Дата документу 27.06.2025Справа № 554/9022/25
Провадження № 2-о/554/251/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

27 червня 2025 року м. Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого судді Михайлової І.М.,

за участю секретаря судового засідання Васюти А.Є.,

представника заявника - адвоката Калафути Д.В.,

заінтересованої особи ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи - адвоката Оніпка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Калафута Д.С. звернулася до суду в інтересах ОСОБА_2 та просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на строк 6 (шість) місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити ОСОБА_1 спілкування із постраждалою дитиною ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; заборонити ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Заява вмотивована тим, що 17.04.2021 року Шевченківський районний у місті Полтаві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) зареєстрував шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що зроблено відповідний актовий запис № 264. Подружжя має спільну дитину - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час спільного проживання з ОСОБА_1 , який є інвалідом 2 групи через травму головного мозку, останній підіймав на дружину руку, висловлювався нецензурною лайкою, внаслідок чого заявник вирішила розлучитися. Із відповідними зверненнями до правоохоронних органів не зверталася, тільки проживаючи в іншому місті, змогла подати заяву до поліції з повним викладенням обставин, що відбувались в подружньому житті, бо проживаючи разом в одному приміщенні заявник не могла цього зробити через постійні погрози ОСОБА_1 щодо фізичної розправи як з ОСОБА_2 , так і з спільним сином. Постійні нервові зриви з нецензурною лайкою з боку ОСОБА_1 стали підставою розриву подружніх відносин, втім він все рівно не залишає заявницю у спокої. Станом на сьогоднішній день поліцією розглядається заява заявниці стосовно ОСОБА_1 , що підтверджується Талоном-повідомленням єдиного обліку №22210. Також до заяви додаються відеоматеріали, які зафіксували негативну поведінку ОСОБА_1 щодо дружини та сина. З огляду на викладене ОСОБА_2 вважає, що вона та син ОСОБА_1 є особами, які зазнали домашнього насильства. Із заявою про застосування обмежувального припису щодо ОСОБА_1 звернулася, щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо себе та постраждалої дитини - сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 19.06.2025 року відкрито окреме провадження у вказаній справі та призначено судове засідання.

Про дату, час та місце судового засідання повідомлено заявницю, її представника та заінтересовану особу. Заінтересовану особу викликано до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України у порядку ч.11 ст.128 ЦПК України.

19.06.2025 року до суду через кабінет ЄСІТС «Електронний суд» надійшло клопотання представника заінтересованої особи адвоката Оніпко Є.А. про вступ до участі у справі, ознайомлення із матеріалами справи, а також відкладення судового засідання у справі, оскільки адвокат бере участь у слідчих діях підозрюваної особи.

Суд ухвалив відкласти судове засідання на 27.06.2025 року, про що представники заявника та заінтересованої особи повідомлені належним чином.

25.06.2025 року до суду через ЄСІТС у кабінеті «Електронний суд» надійшло клопотання представника заявника - адвоката Калафути Д.С. про доручення доказів до матеріалів справи: лист ГУНП в Полтавській області від 13.06.2025 № , скриншоти переписок ОСОБА_1 з дружиною від 16.04.2022, 06.07.2023, 05.08.2023, 07.08.2023, 05.08.2023, 27.12.2023, 15.12.2024 року.

26.06.2025 року до суду через ЄСІТС у кабінеті «Електронний суд» надійшло заперечення представника заінтересованої особи адвоката Оніпка Є.А. Заперечення обґрунтоване тим, що заінтересована особа ОСОБА_1 не згоден з поданою заявою про застосування до нього обмежувального припису та заперечує проти задоволення заяви через відсутність належних та допустимих доказів, які засвідчують факти домашнього насильства щодо заявниці або її дитини, не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для заявника, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

Адвокат Оніпко Є.А. зазначив, що у провадженні Шевченківського районного суду м. Полтави наявні судові справи: № 554/13916/24 щодо розірвання шлюбу між сторонами та визначення місця проживання дитини та №554/13903/24 щодо поділу спільного майна подружжя, що свідчить про наявність спірних правовідносин між батьками малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З метою дотримання прав ОСОБА_1 на спілкування з сином, рішенням Виконавчого комітету Шевченківської у м. Полтаві ради від 13.05.2025 року було встановлено дні та години побачення батька з дитиною. Проте, ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання вказаного рішення, не надає батькові можливості бачитися з дитиною. ОСОБА_1 щоразу змушений викликати поліцію, щоб зафіксувати факти ненадання можливості спілкування із сином, та подав заяву про факт невиконання ОСОБА_2 її обов`язку щодо надання дитини батькові для побачень.

Заявниця ОСОБА_2 перешкоджає батькові бачитися з дитиною і вивезла дитину в невідомому батькові напрямку, тому ОСОБА_1 був змушений неодноразово звертатися до органів національної поліції Полтавської області з приводу порушення його прав на побачення з дитиною, а також із заявою про встановлення місця перебування дитини.

ОСОБА_2 не зверталася із заявами чи скаргами щодо ОСОБА_1 до органів національної поліції чи служби в справах дітей допоки тривало їх фактичне подружнє життя, що доводить відсутність будь яких протиправних дій з боку заінтересованої особи ОСОБА_1 . Після фактичного припинення шлюбних відносин ОСОБА_2 всіма способами намагається перешкодити ОСОБА_1 нормально спілкуватися з дитиною.

ОСОБА_1 не спілкувався особисто з ОСОБА_2 вже більше року, а дитину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взагалі не бачив майже 6 місяців.

Крім того, матеріали справи не містять доказів про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної чи адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства (чи будь якого іншого насильства) відносно заявниці чи її дитини, а також того, що заявник, її дитина, постраждали від домашнього насильства, а саме ОСОБА_1 є кривдником по відношенню до них.

Перелік доказів, долучених представником заявниці в обґрунтування поданої заяви, ОСОБА_1 вважає неналежними та недопустимими в даній справі, адже вказані докази у вигляді відеоматеріалів не містять дати зйомки, часу зйомки, що унеможливлює ідентифікацію їх як доказу по справі. Крім того представниця заявниці вказала, що ці відео нібито зняті особисто заявницею на її особистий телефон 25.05.2025 року, що не може відповідати дійсності і є фактично введенням суду в оману і намаганням спотворити докази по справі.

Скриншоти повідомлень, додані стороною заявника, адвокат Оніпко Є.А. вважає неналежними та недопустимими доказами, оскільки роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», тобто не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки в такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення. Тобто, з поданих стороною заявника скриншотів листування не зрозуміла дата такого листування, особи, які листуються, а також той факт чи піддавались ці докази будь яким змінам чи доповненням.

Із вказаних підстав адвокат Оніпко Є.А. просив відмовити у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису у повному обсязі.

26.06.2025 року до суду через кабінет ЄСІТС «Електронний суд» від представника заявниці адвоката Калафути Д.С. надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що представник ОСОБА_1 власними доказами підтверджує той факт, що ОСОБА_1 демонструє тривалість та системність протиправної поведінки кривдника, останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії по відношенню до заявника, не бажає змінювати свою поведінку. Вказує, що факт адміністративного правопорушення передбаченого ч.1, ч.2 ст. 173-2 КУпАП в діях ОСОБА_1 встановлено листом ГУНП в Полтавській області № від 13.06.2025 року. Працівниками поліції встановлено, що події зафіксовані у відеоматеріалах, які були додані до заяви про видачу обмежувального припису, відбувалися 18.11.2023 року та 11.01.2024 року.

Справи про розірвання шлюбу та поділ спільного майна між заявницею ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до даного предмета заяви не мають ніякого відношення, а у доданих до заперечення на заяву про видачу обмежувального припису від представника заінтересованої особи адвоката Оніпка Є.А. вбачаються регулярні фото та відео, де мати жодним чином не перешкоджає батькові бачити сина. Відповідно дане твердження суперечить тим доказам, які представник заінтересованої особи адвокат Оніпко Є.А. додає до заперечення. Отже, суд може зробити висновок, що заявниця відповідально відноситься до доброзичливих відносин між батьком та сином, але має підстави, які змусили ОСОБА_2 звернутися до суду для отримання обмежувального припису через регулярне психологічне насильство, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника.

Зазначила, що представником заінтересованої особи в обґрунтування заперечення долучено перелік доказів, які ОСОБА_2 вважає неналежними та недопустимими у справі, зокрема додані платіжні інструкції від 20.07.2024 року та раніше це період, коли ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вели спільне господарство та ще не подавали позов про розірвання шлюбу. Відповідно, зазначені квитанції не можуть вважатися судом, як доказ що належить до справи. Щодо квитанцій від 20.01.2025 року та 27.02.2025 року це єдині дві квитанції, які підтверджують факт переказу коштів ОСОБА_1 своєму сину, двічі, на придбання ліків. З 20.07.2024 року по сьогоднішній день спільний син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться на повному утриманні ОСОБА_2 без участі батька.

Адвокат Калафута Д.С. зазначила, що представником заявниці допущена описка у даті відеоматеріалів, доданих до клопотання про долучення доказів події зафіксовані у відеоматеріалах, які були додані до клопотання про долучення доказів відбувалися 12.06.2023 року. На момент зйомки подій, що відображені у відеоматеріалах син заінтересованої особи був у віці 1 рік та 6 місяців.

Представником заінтересованої особи долучені фото та відео від 24.02.2025 року та 15.03.2025 року, що спростовує твердження, що ОСОБА_1 не бачив сина 6 місяців.

Адвокат Калафута Д.С. зазначила, що ОСОБА_1 свідомо здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді, застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника та до спільного сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника, останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії по відношенню до заявниці, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису.

Заявник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час судового розгляду.

Представник заявника адвокат Калафута Д.С. в судовому засіданні підтримала заяву про видачу обмежувального припису та просила її задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_1 та представник заінтересованої особи адвокат Оніпко Є.А. заперечували проти задоволення заяви про видачу обмежувального припису, у задоволенні заяви просили відмовити у повному обсязі.

Суд, заслухавши учасників судового засідання, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові та електронні докази, оцінюючи докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_2 проживає та зареєстрована в АДРЕСА_2 разом із сином ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наразі заявник ОСОБА_2 є працівником органів національної поліції та працює в м. Київ, з нею проживає її малолітній син.

Заявниця ОСОБА_2 зазнає психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи ОСОБА_1 до неї та до спільного сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

13.05.2025 року Виконавчий комітет Шевченківської районної у місті Полтаві ради ухвалив рішення № 94, яким визначив порядок участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні зі своїм сином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: за попередньою домовленістю з матір`ю, але без присутності її, третіх осіб та інших родичів дитини, спілкування батька з сином у відповідні дні місяця із зазначенням годин в межах м. Полтави, з правом прогулянок по місту, відвідування місця проживання батька з ночівлею, дитячих розважальних закладів, не порушуючи режиму дня дитини, турбуючись про її здоров`я.

Зазначене рішення оскаржено ОСОБА_2 до Шевченківського районного суду міста Полтави (справа № 554/8619/25).

27.05.2025 року ОСОБА_2 звернулася із заявою до поліції про вчинення ОСОБА_1 щодо неї та сина систематичного фізичного та психологічного насильства, тобто домашнього насильства у період часу, коли заявниця перебувала у декретній відпустці по догляду за дитиною (а.с. 11-12).

Вказана заява ОСОБА_2 зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журналі єдиного обліку) Полтавське районне управління поліції ГУНП в Полтавській області за № 22210 (а.с. 15).

За змістом відповіді Заступника начальника ГУНП в Полтавській області Загорулька М. від 13.06.2025 року на звернення ОСОБА_2 від 29.05.2025 року щодо неправомірних дій з боку її чоловіка ОСОБА_1 , убачається, що в ході проведення всебічної та повної перевірки та дослідження поданих заявницею доказів було встановлено факт адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1, ч.2 ст.173-2 КУпАП, однак ураховуючи, що події, зафіксовані у відеоматеріалах відбувалися 18.11.2023 року та 11.01.2024 року притягнути до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не представляється можливим через сплив строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП.

Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Відповідно до вимог ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з пунктами 3, 4, 14, 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Ураховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частиною 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

До спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Зокрема, терміновий заборонний припис виноситься кривднику уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України у разі існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення (статті 24, 25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Частинами 2, 3, 4 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього певних обов`язків.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

У постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію.

Відповідно до ст.411 ЦПК України правові позиції Верховного Суду є обов`язковими для суду першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи обставини та докази у справі, із змісту наданих сторонами матеріалів суд вбачає, що між заявницею ОСОБА_2 та заінтересованою особою ОСОБА_1 наявні неприязні, конфліктні відносини.

У Шевченківському районному суді міста Полтави триває розгляд справи № 554/13916/24 щодо розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та визначення місця проживання дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також справи №554/13903/24 щодо поділу спільного майна подружжя. Також ОСОБА_2 оскаржено до Шевченківського районного суду міста Полтави рішення Виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради від 13.05.2025 року № 94 про визначення порядку участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні зі своїм сином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (справа № 554/8619/25).

Зазначене свідчить про наявність тривалих неприязних відносин, конфлікту, спорів щодо виховання дитини, спілкування з нею, визначення місця проживання дитини, розірвання шлюбу, поділу спільного майна між заявницею ОСОБА_2 та заінтересованою особою ОСОБА_1 , що не може бути достатньою підставою для видачі обмежувального припису.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Визначення конкретних видів, передбачених частиною другою статті 26 Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», заходів тимчасового обмеження прав кривдника або обов`язків, які покладаються на нього, а також строку на який видається обмежувальний припис належить до компетенції суду.

Письмовими доказами вчинення факту домашнього насильства можуть бути: протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з ЄРДР.

Суд відхиляє доказ, наданий представником заявниці відповідь Заступника начальника ГУНП в Полтавській області Загорулька М. від 13.06.2025 року про встановлення факту адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1, ч.2 ст.173-2 КУпАП в діях ОСОБА_1 , оскільки зазначений документ не відповідає вимогам письмових доказів у розумінні ст.95 ЦПК України, що мають значення для правильного вирішення заяви про видачу обмежувального припису та не підтверджують факт вчинення домашнього насильства заінтересованою особою.

Також, саме по собі звернення заявниці до органів поліції не є належним доказом на підтвердження факту вчинення домашнього насильства або повторного вчинення домашнього насильства при розгляді заяви у порядку цивільного судочинства, тому суд не бере до уваги звернення заявниці до органів поліції від 27.05.2025 року.

Згідно із ст. 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Суд не бере до уваги відеоматеріали, надані представниками заявника та заінтересованої особи, оскільки вказані відеоматеріали не ідентифіковані у встановленому законом порядку, не встановлено дату їх запису, зі слів представника заявниці встановлено, що події, відображені у відео відбувалися у 2023 році, наразі заявниця ОСОБА_2 є працівником органів національної поліції та працює в м. Київ, з нею проживає її малолітній син. Крім того, відеоматеріали не засвідчені належним чином в розумінні відповідності вимогам електронних доказів, встановлених вимогами процесуального закону, події, відображені у відеоматеріалах належать до різних часових періодів, суперечать одна одній: негативного забарвлення, а також містять позитивні моменти спілкування заявниці, її малолітньої дитини із заінтересованою особою, дитина зображена у різному віці на відео.

Також, адвокат Оніпко Є.А. поставив під сумнів відповідність поданих представником заявника скриншотів та зазначив, що вказані не є неналежними та недопустимими доказами, оскільки роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», тобто не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки в такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення. Тобто, з поданих стороною заявника скриншотів листування не зрозуміла дата такого листування, особи, які листуються, а також той факт чи піддавались ці докази будь яким змінам чи доповненням.

Оцінюючи скриншоти смс-повідомлень, додані представником заявниці до заяви в паперових копіях, потрібно враховувати, що за правилами частини п`ятої статті 100 ЦПК України представник заявниці не була позбавлена можливості заявити клопотання про огляд оригіналу електронного доказу, проте таким правом не скористалася, при цьому заінтересована особа не заперечував сам факт того, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відбувалося листування у негативних тональностях, що відображено на скриншотах, доданих представником заявниці до заяви про видачу обмежувального припису.

Верховний Суд у постанові від 29.01.2021 року у справі № 922/51/20 зазначив, що подання електронного доказу в паперовій копії саме лише не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу виключно у тому випадку, якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу.

З огляду на викладене, судом не беруться до уваги додані представником заявниці до заяви про видачу обмежувального припису скриншоти повідомлень з мобільних додатків через їх невідповідність вимогам процесуального законодавства до електронних доказів.

З огляду на те, що заявницею ОСОБА_2 не надано до суду належного підтвердження фактів вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства щодо заявниці або її дитини, а відтак не підтверджується матеріалами справи і систематичність вчинення заінтересованою особою ОСОБА_1 домашнього насильства щодо заявниці та її малолітньої дитини, не обґрунтовано наявність ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства заінтересованою особою домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для заявниці та її малолітньої дитини, вказано лише про наявність тривалих неприязних відносин, конфліктів, що супроводжуються словесними образами та вживанням ненормативної лексики, спорів щодо виховання дитини, спілкування з нею, визначення місця проживання дитини, розірвання шлюбу, поділу спільного майна між заявницею та заінтересованою особою, у зв`язку з чим, заявлені вимоги ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 13, 81, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_1 - відмовити.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Заявник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Заінтересована особа: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повний текст рішення виготовлено 02 липня 2025 року.

Суддя І.М. Михайлова