справа № 755/1724/25 головуючий у суді І інстанції Савлук Т.В.
провадження № 22-ц/824/9648/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 липня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 13 березня 2025 року про передачу справи на розгляд іншого суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, відшкодування збитків та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про захист прав споживачівта просила стягнути з відповідача на її користь кошти у сумі 56 200,00 грн., відшкодування збитків у сумі 1 120,00 грн., інфляційні витрати у сумі 35 421,01 грн., три відсотки річних у сумі 6 713,49 грн. та моральну шкоду у розмірі 28 100,00 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 13 березня 2025 рокупозовну заяву ОСОБА_1 передано для розгляду за підсудністю до Подільського районного суду міста Києва.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права які призвели до постановлення помилкової ухвали та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що у позовній заяві вона зазначала, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , яка територіально належить до Дніпровського району м. Києва. Положення ч. 5 ст. 28 ЦПК України передбачають можливість подання позову про захист прав споживачів за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача. Між тим суд першої інстанції одержав інформацію щодо адреси відповідача ОСОБА_2 , але не звертався до Єдиного державного демографічного реєстру та (або) до органу реєстрації відповідно до ч. 6-8 ст. 187 ЦПК України для отримання даних про адресу реєстрації позивача. У випадку сумнівів щодо адреси її реєстрації суд міг залишити позов без руху та запропонувати їй надати документальні підтвердження, зокрема копію паспорта, однак не скористався такою можливістю. Реєстрація позивача на території Дніпровського району м. Києва підтверджується витягом з реєстру територіальної громади.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про передачу справи на розгляд іншого суду, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановляючи ухвалу про передачу справи за підсудністю до Подільського районного суду міста Києва, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, відшкодування збитків та моральної шкоди не підсудна Дніпровському районному суду м. Києва. За відсутності даних щодо фактичного місця реєстрації як позивача, так і відповідача в межах Дніпровського району міста Києва, а також враховуючи, що позивач звернулася до суду з вимогою щодо захисту прав споживача з посиланням для визначення підсудності на ч. 5 ст. 28 Цивільного процесуального кодексу України, з метою недопущення порушення правил територіальної підсудності та подальшого скасування судового рішення наявні підстави направити справу для подальшого розгляду до Подільського районного суду м. Києва за місцем проживання позивача.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можна вирішити у межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Підстави та порядок передачі справи з одного суду до іншого визначено статтею 31 ЦПК України.

Суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: 1) справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду; 2) після задоволення відводів (самовідводів) чи з інших підстав неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи; 3) ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу (частина перша статті 31 ЦПК України).

У параграфі 3 глави 2 розділу І ЦПК України сформульовані правила територіальної юрисдикції (підсудності). У вказаному параграфі ЦПК України встановлені вимоги щодо визначення загальної підсудності (стаття 27), особливості визначення підсудності справи, у якій однією зі сторін є суд або суддя (стаття 26), правила альтернативної підсудності (стаття 28), підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами (стаття 29) та правила виключної підсудності (стаття 30).

Відповідно до ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиними державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Стаття 28 ЦПК України встановлює правила підсудності справ за вибором позивача, яку ще називають альтернативною підсудністю.

Альтернативною називають підсудність, за якою декілька судів є компетентними розглянути справу.

Не виключаючи можливість звернення особи до суду за правилами загальної підсудності (за місцезнаходженням відповідача), вона встановлює можливість звертатися до іншого або інших судів, тобто встановлює альтернативу - можливість для позивача обрати один із двох чи більше судів.

Альтернативна підсудність є пільговою, вона встановлена для невеликої категорії справ, які мають особливо важливе значення для громадян.

Специфіка цього виду підсудності полягає в тому, що в залежності від характеру матеріальних правовідносин та предмету спору, особистих обставин позивач може обирати серед двох, трьох чи більшої кількості судів, які будуть компетентними розглянути таку справу.

Відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (ч. 16 ст. 28 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовною заявою, ОСОБА_3 посилалася на положення Закону України «Про захист прав споживачів» вважаючи, що вона є споживачем послуг, права якого порушено відповідачем.

Верховний Суд в ухвалі від 02 липня 2018 року у справі № 552/9770/14-ц (провадження № 61-36739 ск18) вказав на те, що право вибору між судами, яким згідно із загальним правилом підсудності цивільних справ і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві. Якщо позивач при пред`явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

З матеріалів справи вбачається, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_3 є: АДРЕСА_1 .

Відтак, виходячи з вимог позову та його обґрунтування, до правовідносин, які виникли у вказаній справі застосовується Закон України «Про захист прав споживачів», тому позивач відповідно до положень ч.5 ст. 28 ЦПК України обґрунтовано пред`явила свій позов за місцем своєї реєстрації, скориставшись правом альтернативної підсудності.

Вказаним обставинам суд першої інстанції оцінки не надав та не звернув уваги, що право на звернення до суду за альтернативною підсудністю, за місцем проживання позивача належить виключно позивачу, а не суду.

Отже, навіть за умови проживання позивача за межами територіальної юрисдикції суду, до якого він звернувся з позовом, суд першої інстанції не має повноважень направляти справу за підсудністю, що визначається місцем проживання позивача.

Встановивши, що справа не підсудна суду, до якого звернувся позивач, суд першої інстанції мав право направити справу за встановленою загальною підсудністю, а саме за місцем проживання відповідача.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист (п. 2 рішення Конституційного Суду України 25 грудня 1997 року по справі 9зп).

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом, встановленим законом.

Враховуючи наведене, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права і перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Пунктом 6 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 379, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 13 березня 2025 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.