РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 570/2006/25

24 червня 2025 року м. Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя Цвіркун О. С.

з участю секретаря Забейди А.В.

представника позивача - адвоката Дупака В.Г.

відповідачки - ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_2

представника відповідача ПАТ НАСК "Оранта" - Атаманчук А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства національної страхової компанії "Оранта" про стягнення матеріальної та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_3 звернулася з позовом до ПАТ НАСК «Оранта», ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, в якому просить суд стягнути з ПАТ НАСК «Оранта» 10050 грн. матеріальної шкоди, стягнути з ОСОБА_1 84059,77 грн. матеріальної шкоди та 40000 грн. моральної шкоди, та стягнути солідарно з відповідачів 14200 грн. за проведення експертизи, 40000 грн. витрат на правову допомогу, 2840,60 грн. сплаченого судового збору.

В обґрунтування позову зазначає, що 10.07.2024 близько 09-20 відповідачка ОСОБА_1 керуючи автомобілем Volkswagen Tiguan д.н.з. НОМЕР_1 рухаючись зі сторони с.Мала Любаша в напрямку нерівнозначного нерегульованого перехрестя з автодорогою Н-25 в порушення вимог ПДР перед початком виїзду на перехрестя випадково сплутала педалі гальм та газу, в результаті чого здійснила зіткнення з автобусом Mercedes Benz 412D д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , який наближався до перехрестя по головній дорозі. В результаті ДТП пасажир автобуса отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Вказує, що ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 19.12.2024 відповідачку ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням сторін. Зазначає, що автобус Mercedes Benz 412D д.н.з. НОМЕР_2 належав на праві власності ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а спадкоємцем його майна є ОСОБА_3 . Вказує, що ПАТ НАСК «Оранта» було здійснено виплату позивачці в розмірі 149950 грн., а згідно полісу ліміт за шкоду майну складає 160000 грн. Згідно висновку експерта вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Mercedes Benz 412D д.н.з. НОМЕР_2 в наслідок ДТП складає 244059,77 грн., а тому вважає що з ПАТ НАСК «Оранта» підлягає стягнення різниця 10050 грн. (160000 149950).

Також вказує, що оскільки вартість матеріального збитку складає 244059,77 грн., що вище межі страхової суми, то з відповідачки ОСОБА_1 підлягає до стягнення різниця матеріальної шкоди в сумі 84059,77 грн.

Окрім того вказує, що враховуючи вимоги розумності і справедливості та, зважаючи на отримані душевні страждання, порушення емоційного стану та фізичні наслідки вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди має становити 40000 грн.

06.06.2025 від представника ПАТ НАСК «Оранта» надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого в задоволені вимоги про стягнення з ПАТ НАСК «Оранта» матеріальної шкоди просить відмовити за безпідставністю та незаконністю.

В обґрунтування відзиву зазначає, що згідно звіту №47711 від 18.03.2025 розмір матеріального збитку становить 448394,84 грн., що дорівнює ринковій вартості автобуса, тоді як вартість відновлювального ремонту становить 761992,23 грн. То за таких умов, коли вартість ремонту транспортного засобу перевищує його ринкову вартість він вважається тотально знищеним.

Вказує, що якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрат на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Зазначає, що з позивачкою було узгодженого суму страхового відшкодування у розмірі 150000 грн., що викладено в узгодженні суми страхового відшкодування за страховим випадком від 16.04.2025. Підписуючи дане узгодження позивачку було повідомлено про те, що ця сума є остаточною виплатою та не підлягає перегляду та оскарженню. Після сплати страхового відшкодування всі зобов`язання страховика за цим випадком вважаються припиненими.

24.06.2025 від представника відповідачки Сергатюк В.Д. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого в задоволені позову просить відмовити в повному обсязі.

В обгрунтування відзиву зазначає, що станом на момент ДТП автобус Mercedes Benz 412D д.н.з. НОМЕР_2 не належав позивачці, а тому вона безпідставно звернулася з даним позовом.

Також вказує, що позивачці не були спричинені моральні страждання з боку ОСОБА_1 , а тому враховуючи конкретні обставини справи, не є доведеним розмір відшкодування можливої спричиненої моральної шкоди.

Окрім того вказує, що розмір витрат на правову допомогу є завищеним, а також, що стороною позивача не було надано суду достатніх доказів понесених витрат, а саме договору про надання правничої допомоги, доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, детального опису робіт виконаних адвокатом.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ПАТ НАСК «Оранта» в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши пояснення сторін, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (стаття 10 ЦПК України).

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 10 липня 2024 року, приблизно о 09 год. 20 хв., у світлу пору доби, керуючи технічно справним автомобілем VOLKSWAGEN TIGUAN, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі місцевого значення О-181006 H-25-Борщівка, зі сторони с.Мала Любаша Рівненської області, у напрямку нерівнозначного нерегульованого перехрестя вказаної дороги з автодорогою Н-25 Городище-Рівне-Старокостянтинів, на відрізку 121 км+500м., що неподалік м.Костопіль Рівненського району, Рівненської області.

Одночасно, по автодорозі Н-25 Городище-Рівне-Старокостянтинів, рухався автобус MERCEDES BENZ 412D, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , що здійснював регулярні перевезення пасажирів за маршрутом «Городище-Дубровиця-Рівне АС Чайка», котрий наближався до вищевказаного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, зі сторони м.Сарни Рівненської області у напрямку м.Рівне Рівненської області.

Перед вказаним перехрестям доріг, ОСОБА_1 , в порушення вимог дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу» та пункту 16.11 Правил дорожнього руху України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, маючи об`єктивну можливість своїми односторонніми діями забезпечити безпеку дорожнього руху, не врахувала дорожню обстановку, не впевнилася, що її дії будуть безпечними та не створять небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпеки дорожнього руху, перед початком виїзду на перехрестя, випадково сплутавши педалі гальм та газу, не виконала вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», продовжила рух, не надавши переваги у русі на першочерговий проїзд перехрестя автобус MERCEDES BENZ 412D, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , який наближався до нерегульованого перехрестя проїзних частин по головній дорозі, та раптово і в безпосередній близькості виїхала на смугу руху даного транспортного засобу, де допустила зіткнення з ним, водій якого був позбавлений технічної можливості цього уникнути по незалежних від нього технічних причинах.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автобусу MERCEDES BENZ 412D, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді: рани волосистої частини голови, закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу мозку, садна лівого ліктя та закритого перелому четвертого лівого ребра, які згідно висновку судово- медичної експертизи відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Встановлено, що за фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди, органом досудового слідства були внесені відомості до ЄРДР №0000288 за ч.1 ст.286 КУпАП, що підтверджується витягом з ЄРДР (а.с.17).

З ухвали Костопільського районного суду Рівненської області №564/4075/24 від 19.12.2024 судом встановлено, що ОСОБА_1 , яка обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 ККУ, на підставі ст.46 ККУ звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням винного з потерпілою. Кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 ККУ щодо ОСОБА_1 внесене до ЄРДР №0000288 від 10.07.2024 закрити (а.с.30-31).

Окрім того, з вказаної ухвали судом встановлено, що ОСОБА_1 свою вину визнала, щиро розкаялася.

З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу судом встановлено, що власником автомобіля MERCEDES BENZ 412D, реєстраційний номер НОМЕР_2 є ОСОБА_5 (а.с.28).

Встановлено, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, а спадкоємцем всього його майна є позивачка ОСОБА_3 , що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №71856057 від 20.03.2023 та свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с.27, 32).

З полісу №219042994 судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідачки ОСОБА_1 , як водія автомобіля VOLKSWAGEN TIGUAN, реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у ПАТ НАСК «Оранта». Страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну становить 160000 грн.

Судом встановлено, позивачка звернула із повідомлення і заявою про виплату страхового відшкодування до страховика 27.01.2025 року, 29.01.2025 року представником ПАТ «НАСК «ОРАНТА» було оглянуто пошкоджений автомобіль та складено протокол огляду. Згідно огляду пошкодженого автобуса було встановлено, що відновлення його недоцільно, що підтверджується матеріалами справи.

Встановлено, що для визначення розміру збитку в порядку ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховою компанією було замовлено висновок в оцінювача ОСОБА_7 , що діє на підставі сертифіката суб`єкта оціночної діяльності № 141/2024 від 19.03.2024 року.

Згідно Звіту № 47711 від 18.03.2025 року розмір матеріального збитку становить 448394,84 грн., що дорівнює ринковій вартості автобуса, а відновлювального ремонту становить 761992,23 грн.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка діяла на момент укладення страхового полісу №219042994 (23.01.2024), транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином закон вказує, що потерпілий має можливість стягнути із страховика та/або винуватця ДТП виключно матеріальний збиток як різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП (утилізаційна вартість).

Такий висновок викладений і у постанові КЦС ВС від 17.02.2021 у справі № 753/11069/16-ц, згідно якого суд вважає неможливим задовольнити вимоги позивача щодо стягнення на його користь матеріального збитку, визначеного як вартість автомобіля до ДТП і одночасно залишенням такого автомобіля у позивача, оскільки у справі відсутній розрахунок утилізаційної вартості автомобіля (після ДТП). В такому випадку суд позбавлений можливості встановити правомірний розмір збитку, а тому позовні вимоги не можуть бути задоволені.

Судом встановлено, що для визначення вартості автобуса Mercedes Benz 412 D, д.н.з. НОМЕР_2 після ДТП оцінювачем було складено висновок вартості придатних залишків № 47711/1 від 18.03.2025 року, згідно якого вартість автобуса після ДТП становить 188123,34 грн.

Встановлено, що розмір збитку згідно оцінок ОСОБА_7 становив 448394,84 грн. (розмір матеріального збитку ) 188123,34 грн. (вартість автобуса після ДТП) = 260271,50 грн., що значно перевищує ліміт відповідальності страховика (160000 грн).

Судом встановлено, що між ПАТ «НАСК «ОРАНТА» та ОСОБА_3 було узгоджено суму страхового відшкодування у розмірі 150000,00 грн., що викладено в Узгодженні суми відшкодування за страховим випадком ОСЦПВВНТЗ від 16.04.2025 року. Підписуючи дане узгодження, позивачку було повідомлено про те, що ця сума є остаточною виплатою та не підлягає перегляду та оскарженню. Після сплати страхового відшкодування всі зобов`язання страховика за цим випадком вважаються припиненими.

Встановлено, що для виплати було складено страховий акт № ОЦВ-У-24-17-12831/1 на суму 150000,00 грн., яку було сплачено на рахунок позивачки, що підтверджується платіжною інструкцією №23624 від 22.04.2025 року.

Верховний Суд у постанові КЦС ВС від 13 грудня 2023 року по справі № 759/28079/21, зробив такий висновок, що стягуючи зі страховика на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 10 000 грн, як різницю між визначеним страховим полісом лімітом відповідальності страховика та виплаченою страховиком узгодженою сумою, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, з огляду на наявність заяви про страхове відшкодування із узгодженим сторонами розміром страхового відшкодування дійшов необґрунтованого висновку про покладення на страховика обов`язку виплати понад узгоджену суму.

Доктрина заборони суперечливої поведінки, базується зокрема на тому, що ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Відповідно до ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відповідач ПАТ «НАСК «ОРАНТА» виконав свої зобов`язання за полісом №219042994 від 23.01.2024 року по страховому випадку, що стався 10.07.2024 року в повному обсязі, а саме виплатив позивачці узгоджену суму страхового відшкодування у повному обсязі, а тому у задоволенні вимог позивачки ОСОБА_3 до ПАТ НАСК «ОРАНТА» слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ст.1229 ЦК України, страхові виплати (відшкодування) спадкуються на загальних підставах. Якщо страхувальник у договорі страхування призначив особу, до якої має перейти право на одержання страхової виплати у разі його смерті, це право не входить до складу спадщини.

Згідно ст.1230 ЦК України, до спадкоємця переходить право на відшкодування збитків, завданих спадкодавцеві у договірних зобов`язаннях, або право на відшкодування збитків, що належало спадкодавцеві відповідно до закону.

Оскільки, власник автобуса Mercedes Benz 412 D, д.н.з. НОМЕР_2 помер, а позивачка є спадкоємцем його майна, та до складу спадщини входить автобус Mercedes Benz 412 D, д.н.з. НОМЕР_2 , то ОСОБА_3 є належним позивачем у даній справі, а тому доводи представника відповідачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 є безпідставними.

Судом встановлено, що позивачкою з метою встановлення розміру завданих збитків було замовлено, експертизу, та відповідно до висновку експерта №555.25СЕ від 12.02.2025, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Mercedes Benz 412 D, д.н.з. НОМЕР_2 пошкодженого 10.07.2024, станом на момент ДТП становить 244059,77 грн., а ринкова вартість, з урахуванням пошкоджень наявних після ДТП 10.07.2024 станом на момент ДТП становить 12852 грн (а.с.33-53).

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14.12.2021 р. у справі № 147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням.

Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи. чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом № 1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату).

Судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідачки ОСОБА_1 та отримання позивачкою від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 150000 грн. Предметом спору є недостатність, на думку позивачки, суми страхового відшкодування.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 6114827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19).

Таким чином, оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачці ОСОБА_3 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідачки ОСОБА_1 , перевищує виплачений позивачці розмір страхового відшкодування, то із відповідачки ОСОБА_1 , як винної особи, на користь позивачки підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди 244059,77 грн. (вартість матеріального збитку внаслідок ДТП) та отриманим страховим відшкодуванням 150000 грн., яка дорівнює 94059,77 грн.

Однак, враховуючи положення ч.2 ст.264 ЦПК України, відповідно до якого при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивачки ОСОБА_3 84059,77 грн.(в межах позовних вимог) у відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Що стосується заперечень представника відповідачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 про те, що дата ДТП зазначена у висновку експерта №555.25СЕ 10.07.2025, в той час як ДТП відбулося 10.07.2024, то суд їх до уваги не приймає, оскільки предметом дослідження був автомобіль Mercedes Benz 412 D, д.н.з. НОМЕР_2 , який отримав пошкодження в наслідок ДТП 10.07.2024, даний факт ніким не заперечується.

Окрім того, зазначення експертом дати ДТП 10.07.2025, яка навіть ще не настала, замість правильної 10.07.2024 є технічною опискою, а тому суд вважає зазначений висновок експерта належним та допустимим доказом у даному випадку.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

В частині першій статті 1167 зазначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ВС №372/3192/18 від 25.08.2020 р.).

Відшкодування моральної шкоди не може використовуватися як спосіб збагачення потерпілого, тому розмір стягнення не може перевищувати суму, достатню для розумного задоволення потреб потерпілого.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Таким чином, при вирішенні питання про розмір моральної шкоди завданої відповідачкою ОСОБА_1 внаслідок вчинення зазначеної ДТП, суд враховуючи принцип розумності та справедливості, глибину фізичних та душевних страждань позивачки, та приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 завданої моральної шкоди підлягають до часткового задоволення, у розмірі 4000 грн., яка буде відповідати принципу розумності і справедливості

Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу та проведення експертизи, суд приходить до наступного висновку.

Що стосується судових витрат, то суд вирішив це наступним чином.

Положенням ст.141 ЦПК передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З договору-доручення №18/02-3 про надання правової допомоги від 18.02.2025, акту приймання-передачі послуг з надання правничої допомоги від 08.04.2025, квитанції до прибуткового касового ордера №08/04 від 08.04.2025, судом встановлено, що витрати на професійну правничу допомогу позивачки становлять 40000 грн.

Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п. 1-4 ч. 4.ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатських робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Такий правовий висновок зроблено у постанові Верховного суду України у справі №178/1522/18 від 01.09.2021 року.

У рішенні ЄСПЛ від 23.01.2014 року у справі "East/West Alliance Limited проти України", заява №19336/04 вказано, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Так само у рішення ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії», заява № 58442/00, вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи вищенаведене, а також, що позовну заяву задоволено частково, адвокат Дупак В.Г. приймав участь лише в одному судовому засіданні, окрім того суд враховує те, що по зазначеним спорам наявна стала судова практика, то суд вважає, що розмір заявлених витрат на правову допомогу не відповідає реальності наданих адвокатських послуг та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи, а тому приходить до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає зменшенню до 7000 грн.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

На підтвердження понесених витрат на проведення експертизи позивачкою до позовної заяви долучено, квитанцію, про оплату за проведення експертизи в розмірі 14200 грн. (а.с.16).

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивачки підлягає до стягнення 14200 грн. у відшкодування витрат на проведення експертизи.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовну заяву задоволено частково, то суд приходить до висновку, що з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивачки підлягає до стягнення 1865,21 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.13, 79, 81, 133, 141, 258, 264-264, 268, 273 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства національної страхової компанії "Оранта" про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь ОСОБА_3 84059 (вісімдесят чотири тисячі п`ятдесят дев`ять) грн. 77 коп. матеріальної шкоди, та 4000 (чотири тисячі) грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь ОСОБА_3 14200 (чотирнадцять тисяч двісті) грн. у відшкодування витрат на проведення експертної оцінки пошкодження КТЗ.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь ОСОБА_3 1865 (одну тисячу вісімсот шістдесят п`ять) грн. 21 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 7000 (сім тисяч) грн. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідачі:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Публічне акціонерне товариство національна акціонерна страхова компанія «Оранта», м.Київ, вул.Здолбунівська 7Д, .

Повне судове рішення складено 30.06.2025.

СуддяО. С. Цвіркун