ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 546/145/24 Номер провадження 22-ц/814/2372/25Головуючий у 1-й інстанції Зіненко Ю. В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Грицак А.Я.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Клименка Василя Володимировича, представника ОСОБА_1 , на рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 05 березня 2025 року (час ухвалення судового рішення з 09:48:29 (04 березня 2025 року) до 08:16:11 (05 березня 2025 року); дата виготовлення повного текста судового рішення 05 березня 2025 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бурат-Агро», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний реєстратор Комендантівської сільської ради Зеленцова Ольга Олександрівна, про усунення перешкод у користуванні майном шляхом його повернення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в :

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, просив ухвалити рішення, яким: зобов`язати ТОВ «Бурат-Агро» усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером :00:013:0040 та скасувати рішення державного реєстратора про реєстрацію права оренди за відповідачем на підставі договору оренди землі від 01 січня 2009 року.

Заявлені вимоги обґрунтовані такими обставинами.

Позивач є власником земельної ділянки з кадастровим номером :00:013:0040.

25 лютого 2002 року між ним і ТОВ «Бурат-Агро» укладено договір оренди земельної ділянки, строк дії якого закінчувався 27 травня 2012 року. Після закінчення дії договору позивач не мав наміру продовжувати договірні відносини з відповідачем, однак йому стало відомо про існування договору оренди землі від 01 січня 2009 року, який був зареєстрований 28 лютого 2012 року. Строк дії договору становить 15 років.

Рішенням Решетилівського районного суду від 07 лютого 2017 року у справі № 546/314/17 відмовлено у задоволенні позову, зокрема ОСОБА_1 , до ТОВ «Бурат-Агро» про розірвання договорів оренди землі. Але позивач наполягає, що він не передавав земельну ділянку в оренду і договір оренди землі від 01 січня 2009 року не підписував. Крім того, при підписанні спірного договору представник ТОВ «Бурат-Агро» використовував факсимільне відтворення підпису директора Дяченка Г.М., а відповідачем ОСОБА_1 як власником земельної ділянки і стороною договору, можливість використання факсимільного відтворення підпису, з представником орендаря як стороною договору, не погоджувалася, законом, іншими актами цивільного законодавства підписання цього договору з використанням факсимільного відтворення підпису не врегульовувалося. З метою повернення земельної ділянки ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Бурат-Агро» із письмовою вимогою від 17 листопада 2021 року про повернення земельної ділянки, однак за станом на лютий 2024 року відповідь не надійшла.

Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 05 березня 2025 року у задоволенні позову відмовлено за недоведеністю.

Адвокат Клименко В.В., представник ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що висновок суду першої інстанції про недобросовісність дій позивача є необгрунтованим і суперечить встановленим обставинам, які визнаються сторонами, адже у справі достеменно встановлено, що позивач як власник земельної ділянки не підписував договір оренди від 01 січня 2009 року, отже є очевидним, що цей договір є неукладеним, проте земельна ділянка, що належить позивачу за відсутності на те правових підстав перебуває у користуванні відповідача.

Наголошується, що посилання суду на судові рішення у справі № 546/314/17 не є обгрунтованим, оскільки у вказаній справі був інший предмет спору і підстави заявлених вимог, тобто у вказаній справі судами питання про неукладеність договору від 01 січня 2009 року, а також про підписання цього договору представником орендаря з використанням факсимільного відтворення підпису не досліджувалося.

З наведених підстав суд помилково фактично проігнорував висновок експерта, яким встановлено, що позивач не підписував договір від 01 січня 2009 року.

Суд першої інстанції, посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у справі 143/228/17, не врахував, що у цій справі вимога про недійсність договору оренди від 01 січня 2009 року не заявлена.

В апеляційній скарзі з посиланням на висновки, викладені у низці постанов Верховного Суду, стверджується, що за встановлених обставин заявлена позивачем вимога про усунення перешкод у користуванні землею є належним способом захисту порушеного права.

У відзиві ТОВ «Бурат-Агро», посилаючись на необгрунтованість доводів апеляційної скарги, просить рішення суду залишити без змін.

Наголошується, що висновки суду першої інстанції про недобросовісність дій позивача грунтуються на обставинах, досліджених судами, і висновках, зроблених у справі № 546/314/17, оскільки у вказаній справі з огляду на предмет і підстави позову позивач стверджував, що договір від 01 січня 2009 року був укладений, проте відповідач (той самий, що і у цій справі) неналежним чином виконував умови цього договору, що є підставою для його розірвання.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що позивач у межах розгляду цієї справи пов?язаний своїми попередніми заявами і твердженнями та не вправі їх змінювати, є цілком законним і логічним, узгоджується із сталою судовою практикою у спорах з подібними спірними правовідносинами.

Враховуючи обставини, встановлені у справі № 546/314/17, суд першої інстанції дав належну оцінку висновку почеркознавчої експертизи, а також тому факту, що договір підписаний від орендаря за допомогою факсиміле.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 4,62 га, що знаходиться на території Федіївської сільської ради Решетилівського району Полтавської області, що підтверджується копією державного акта на право власності на земельну ділянку серії РЗ № 652657, виданого 10 квітня 2002 року (а.с. 11).

25 травня 2002 року між ОСОБА_1 і ТОВ «БУРАТ-АГРО» укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 4,62 га терміном на 10 років з моменту його реєстрації. Договір зареєстрований у Федіївській сільській раді Решетилівського району Полтавської області, про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис № 248 (а.с.17-20). Згідно акта прийому-передачі земельної ділянки до договору б/н від 25 травня 2002 року ОСОБА_1 передав ТОВ «Бурат-Агро» земельну ділянку площею 4,62 га (а.с. 21).

Згідно копії договору оренди землі 01 січня 2009 року між ОСОБА_1 та ТОВ «БУРАТ-АГРО» в особі директора Дяченко Г.М. укладено договір оренди земельної ділянки площею 4,62 га, яка знаходиться на території Федіївської сільської ради Решетилівського району Полтавської області (державний акт РЗ № 652657). Договір укладено на 15 років і зареєстровано, про що 28 лютого 2012 року у Державному реєстрі земель вчинено запис (а.с.12-15). Згідно акту прийому-передачі земельної ділянки до договору оренди земельної ділянки від 01 січня 2009 року ОСОБА_1 передав, а ТОВ «Бурат-Агро» прийняло земельну ділянку загальною площею 4,62 га, що розташована на території Федіївської сільської ради Решетилівського району Полтавської області (а.с.16).

17 листопада 2021 року ОСОБА_1 направив ТОВ «Бурат-Агро» листа, в якому просив повернути йому земельну ділянку з кадастровим номером :00:013:0040, яка знаходиться у фактичному користуванні ТОВ «Бурат-Агро» без установлених законом підстав, оскільки будь-які договори та інші документи, які дають право ТОВ «Бурат-Агро» користуватись вказаною ділянкою він не підписував (а.с. 22).

З інформаційної довідки № 364401809 від 03 лютого 2024 року вбачається, що 29 липня 2020 року на підставі рішення Верховного суду від 25 березня 2020 року за ТОВ «Бурат-Агро» зареєстроване право оренди за договором оренди землі від 01 січня 2009 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:013:0040 (а.с.23-24).

ОСОБА_1 звертався до Решетилівського районного суду Полтавської області з позовом до ТОВ «Бурат-Агро» про припинення договору оренди землі шляхом його розірвання (справа № 546/314/17). Згідно позову ОСОБА_1 просив припинити шляхом розірвання договір оренди землі від 01 січня 2009 року щодо земельної ділянки площею 4,62 га, що належить йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії РЗ № 652657. Підставами позову ОСОБА_1 зазначав, що 01 січня 2009 року між сторонами укладено договір оренди землі, однак орендар всупереч умовам договору не переглядав розмір орендної плати, а його пропозицію щодо збільшення розміру орендної плати ТОВ «Бурат-Агро» відхилило (а.с. 49-52).

Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 07 лютого 2018 року у справі № 546/314/17, залишеним без змін Постановою Верховного Суду від 25 березня 2020 року, відмовлено у задоволенні, зокрема: позову ОСОБА_1 до ТОВ «Бурат-Агро» про розірвання договору оренди землі (а.с. 54-55).

Судовими рішеннями у справі № 546/314/17 установлено обставини, що підтверджують факт укладення договору оренди землі від 01 січня 2009 року.

Згідно копії довідки, виданої 27 лютого 2024 року ТОВ «Бурат-Агро», ОСОБА_1 в 2021-2023 роках було нараховано та виплачено орендну плату за договором оренди землі від 01 січня 2009 року (земельна ділянка з кадастровим номером :00:013:0040) (а.с.70).

Вказані обставини підтверджуються копіями: платіжного дорученням № 2347 від 23 грудня 2021 року, списку № 1 від 23 грудня 2021 року, платіжної інструкції № 648 від 27 грудня 2022 року, відомості на виплату від 29 грудня 2022 року, платіжної інструкції № 1869 від 23 листопада 2023 року, відомості на виплату від 23 листопада 2023 року (а.с. 71, 72, 73, 74, 75, 76).

Згідно висновку експерта № 564, складеного 27 листопада 2024 року за результатами проведеної судово-почеркознавчої експертизи по матеріалам цивільної справи № 546/145/24, підписи у графах: «Орендодавець ___ Г.О. Славко» на першій, другій, треті та четвертій сторінках договору оренди землі від 01 січня 2009 року, виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою (а.с. 175-179).

Згідно висновку експерта № 754, складеного 27 листопада 2024 року за результатами проведеної судово-почеркознавчої експертизи по матеріалам цивільної справи № 546/145/24, підпис у графі: «Орендар ___ Г.М. Дяченко» на четвертій сторінці договору оренди землі від 01 січня 2009 року, підпис від імені ОСОБА_2 нанесений за допомогою штемпельної фарби (чорнила) синього кольору з використанням рельєфного кліше підпису факсиміле (а.с. 190-195).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з такого.

Судами у справі № 546/314/17 установлено, що позивачі, одним з яких є ОСОБА_1 , та ТОВ «Бурат-Агро» 01 січня 2009 року уклали договори оренди землі строком на 15 років. Відповідач повністю виконував свої зобов`язання за договором оренди землі від 01 січня 2009 року, дотримувався умов договорів оренди, не порушував строків виплати орендної плати, орендна плата нараховувалась і виплачувалась відповідачем у розмірі, передбаченому договорами оренди. Судом також установлено, що обома сторонами спірних правочинів у передбаченому законом та договором оренди землі порядку були висловлені пропозиції щодо змін умов договорів оренди землі, однак згоди з цього питання сторони не досягли.

Дії ОСОБА_1 , який у 2017 році звертався до суду з позовом про розірвання договору оренди землі, а згодом пред`явив позов про усунення перешкод в користуванні переданої земельної ділянки та скасування рішення про його державну реєстрацію внаслідок неукладення договору оренди землі від 01 січня 2009 року суперечать його попередній поведінці, оскільки у справі № 546/314/17 ОСОБА_1 визначив підставою позову неналежне, на його думку, виконання умов договору оренди землі від 01 січня 2009 року орендарем та те, що між орендодавцем та орендарем не було досягнуто згоди щодо укладання додаткових угод про внесення змін до договору оренди у частині збільшення розміру орендної плати, проте у цій справі позивач зазначив, що договір оренди не підписував, тому він є неукладеним.

З огляду на судові рішення у справі № 546/314/17 позивачу було достеменно відомо, що договір оренди землі від 01 січня 2009 року на момент подачі позову та розгляду справи був чинним. тому позивач не міг не знати, що отримані від відповідача кошти є саме орендною платою за указаним договором оренди землі. З цих підстав посилання представника позивача у відповіді на відзив на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 07.07.2021 у справі №904/5303/19 та від 09.02.2021 у справі №922/3617/19 до застосування не підлягають.

Суд звернув увагу на те, що позивач подав позов у цій справі з вимогою про повернення належної йому земельної ділянки у зв`язку з тим, що він не підписував зазначеного договору, тільки 21 лютого 2024 року, тобто більш ніж через 15 років.

Оскільки судами становлено, що договір оренди землі виконувався його сторонами, відсутні підстави кваліфікувати його як неукладений. З огляду на ці обставини відсутні підстави вважати спірний правочин неукладеним у зв`язку з використанням орендарем факсиміле при підписанні цього договору.

Апеляційний суд, перевіряючи доводи апеляційної скарги, керується такими міркуваннями.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На переконання апеляційного суду рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням вимог статті 263 ЦПК України. Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 265 ЦПК України у рішенні навів мотивовані оцінки кожного аргументу, наведеного позивачем, послався не релевантні висновки Верховного Суду у конкретних справах з подібними спірними правовідносинами.

По суті доводи апеляційної повторюють доводи позову і позицію позивача у суді першої інстанції, яким суд дав вичерпні відповіді, з якими погоджується апеляційний суд.

Відповідно до ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду в іншій справі, не доказуються повторно при вирішенні спору між тими ж сторонами, тобто для застосування цієї норми закону не є обов?язковим єдність (тотожність) предмету і підстав спорів, тому посилання суду першої інстанції на обставини, досліджені судом, і висновки за результатами дослідження цих обставин у справі № 546/314/17, обгрунтованим.

Апеляційний суд, керуючись приписами ст.263 ЦПК України, враховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22, які є релевантними до спірних правовідносин.

У справі № 567/3/22 позивачка просила:

«зобов`язати ТОВ «Західна агровиробнича компанія» повернути їй спірну земельну ділянку;

скасувати рішення державного реєстратора КП «Реєстраційний центр» Городищенської сільської ради Октович О. П. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10 березня 2018 року, індексний номер рішення 40053528, щодо державної реєстрації права оренди ТОВ «Західна агровиробнича компанія», номер запису про інше речове право - 6666176, щодо спірної земельної ділянки, з одночасним припиненням такого права.»

Мотивувала заявлені вимоги такими обставинами:

«03 квітня 2021 року з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно їй стало відомо, що на належну їй земельну ділянку зареєстровано право оренди за ТОВ «Західна агровиробнича компанія», та підставою для державної реєстрації права оренди земельної ділянки вказано договір оренди землі від 04 квітня 2014 року, укладений між нею, як орендодавцем, та третьою особою - ТОВ «Захід Агро», як орендарем, а також зазначено додаткову угоду від 17 жовтня 2017 року (про заміну сторони та внесення змін до договору оренди землі), згідно з якими орендодавцем залишилася вона, а орендаря було замінено з ТОВ «Захід Агро» на нового орендаря ТОВ «Західна агровиробнича компанія».

Позивачка вказувала, що договір оренди землі та додаткову угоду до нього вона особисто не підписувала, інших осіб на їх підписання не уповноважувала, з нею як з власником земельної ділянки не узгоджували умови договору та додаткової угоди і їх примірники вона не отримувала, а тому вважає їх неукладеними. Факт реєстрації права оренди земельної ділянки на підставі спірних правочинів за ТОВ «Захід Агро» та ТОВ «Західна агровиробнича компанія» не може бути підтвердженням її волевиявлення на їх укладення.»

Таким чином, у межах вказаної справи позивачка мотивувала вимогу про повернення земельної ділянки і скасування рішення про державну реєстрацію права оренди тим, що договір оренди вона не підписувала, інших осіб на укладення договору оренди не уповноважувала, тобто договір, на підставі якого відповідач користується належною їй земельною ділянкою і на підставі якого зареєстроване право оренди, є неукладеним.

Верховний Суд, скасовуючи судові рішення судів попередніх інстанцій у справі № 567/3/22 і ухвалюючи власне рішення про відмову у задоволенні позову, виклав такі висновки.

«За змістом законодавчого регулювання, наведеного як у загальних положеннях про правочини, так і в спеціальних приписах глави 58 ЦК України, якщо договір оренди (найму) будівлі хоча й має ознаки неукладеного, але виконувався обома його сторонами, то така обставина захищає відповідний правочин від висновку про неукладеність і в подальшому він розглядається як укладений та чинний, якщо тільки не є нікчемним чи оспорюваним з інших підстав.

Тобто суду необхідно встановити не просто факт використання спірного майна орендарем, а й те, чи сплачував орендар за таке використання орендодавцю та його правонаступникам і чи приймали вони таку оплату.

У разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір оренди вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше)».

Об`єднана палата нагадує, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Очевидно, що дії позивача, який уклав 24 грудня 2013 року додаткову угоду до договору оренди землі від 19 листопада 2007 року № 61, а згодом пред`являє позов про визнання договору оренди землі від 19 листопада 2007 року № 61 неукладеним, суперечить його попередній поведінці (укладенню додаткової угоди та отриманню плати за користування земельною ділянкою) і є недобросовісним. Договір оренди землі від 19 листопада 2007 року № 61 є укладеним після досягнення сторонами усіх істотних умов, а це відбулося 19 листопада 2007 року за життя орендодавця і за його підписом і підстав вважати спірний договір неукладеним немає (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18)).

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має право на оспорення документу (наприклад, свідоцтва про право на спадщину) чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 450/2286/16-ц (провадження № 61-2032св19)).

Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). З урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19 (провадження № 61-8829сво21)).

У справі, що переглядається:

при зверненні із позовом ОСОБА_1 посилалася на те, що договір оренди землі та додаткову угоду до нього вона особисто не підписувала, інших осіб на їх підписання не уповноважувала, з нею як з власником земельної ділянки не узгоджували умови договору та додаткової угоди і їх примірники вона не отримувала, а тому вважає їх неукладеними;

при задоволенні позову суди вважали, що відповідач не спростував доводів позивача про неукладення та непідписання нею договору оренди землі від 04 квітня 2014 року та додаткової угоди від 17 жовтня 2017 року до нього. Оскільки відповідач не довів у встановленому законом порядку законності підстав користування належною позивачу земельною ділянкою, якою ТОВ «Західна агровиробнича компанія» продовжує користуватися, чим порушуються права на користування та розпорядження належним позивачу майном;

суди не звернули уваги на те, що належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача;

ОСОБА_1 позовних вимог про визнання відсутнім права оренди не заявляла. У зв`язку із цим відсутні підстави для кваліфікації договору оренди землі та додаткової угоди до нього як неукладених;

тому в задоволенні позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора КП «Реєстраційний центр» Городищенської сільської ради Октович О. П. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10 березня 2018 року, індексний номер рішення 40053528, щодо державної реєстрації права оренди ТОВ «Західна агровиробнича компанія», номер запису про інше речове право - 6666176, щодо спірної земельної ділянки, з одночасним припиненням такого права, належить відмовити з огляду на обрання позивачем неналежного способу захисту;

у суді першої інстанції ТОВ «Західна агровиробнича компанія» посилалася на те, що ОСОБА_1 отримувала орендну плату від відповідача, що підтверджується копією відомості про виплату готівки № 1 від 27 квітня 2020 року (т. 1, а.с. 170), вставним аркушем до додатка № 1 (т. 1, а. с. 171, 172), платіжним дорученням № 9111;

Об`єднана палата зауважує, що обставини добросовісності орендодавця ОСОБА_1 належить оцінювати за умови звернення орендодавця із позовом про визнання відсутнім права оренди, якої у цій справі позивачка не заявляла.

За таких обставин, суди зробили помилковий висновок про наявність підстав для задоволення позову.

…

Належним способом захисту прав орендодавця, який вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача.»

У межах розгляду цієї справи предметом спору є вимоги про: про усунення перешкод у користуванні земельною ділянко шляхом її повернення позивачу і скасування рішення про державну реєстрацію права оренди.

Підставою заявлених вимог є твердження про неукладеність договору оренди землі.

Вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди не заявлена.

Судовими рішеннями у справі № 546/314/17 встановлені факти: укладення договору оренди від 01 січня 2009 року і його виконання ТОВ «Бурат-Агро».

Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції виконав вимоги ст.89, ст.264, ст.265 ЦПК України, дав належну оцінку встановленим фактам, які підтверджені відповідними доказами, зробив правильні по суті висновки по заявленим вимогам і у рішенні навів мотивовані оцінки аргументів сторін, а також мотиви прийняття і відхилення наданих у справу доказів.

В апеляційній скарзі відсутні посилання на обставини і відповідні докази, які б ставили під сумнів обгрунтованість висновків суду першої інстанції по суті спору.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката Клименка Василя Володимировича, представника ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 05 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 07 липня 2025 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді: А.І. Дорош

В.М.Триголов