Житомирський апеляційний суд
Справа №286/4479/24 Головуючий у 1-й інст. Вачко В.І.
Категорія 101 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Павицької Т.М.,

з участю секретаря

судового засідання Смоляра А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу №286/4479/24 за матеріалами заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Овруцький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Орган опіки та піклування Овруцької міської ради, ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Овруцького районного суду Житомирської області від 28 березня 2025 року, постановлену під головуванням судді Вачко В.І. у місті Овручі,

в с т а н о в и в :

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся із даною заявою, де просив:

- встановити факт батьківства, а саме, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- внести зміни до актового запису № 1 від 13 березня 2008 року складеного виконавчим комітетом Невгодівської сільської ради Овруцького району Житомирської області про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначивши відомості про батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, всі інші відомості залишити без змін.

Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 28 березня 2025 року відмовлено у відкритті провадження у даній справі.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Зазначає, що враховуючи приписи статті 128 СК України та постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді трав щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" звернення до суду особи, на утриманні якої перебуває дитина, яка не є опікуном (піклувальником) у разі якщо дитина не проживає з матір`ю не менше шести місяців, передбачене, залучення органу опіки та піклування.

Вказує, що судом не враховано докази спільного проживання та перебування на його утриманні дитини ОСОБА_4 , які були додані до заяви.

Також вважає, що ухвала прийнята з порушення судом норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

03 липня 2025 року до апеляційного суду надійшло клопотання від ОСОБА_1 про розгляд справи без його участі.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи інші учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що передбачено положеннями частини 2 статті 372 та частини 2 статті 247 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що заяву про встановлення факту батьківства подано особою, яка не належить до осіб, які можуть звернутися до суду з такою вимогою, як це передбачено статтею128 СК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з огляду на таке.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 15, частина 1 статті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно частини 10 статті 7 СК України, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю сторін. Одним із способів захисту сімейних прав є встановлення правовідношення (частина 2 статті 18 СК України).

Судом установлено, що ОСОБА_1 , є повнорідним братом біологічного батька дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Останній із січня 2007 року по день своєї смерті проживав у цивільному шлюбі із ОСОБА_2 . У період спільного проживання у них ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася спільна дитина - ОСОБА_4 .

Запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України; в графі відомості про батька зазначено: « ОСОБА_5 », в графі відомості про матір зазначено: « ОСОБА_2 ».

Матір дитини ОСОБА_2 , проживає без реєстрації у АДРЕСА_1 .

Як убачається із матеріалів справи відомості про позбавлення матері батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , а також, що заявника призначено опікуном чи піклувальником дитини та на нього покладено обов`язок утримувати її та виховувати, відсутні.

Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду.

Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Стаття 128 СК України визначає визнання батьківства за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Згідно частини другої статті 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

За приписами частини третьої статті 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою одним із батьків.

Статтею 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу, зокрема опікуном, особою, яка утримує та виховує дитину.

Провадження стосовно встановлення батьківства або його оспорювання стосується «приватного життя» за статтею 8 Конвенції захист прав людини і основоположних свобод, яке охоплює важливі аспекти особистої ідентичності.

Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.

Та обставина, що питання визнання батьківства за рішенням суду відповідно до статей 128, 129 СК України не вирішувалось за життя такої особи, не є перешкодою для застосування статті 130 СК України.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20), від 15 квітня 2021 року у справі №361/2653/15 (провадження № 61-2239св21).

Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження, оскільки заявник не відноситься до осіб, визначених частино третьою статті 128 СК України, як такий що може звернутись з відповідною заявою.

Доводи апеляційної скарги містять суб`єктивне тлумачення апелянтом, як обставин справи, так і норм діючого законодавства, направлене на переоцінку доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку.

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.

Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Овруцького районного суду Житомирської області від 28 березня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді