Справа №471/221/25 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Провадження №22-ц/812/1176/25
Постанова

Іменем України

07 липня 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Тищук Н.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем Лівшенком О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Сіхарулідзе Дмитром Геннадійовичем, на рішення Братського районного суду Миколаївської області, ухвалене 05 травня 2025 року, під головуванням судді Гукової І.Б., в приміщенні суду першої інстанції, повне судове рішення складено того ж дня, по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулась із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Позивачка зазначала, що з 2014 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачка народила доньку ОСОБА_3 . Запис про батька дитини проведений в порядку, передбаченому статтею 135 СК України.

Відповідач добровільно визнати себе батьком дитини відмовився, а тому вона у січні 2024 року звернулась з позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства.

Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 18 листопада 2024 року встановлено батьківство відповідача відносно дитини - ОСОБА_3 , внесено відомості до актового запису про народження дитини, зазначивши ОСОБА_2 батьком дитини.

Відповідач, будучи батьком дитини, не виконує свого обов`язку щодо участі у вихованні дитини і матеріальному утриманні.

Посилаючись на наведене, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку відповідача, починаючи з дня народження дитини, а саме з ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 05 травня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи стягувати з 21 лютого 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1211, 20 грн на користь держави.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач будучи батьком дитини, зобов`язаний утримувати її до повноліття, у тому числі, забезпечувати матеріально. Відповідач перебуває в працездатному віці, належних та допустимих доказів щодо утримання інших осіб не надано. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, передбачених статтею 188 СК України, не встановлено.

Суд першої інстанції, також виходив з того, що необхідно стягувати аліменти з відповідача з дня пред`явлення позову. Посилався на положення ч.2 ст. 191 СК України, яка передбачає, що обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Позивачкою не надано суду доказів ухилення батька дитини від обов`язку щодо її забезпечення, натомість відповідач зазначав, що на вимогу позивачки надавав кошти на утримання доньки, тому відсутні правові підстав для стягнення аліментів за минулий період.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивачка ОСОБА_1 , діючи через свого представника ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, порушення норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу зазначала, що відповідач фактично визнав, що не сплачував аліменти та не утримував належно дитину, не визнавав себе батьком добровільно чим фактично ухилився від сплати аліментів за минулий період та унеможливлював стягнення аліментів на дитину. Тому, вважала, що необхідно стягувати аліменти з відповідача з дати народження дитини.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу суду апеляційної інстанції не надходив.

Перевіривши законність та обгрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 08 квітня 2015 року. Запис про батька дитини проведено за вказівкою матері в порядку, передбаченому частиною першою статті 135 СК України (а.с. 9).

Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 18 листопада 2024 року визнано ОСОБА_2 батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10).

Дитина ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька та/або у твердій грошовій сумі.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При визначенні розміру аліментів суд першої інстанції врахував стан здоров`я і матеріальне становище сторін та їх дитини, розмір прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, обґрунтовано виходив із того, що сімейним законодавством України передбачено обов`язок батьків утримувати своїх дітей, а тому правомірно стягнув з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом неправильно визначено час, з якого повинні стягуватися аліменти на утримання дитини, оскільки аліменти повинні бути стягнуті від дати народження дитини, не можуть бути прийняті до уваги.

Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На обґрунтування позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час позивачка не надала доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

У зв`язку з чим, суді першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача аліментів за минулий час.

Та обставина, що відповідач фактично визнав, що не сплачував аліменти та не утримував належно дитину, а також не визнавав себе батьком добровільно чим фактично ухилився від сплати аліментів, не впливає на правильність висновків суду. До спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини першої статті 191 СК України, тобто з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини саме з моменту звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 28 серпня 2019 року у справі № 754/3558/16-ц (провадження № 61-22781св18).

Не підлягають стягненню аліменти на утримання дитини й з моменту визнання районним судом батьківства відповідача, враховуючи положення ч. 1 ст. 191 СК України, а також те, що вимогу про стягнення аліментів разом із вимогою про визнання батьківства позивачка не заявляла.

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем та її представником норм матеріального та процесуального права.

За наведених обставин, колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381 -384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Сіхарулідзе Дмитром Геннадійовичем залишити без задоволення, а рішення Братського районного суду Миколаївської області від 05 травня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді:

_____________________

Повне судове рішення складено 08.07. 2025 р.