Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2025 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Будзан Л.Д.,

за участі секретаря судового засідання - Лебідь О.С.,

розглянувши в приміщенні суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

До Подільського районного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якому просять стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму у твердій грощовій сумі, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення даного позову і довічно.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона є непрацюючим пенсіонером похилого віку, інвалідом 2 групи, має ряд захворювань, її дохід складає лише пенсія по інвалідності (в розмірі пенсії за віком) 3868,62 грн, яка не дозволяє забезпечити належне лікування, оздоровлення, харчування, проживання. Вказує, що відповідач є її сином, може надавати їй допомогу, але ухиляється від свого обов`язку. Враховуючи всі свої витрати та доходи сина, вважає, що син взмозі платити аліменти в розмірі частини від доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму у твердій грошовій сумі для підтримки її матеріального стану та життя, а тому вимушена звернутися до суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 грудня 2024 року головуючим у справі визначено Будзан Л.Д.

Ухвалою суду від 09 грудня 2024 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі, визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

14 січня 2025 року засобами електронної пошти та 16 січня 2025 року засобами поштового зв`язку від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Вказує, що лише сам факт непрацездатності позивача не зумовлює виникнення у відповідача обов`язку на утримання матері. Зазначає, що у позивача є у власності нерухоме майно, зокрема: земельна ділянка з кадастровим номером :05:000:0132, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 2,778 га., яка розташована за адресою: Житомирська обл., Малинський р-н, с/рада Іванівська; житловий будинок загальною площею 62,9 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок загальною площею 62,7 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Також, земельна ділянка з кадастровим номером :05:000:0132 перебуває в оренді ТОВ «АНТАРЕС-АГРО» на підставі договору від 06.06.2023, в результаті укладення якого позивач отримує додатковий дохід. Звертає увагу, що в житловій квартирі, де зареєстрована позивач, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , також зареєстрований відповідач ОСОБА_2 та донька позивача ОСОБА_3 , до якої відповідно не пред`явлено вимоги про стягнення аліментів на утримання матері. Більш того, відповідач разом з іншими квартиронаймачами несе витрати на утримання квартири, яка перебуває у наймі. Вказує, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2025 рік», прожитковий мінімум для осіб які витратили працездатність становить 2361 грн, разом з цим, розмір пенсії позивача складає 3868,62 грн, що є більшим ніж мінімальний прожитковий мінімум та свідчить про повне забезпечення позивача. Таким чином, вважає, що позивачем не доведено факт необхідності її матеріально забезпечення, а тому позовна заява не підлягає задоволенню.

Ухвалою суду від 18 лютого 2025 року задоволено клопотання представника відповідача та витребувано у Головного управління Державної податкової служби у місті Києві та Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві докази по справі.

Ухвалою суду від 22 травня 2025 року задоволено клопотання представника відповідача та витребувано у Головного управління Державної податкової служби у місті Києві докази по справі.

Позивач у судове засідання не з`явилася, просила розгляд справи проводити без її участі, інших клопотань чи заяв до суду не подавала.

Відповідач та представник відповідача у судове засідання не з`явилися, представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, просив відмовити у позові.

У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч. 1-2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до вимог ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 01 вересня 1973 року.

У вказаному свідоцтві про народження батьками зазначено: батько - ОСОБА_4 , мати - ОСОБА_1 .

Таким чином, ОСОБА_2 є сином ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 є непрацездатною особою та пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 , виданим Пенсійним фондом України 14.06.2023, довічно.

Крім того, ОСОБА_1 являється інвалідом ІІ групи, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціального експертною комісією серії 12 ААВ №773285 від 17.05.2023.

Згідно зі ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

У відповідності до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Тлумачення ст. 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх «дітей» утримувати своїх батьків виникає на підставі сукупності наступних умов - походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення), непрацездатність матері, батька та потреба матері, батька в матеріальній допомозі.

Отже, зобов`язання повнолітніх «дітей» утримувати своїх батьків не виникає в разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. При цьому обов`язок повнолітніх «дітей» не пов`язується з їхньою працездатністю й можливістю надавати батькам матеріальну допомогу (це зазначено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №212/1055/18-ц),.

У відповідності до ч. 1 ст. 204 СК України, дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків.

Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними особами, зокрема, є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами .

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними.

Таким чином, необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги не є абсолютним.

Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК). Таким чином, право на утримання від дочки, сина - мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України.

Згідно довідки про розмір призначеної і фактичної отриманої пенсії позивач ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві (Подільський район) та отримує пенсію. Сума отриманої пенсії за період з 01.01.2022 по 31.12.2024 складає 121789,06 грн (пенсія складала: з січня 2022 року - 2734,82 грн, з березня 2022 року - 2834,82 грн, з січня 2023 року - 2902,56 грн, з лютого 2023 року - 3134,82 грн, з березня 2023 року - 3603,97 грн, з березня 2024 року 3868,62 грн).

Крім цього, згідно відповіді на запит №2615-2025-0004772 від 04.06.2025 щодо отримання відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, наданої Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві, за період з січня 2022 року по грудень 2024 року ОСОБА_1 отримала й інші доходи: у серпні 2022 року отримала від Київського виплатного центру - 300 грн (соціальні виплати), у листопаді 2022 року від Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори - 6700 грн (спадщина чи дарунок від члена сім`ї 1 та 2 ступенів спорідненості), у серпні 2023 року від Київського виплатного центру - 400 грн (соціальні виплати), у серпні 2023 року від ГО «Безмежний Простір» - 3726,71 грн (додаткове благо), у вересні 2023 від Територіального центру соціального обслуговування Подільського району м. Києва - 5760 грн (соціальні виплати), у жовтні 2023 року від Київського виплатного центру - 2000 грн (соціальні виплати), у травні 2024 року від Київського виплатного центру - 3500 грн (соціальні виплати), у серпні 2024 року від Київського виплатного центру - 400 грн (соціальні виплати), у вересні 2024 року від Територіального центру соціального обслуговування Подільського району м. Києва - 5640 грн (соціальні виплати), у листопаді 2024 року та у грудні 2024 року від ТОВ «Антарес-Агро» - 5590 грн (надання земельної частки (паю) в лізинг, оренду або суборенду).

Також, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, ОСОБА_1 у власності має: земельну ділянку з кадастровим номером :05:000:0132, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 2,778 га., яка розташована за адресою: Житомирська обл., Малинський р-н, с/рада Іванівська та здається в оренду; 1/6 частку житлового будинку загальною площею 62,9 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок загальною площею 62,7 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно зі ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Зміст понять «непрацездатна особа» і «особа, яка потребує матеріальної допомоги» розкритий законодавцем у ст. 75 СК України.

Згідно ч. 3 ст. 75 Сімейного кодексу України непрацездатною вважається особа, яка досягла пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 СК України особа є такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання її майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність становить - 2361 грн.

Таким чином, сума нарахованої позивачу пенсії перевищує суму прожиткового мінімуму на осіб, які втратили працездатність, визначених відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік».

Крім того, матеріалами справи підтверджено отримання позивачем доходів від використання її майна, зокрема орендної плати у розмірах, що зазначені вище.

Натомість відомості про доходи відповідача в матеріалах відсутні, клопотань про витребування такої інформації стороною позивача до суду не подавалося.

Відповідно до ст. 201 СК України визначено обов`язкові умови та підстави покладення на дітей обов`язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров`я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов`язку утримувати своїх батьків.

Відповідно до ст. 46 Конституції України кожному громадянину України держава має забезпечити рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, моментом виникнення обов`язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо.

Сам факт непрацездатності батьків не є безумовною підставою для виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги. Свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому при вирішенні спору необхідно враховувати розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом.

Також судом встановлено, що у позивача є ще одна повнолітня, працездатна дочка, ОСОБА_3 , до якої позовні вимоги не пред`явлено.

При цьому, відповідач зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 разом із сестрою ОСОБА_3 та позивачем та несе витрати на утримання вказаної квартири, що підтверджується долученими квитанціями.

Звертаючись до суду з позовом, з урахуванням положень статей 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76, ст. 89 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

З огляду на викладене вище, суд вважає, що позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що розмір отримуваної нею пенсії та інших доходів є нижчим за розмір необхідних щомісячних витрат на ліки та харчування, а тому заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно ч. 7 ст. 141 ЦПК України, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи, а також особи, які не брати участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін по справі:

позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ;

відповідач - ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 24.06.2025.

Суддя Леся БУДЗАН