргу за договором у розмірі 8500 грн.

Щодо вимог позивача в частині стягнення заборгованості по відсоткам у розмірі 10327,50 грн. суд зазначає наступне.

Згідно ч 1 ст 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, проценти за користування грошовими коштами мають сплачуватись позичальником з моменту отримання грошових коштів і до закінчення дії кредитного договору, в даному випадку до дати повернення грошових коштів, після закінчення дії договору, позикодавець має право нараховувати відсотки встановлені ст. 625 ЦК України.

Відповідно до умов договору №00- 8787668, відповідач отримав грошові кошти в позику у розмірі 8500 грн 16.07.2023 року зі строком 120 днів, з фіксованою процентною ставкою 2,50 %, загальна вартість кредиту становить 23375 грн.

Загальна вартість кредиту за погодженим графіком становить загальну суму кредиту 8500 грн, нараховані проценти 14450 грн., комісії 425 грн. разом до сплати 23375 грн.

Сторони домовились, що повернення позики та сплата процентів за користування здійснюється з графіком платежів, який є невід`ємною частиною цього договору

З огляду на викладене, відсотки за користування грошових коштів мають бути сплачені відповідачем на користь позивача за період з 16.07.2023 по 13.11.2023 рік та нараховуватись за відсотковою ставкою, виходячи з умов договору та орієнтованої загальної вартості кредиту. Враховуючи умови договору, з урахуванням принципу диспозитивності та заявлених до стягнення відсотків, сума грошових коштів за відсотками яка повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача становить 10327,50 грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості по сплаті комісії у розмірі 425 грн. суд зазначає наступне.

Частинами 1,3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому, держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року N 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» -10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статі 12 Закону.

Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування»

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.11.2023 у справі №204/224/21, провадження №61-4202сво22 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Пунктом 1.5 договору позичальнику встановлено плату за надання кредиту.

Розмір плати за обслуговування кредиту визначений у пункті договору у графіку щомісячних платежів як 5% від від суми кредиту

Враховуючи те, що відповідачу встановлено плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд приходить до висновку про те, що застосованими є нормативні приписи, відповідно до яких нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача (ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

За наведених обставин, вимоги позивача про стягнення комісії по сплаті кредиту у сумі 425 грн. не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ч.1ст.133ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно дост.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 гривень.

Згідно із актом №1 про надання правової допомоги від 08.11.2024 р., заявкою на надання правової допомоги №31 від 11.10.2024 р., договором про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024 р. встановлено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 9000 грн.

Відповідно до п. 1-4 ч. 4. ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатських робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3 обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Судові витрати на правничу допомогу пропорційно до задоволених поовних вимог становлять 8801,10грн. (97, 79%)

Враховуючи положення статті 141 ЦПК України, з огляду на те, що представником відповідача заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, обсягу фактично витраченого часу за надані послуги, а також розумності їхнього розміру, суд вважає за необхідне зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу та покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати на оплату правничої допомоги адвоката в у розмірі 4500 грн., що буде відповідати критеріям розумності та справедливості. В іншій частині слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.12,81,141,263-265,268, 280-289 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнерс» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №00-8787668від 16.07.2023 у розмірі 18827 грн. у повернення сплаченого судового збору 2368, 86грн. та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 4500 грн.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня складення судового рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс»(місце знаходження: 03150 м. Київ, вул. Гедройця Єжи, 6 офіс 521, ).

Відповідач ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1

Суддя Олена Предоляк.