Справа № 603/744/24
Провадження №2/603/49/2025
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 липня 2025 року м. Монастириська
Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:
головуючого судді Галіяна І. М.,
секретар судового засідання Бішко І. М.,
за участі позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Андрусенка І. Я., представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Кравець М. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Монастириської міської ради, про позбавлення батьківських прав,
Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Андрусенко І. Я., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Монастириської міської ради (далі орган опіки та піклування), в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, за час перебування в шлюбі з відповідачем у них народилася дочка ОСОБА_3 , яка після розірвання шлюбу в грудні 2021 року залишилася проживати разом із нею. Відповідач декілька років ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. За вказаний період ОСОБА_2 не цікавився життям дочки, її здоров`ям, навчанням, досягненнями, жодного разу не спілкувався з дочкою та не відвідував її, хоча йому достовірно відомо про місце проживання доньки. Окрім того, ОСОБА_2 нерегулярно сплачує аліменти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, вважає, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати.
Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 17.12.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом та призначено в справі підготовче засідання. Цією ж ухвалою задоволено клопотання представника позивача і доручено органу опіки та піклування надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору, який виник між сторонами.
Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 06.05.2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано в Державної прикордонної служби України, військової частини НОМЕР_1 і Головного управління ДПС у Тернопільській області запитувану представником інформацію.
Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 20.05.2025 року в справі закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду по суті. Також цією ухвалою задоволено заяву представника позивача про допит свідків та викликано в судове засідання для допиту як свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .
Протокольною ухвалою суду від 19.06.2025 року задоволено клопотання представника позивача про допит як свідка ОСОБА_7 .
Протокольною ухвалою суду від 01.07.2025 року постановлено провести заочний розгляд у цій справі та ухвалити заочне рішення.
Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Андрусенко І. Я. в судовому засіданні підтримали позов з мотивів, наведених в ньому.
Позивачка додатково пояснила суду, що ОСОБА_2 загалом не виконує свої батьківські обов`язки від моменту народження дочки, а з листопада 2022 року відповідач взагалі не контактував з дитиною, не вітав з днем народження, не надсилав жодних подарунків, не цікавився її здоров`ям та потребами. Відповідач ніколи не допомагав з лікуванням дочки, не цікавився її навчанням. Позивачка зазначає, що не чинила жодних перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні з дочкою, адже хотіла, щоб у дочки був батько. На початку 2022 року ОСОБА_2 намагався відновити стосунки із нею, проте зацікавленості дочкою не проявляв. Згодом, у листопаді 2022 року, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_2 вдався до фізичного насильства. Після цього вона припинила будь-які стосунки з відповідачем. ОСОБА_2 , у свою чергу, не намагався побачитись з дитиною, чи поспілкуватися з нею, хоча йому відомо, де проживає дочка, а також відомий її (позивачки) номер телефону. Звертає увагу на те, що відповідач сплачував аліменти лише в примусовому порядку. Натомість останні пів року вона не отримує аліменти, через те, що ОСОБА_2 самовільно залишив військову частину і позбавлений грошового утримання. Оскільки зараз вона перебуває в декреті, у забезпеченні дочки їй допомагає її теперішній чоловік. Останній ставиться до ОСОБА_8 як до своєї рідної дитини та бажає в майбутньому її усиновити. Водночас ОСОБА_9 вважає чоловіка позивачки своїм рідним батьком та останні два роки називає його татом.
Відповідач ОСОБА_2 повторно не з`явився в судове засідання, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву не подав.
Представник органу опіки та піклування Кравець М. В. в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування, а також пояснила, що при ухвалені висновку про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав орган опіки та піклування, серед іншого, врахував ту обставину, що відповідач перебуває на військовій службі та проходить лікування у зв`язку із отриманим пораненням.
Суд встановив такі обставини.
Сторони перебували у шлюбі, який розірвано заочним рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 23.12.2021 року (справа № 603/559/21). Після розірвання шлюбу позивачці відновлено дошлюбне прізвище « ОСОБА_10 ».
Від вказаного шлюбу в сторін народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 22.01.2020 року.
08.11.2023 року ОСОБА_11 та ОСОБА_12 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 08.11.2023 року. Після реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_13 ».
Згідно з довідкою № 25 від 06.11.2024 року, виданою закладом дошкільної освіти «Казка» м. Монастириська Тернопільської області, дочка сторін ОСОБА_3 з 22.11.2022 року відвідує вказаний заклад дошкільної освіти. Із заявою про зарахування ОСОБА_3 зверталась її матір ОСОБА_1 . Згідно з інформацією вихователів дитину супроводжує до навчального закладу та забирає після занять її мати. Остання постійно спілкується з вихователями, цікавиться дошкільним життям дитини, бере активну участь в організації її дошкільного розвитку, дбає про належні умови для розвитку природних задатків, нахилів та здібностей дочки. Батько, ОСОБА_2 , за весь час перебування дитини в дошкільному навчальному закладі жодного разу не приходив, святкові заходи не відвідував, із вихователями не спілкувався та життям дитини в закладі не цікавився.
18.10.2021 року Монастириський районний суд Тернопільської області видав судовий наказ (справа № 603/560/21) про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.10.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до розрахунку зі сплати аліментів згідно з виконавчим листом № 603/560/2021 від 18.10.2021 року станом на 01.02.2025 року заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів становила 2979,50 грн.
Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів згідно з виконавчим листом № 603/560/2021 від 18.10.2021 року станом на 01.04.2025 року заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів становила 8938,50 грн.
Зі змісту відповіді ІНФОРМАЦІЯ_2 № 1729/943 від 13.02.2025 року видно, що ОСОБА_2 04.04.2022 року був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації.
Згідно з відповіддю командира військової частини НОМЕР_1 № 1540/1661 від 14.05.2025 року ОСОБА_2 був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, і проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 04.04.2022 року. Проте 13.11.2024 року ОСОБА_2 самовільно залишив військову частину, у зв`язку з чим з 26.02.2025 року він увільнений від займаної посади та зарахований у розпорядження командира вказаної військової частини. Місце перебування ОСОБА_2 невідоме.
До відповіді долучені копії відповідних наказів т. в. о. командира військової частини НОМЕР_1 про прийняття ОСОБА_2 на військову службу (№ 3 від 04.04.2022 року), про призупинення грошового забезпечення (№ 349 від 13.11.2024 року), про зарахування ОСОБА_2 у розпорядження командира військової частини (№ 59 від 26.02.2025 року).
Зі змісту відповіді Служби у справах дітей Монастириської міської ради № 345/02-01 від 22.11.2024 року видно, що ОСОБА_2 у період з 2022 року до 22.11.2024 року не звертався до органу опіки та піклування, а також Служби у справах дітей щодо здійснення йому перешкод у спілкуванні з його дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно з висновком, затвердженим рішенням виконавчого комітету Монастириської міської ради № 3 від 14.01.2025 року, орган опіки та піклування виконавчого комітету Монастириської міської ради вважає за недоцільне позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Як видно зі змісту висновку органу опіки та піклування, ОСОБА_2 у телефонній розмові та письмових поясненнях від 03.01.2025 року заперечував проти позбавлення його батьківських прав та водночас посилався на те, що позивачка ОСОБА_1 забороняла йому і його родичам бачитись з дитиною. Оскільки він проходив службу в ЗСУ та за останні місяці отримав травму і переніс операцію, у нього не було можливості звернутися до Служби у справах дітей. Також в телефону режимі ОСОБА_2 взяв участь в засіданні комісії з питань захисту прав дитини, під час якого категорично заперечував проти позбавлення його батьківських прав.
Враховуючи вищевикладене, зважаючи на відсутність негативної характеристики відповідача, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, орган опіки та піклування дійшов висновку, що ОСОБА_1 не надала доказів, які б свідчили про умисне ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків. Водночас орган опіки та піклування попередив ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків щодо виховання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
До матеріалів справи також долучено документи, на підставі яких був прийнятий вищевказаний висновок.
Так, відповідно до акта обстеження умов проживання малолітньої ОСОБА_3 від 02.01.2025 року встановлено, що позивачка ОСОБА_1 разом з дочкою ОСОБА_3 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ними за вказаною адресою також проживають ОСОБА_12 (чоловік позивачки) та ОСОБА_15 (син позивачки). За результатами проведеного обстеження встановлено, що умови проживання ОСОБА_3 задовільні, відповідають загальноприйнятим нормам, у дитини є окрема кімната, місця для навчання, гри та відпочинку, рівень задоволення індивідуальних потреб дитини достатній. Зі слів ОСОБА_1 остання перебуває у декретній відпустці, а тому утриманням сім`ї займається її чоловік. Батько дитини ( ОСОБА_2 ) сплачує аліменти приблизно один раз на два місяці.
Відповідно до довідки про проведену бесіду від 02.01.2025 року начальник Служби у справах дітей Монастириської міської ради 02.01.2025 року у присутності ОСОБА_1 провела бесіду з малолітньою ОСОБА_3 щодо участі батька, ОСОБА_2 , у вихованні дитини. Зі змісту цієї довідки видно, що дитина спокійна, доброзичлива, зацікавлена візитом сторонніх людей. Під час бесіди легко йде на контакт, відповідає на питання повними реченнями. Взаємини дитини з матір`ю доброзичливі, теплі, щирі. ОСОБА_9 з прихильністю відноситься до вітчима (чоловіка матері), розказуючи про нього як про свого тата. На запитання про тата ОСОБА_16 практично не реагує, не розуміючи про кого йде мова. Мама пояснює, що дитина його не пам`ятає та не знає.
Згідно з довідкою № 1101 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 04.11.2024 року позивачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Разом із нею за вищевказаною адресою зареєстрована ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
У письмових поясненнях від 03.01.2025 року відповідач ОСОБА_2 заперечив проти позбавлення його батьківських прав стосовно дочки, оскільки це його єдина дитина, яку він любить і дорожить нею. Зазначає, що він також сплачує аліменти. Проте ОСОБА_1 забороняє йому та його родичам бачитись із дочкою. Оскільки він проходив службу в ЗСУ та за останні місяці отримав травму і переніс операцію, у нього не було можливості звернутися до Служби у справах дітей. Тому вважає несправедливою цю справу стосовно нього. Зазначає, що бажає брати участь у житті дочки.
23.05.2025 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до органу опіки та піклування Монастириської міської ради зі скаргою щодо невиконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків стосовно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказана скарга мотивована тим, що протягом шести місяців від початку розгляду судом справи про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав останній не змінив ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, не відвідує дочку, не цікавиться її життям, здоров`ям та розвитком. У зв`язку з наведеним позивачка просила ще раз розглянути питання про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.
26.05.2025 року Служба у справах дітей Монастириської міської ради надіслала відповідачу лист із повторним письмовим попередженням про необхідність змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання доньки ОСОБА_3 .
20.06.2025 року ОСОБА_1 знову звернулася зі скаргою до органу опіки та піклування Монастириської міської ради щодо невиконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків.
Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_4 , яка є сестрою позивачки, надала суду показання, що ОСОБА_2 ніколи не був зацікавлений у виховані дочки, не бажав проводити з нею час, спілкуватися. Відповідача не цікавили потреби дитини, а вільний час він проводив у своє задоволення. Востаннє свідок бачила ОСОБА_2 приблизно 3-4 роки тому. Свідок часто спілкується і бачиться із сестрою та її дочкою. Проте не пригадує, щоб ОСОБА_9 коли-небудь запитувала про свого біологічного батька. Остання вважає своїм батьком теперішнього чоловіка позивачки, який займається вихованням та утриманням дитини і ставиться до неї як до своєї рідної дочки.
Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_5 , яка є сусідкою ОСОБА_1 , надала суду показання, що востаннє бачила відповідача щонайменше 3 роки тому, а за місцем проживання його дочки ніколи. Свідок також не бачила, щоб відповідач проводив свій час разом із дочкою. Свідку відомо, що стосунки між ОСОБА_3 і теперішнім чоловіком позивачки дуже прихильні. Останній ставиться до ОСОБА_8 як до своєї рідної дочки, а ОСОБА_9 вважає його своїм батьком. Чому ОСОБА_2 не приїжджає до дочки свідку не відомо.
Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_6 , яка є сусідкою ОСОБА_1 , надала суду показання, що за останні чотири з половиною роки жодного разу не бачила ОСОБА_2 . Свідку відомо, що відповідач не спілкується з дочкою. Останньою опікується теперішній чоловік позивачки, якого ОСОБА_9 називає своїм татом.
Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_7 , яка є дружиною хрещеного батька дочки сторін, надала суду показання, що востаннє бачила ОСОБА_2 у листопаді 2022 році. З моменту народження дочки відповідач часто був відсутній за місцем проживання, а всіма побутовими питаннями займалася позивачка. ОСОБА_2 часто залишав позивачку з дочкою на декілька днів і не повідомляв про місце свого перебування. У певний момент ОСОБА_2 переїхав жити в м. Івано-Франківськ, а згодом сторони розірвали шлюб. Після початку повномасштабного вторгнення сторони відновили спілкування. Проте, як свідку відомо зі слів позивачки, ОСОБА_2 не хотів проводити час з дочкою, часто брехав, інколи поводився агресивно. В листопаді 2022 року на святкуванні заручин свідка відповідач ОСОБА_2 , перебуваючи в стані сп`яніння, поводився агресивно. Того ж дня, через декілька годин, коли ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повернулися додому, свідку зателефонувала позивачка і повідомила, що ОСОБА_2 її вдарив, у зв`язку з чим попросила про допомогу. Після цього відносини між сторонами остаточно припинилися і відповідач приблизно 3 роки не бере жодної участі в житті дочки. Зараз ОСОБА_2 є чужою людиною для ОСОБА_8 , яка не вважає його своїм батьком.
Допитаний як свідок ОСОБА_12 , який є чоловіком позивачки, надав суду показання, що він проживає разом з дружиною ОСОБА_1 та двома їхніми дітьми ОСОБА_17 і ОСОБА_18 . Свідок зазначив, що ОСОБА_9 спочатку зверталася до нього по імені, проте згодом почала називати татом. Ще до одруження з позивачкою він опікувався ОСОБА_17 , допомагав в її утримані, лікуванні. Приблизно з листопада 2022 року відповідач ОСОБА_2 самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків та перестав брати будь-яку участь в житті дочки. Протягом вказаного періоду свідок часто бачив ОСОБА_2 у м. Монастириська. Останній, до прикладу, неодноразово приходив до свого товариша, який працює разом зі свідком в пожежно-рятувальній частині. Проте відповідач жодного разу не запитував у нього про дочку. Відповідач не цікавиться життям, здоров`ям доньки, не відвідував її в лікарні після проведеної операції, не надає дочці жодної допомоги.
Допитана в судовому засідання малолітня дочка сторін ОСОБА_3 пояснила суду, що проживає разом з батьком ОСОБА_19 , матір`ю ОСОБА_20 і братом ОСОБА_18 . Її батько, який проживає разом з ними вже багато років, працює пожежником (рятувальником). В майбутньому вона також бажає стати пожежником. ОСОБА_3 також пояснила, що має окрему кімнату, різні іграшки, книжки, що їй купують тато з мамою.
Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав.
Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.
Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно з ч. 1 ст. 12 вказаного Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
У ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Приписами ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Статтею 164 СК України передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав.
Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який суд може застосувати у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері (висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 04.09.2019 року в справі № 211/559/16-ц).
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Згідно з п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
У постанові від 26.01.2022 року (справа № 203/3505/19) Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків/одного з батьків батьківських прав.
У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що, за загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Водночас, якщо з моменту проживання дитини з одним із батьків пройшов значний період часу, інтереси дитини в такому разі можуть превалювати над інтересом того з батьків, який бажає відновити сімейні відносини зі своєю дитиною (див. постанову Верховного Суду від 19.02.2025 року у справі № 147/277/24).
Частинами 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів про позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Водночас суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).
Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться життям малолітньої дочки, не піклується про її фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує дитині медичний догляд, несистематично сплачує аліменти на її утримання. Малолітня ОСОБА_3 проживає і виховується в стійкому сімейному середовищі матері ОСОБА_1 та її чоловіка ОСОБА_12 , які створили належні умови для фізичного і духовного розвитку дитини. Останнього малолітня дочка сторін називає своїм батьком.
Відповідач двічі був попереджений про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків: вперше органом опіки та піклування у висновку від 14.01.2025 року про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, вдруге Службою у справах дітей Монастириської міської ради у листі від 26.05.2025 року. Проте в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що протягом вказаного періоду, як і протягом розгляду цієї справи судом, ставлення ОСОБА_2 до виконання своїх батьківських обов`язків змінилось. Знаючи про можливе позбавлення батьківських прав, відповідач також не виявив бажання взяти участь у розгляді цієї справи чи надати суду свої пояснення. А тому лише той факт, що ОСОБА_2 заперечував проти позбавлення його батьківських прав, зважаючи на поведінку відповідача, не може свідчити про його інтерес до дитини, реальне бажання змінити свою поведінку.
З огляду на наведене суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Монастириської міської ради про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав. На переконання суду, вказаний висновок є недостатньо обґрунтованим, таким, що не відповідає фактичним обставинам справи та суперечить інтересам дитини сторін. Окрім того, під час прийняття вказаного висновку орган опіки та піклування врахував доводи відповідача стосовно продовження проходження ним військової служби та перебування на лікуванні у зв`язку з отриманими пораненнями. Вказане, як встановлено в судовому засіданні, не відповідає дійсності, оскільки з 13.11.2024 року відповідач самовільно залишив військову частину і місце його перебування невідоме.
Таким чином суд висновує, що ОСОБА_2 не цікавиться життям дочки та свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, що є наслідком його винної поведінки і що слугує підставою для позбавлення його батьківських прав. Отже, у цій справі наявні виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить Конвенції про права дитини, і в такому випадку суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.
Дослідивши та проаналізувавши наявні в справі докази, надавши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів в їх сукупності, заслухавши в судовому засіданні думку малолітньої ОСОБА_3 , суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
У силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1211,20 грн сплаченого судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 141, 164 СК України, ст. ст. 4, 12, 13, 81, 89, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Монастириської міської ради, про позбавлення батьківських прав задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьківських прав щодо його малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн 20 (двадцять) коп. сплаченого судового збору.
Копію заочного рішення направити відповідачу протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .
Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .
Повне рішення складено 03.07.2025 року.
Головуючий суддя І. М. Галіян