Провадження № 2/466/912/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2025року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Свірідової В.В.

секретаря Якубів І.О.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Бельдій Н.В.

представника третьої особи ШРА Миргорода В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу в порядку загального провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради (як орган опіки та піклування) про позбавлення батьківських прав,-

встановив:

20.11.2024 ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з участю третьої особи Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради(орган опіки та піклування) про позбавлення батьківських прав, в якій просить позбавити ОСОБА_2 , громадянина України, (РНОКПП: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) батьківських прав відносно його малолітнього/неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 при виконанні обов`язку по захисту Батьківщини на фронті загинула військовослужбовець Збройних сил України ОСОБА_4 . Сиротою залишився малолітній син загиблої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Біологічний батько дитини ОСОБА_2 востаннє бачив сина, коли тому був 1 рік та 6 місяців. Жодних перешкод щодо спілкування дитини з батьком, матір дитини за життя не чинила, не заперечувала проти спілкування дитини з ОСОБА_2 .. Батько самоусунувся у вихованні сина: дитину не навідував ні в дошкільному закладі, ні у школі, ні на дитячих святах, ні на батьківських зборах у навчальних заходах участі не приймав; розвитком дитини не займався, ба більше, у такому розвитку умисно перешкоджав матері. Так рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 28 грудня 2016 року у справі 466/9013/16-ц судом встановлено, що вихованням, утриманням неповнолітнього ОСОБА_3 повністю займається матір. Батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини; з часу розлучення, матеріально утримувати дитину не допомагає, не спілкується з дитиною, не цікавиться вихованням, розвитком дитини. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 25 квітня 2018 року у справі №466/970/18 також встановлено, що вихованням, утриманням неповнолітнього ОСОБА_3 повністю займається матір. Батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини. З часу розлучення, матеріально утримувати дитину не допомагає, не спілкується з дитиною, не цікавиться вихованням, розвитком дитини. Отже, мати дитини, ще за життя, долала перешкоди у реалізації прав спільної з відповідачем дитини, спричинені біологічним батьком, шляхом застосування механізму судового захисту. Обов`язки по сплаті аліментів батько не виконував. Якщо такі платежі і здійснювалися, то їх платником був батько боржника ОСОБА_5 . Проте, майже чотири останні роки жодної копійки на утримання сина, а ні біологічним батьком, а ні його родичами сплачено не було. За час відсутності матері за місцем проживання дитини, вихованням дитини, фізичну присутність біля хлопчика забезпечували баба дитини (матір загиблої) ОСОБА_6 та тітка хлопчика (рідна сестра загиблої) ОСОБА_1 . Через короновірусну хворобу, мати хлопчика неодноразово виїжджала закордон на заробітки. З дитиною періодично залишатись тітка та баба. Біологічному батьку дитини ОСОБА_2 , про такі обставини відомо не було, оскільки такий не спілкувався ні з дитиною, ні з родичами загиблої. 28 липня 2023 року ОСОБА_4 було зараховано до Збройних сил України. ЇЇ військова спеціальність була оператор відділення управління взводу управління роти радіоелектронної боротьби В/Ч НОМЕР_2 , у зв`язку із чим вона не могла спілкуватись з дитиною щодня. Загибла ОСОБА_4 дбала про морально-психологічний розвиток дитини та про його здоров`я, матеріально утримувала дитину. Батько дитини не приймав участі у вихованні та забезпеченні дитини, не спілкувався з дитиною. Після загибелі матері ьатько дитиною не цікавиться, родинний зв`язок не підтримує, Без позбавлення батьківських прав батька ОСОБА_2 , неможливим є встановлення опіки/піклування над дитиною. У свою чергу, без цього, неможливим є початок та завершення багатьох юридичних процедур у тому числі але не виключно: прийняття спадщини дитиною за загиблою матір`ю та оформлення спадкових прав; подання заяви про нарахування та виплату пенсійного забезпечення, а також подання заяви на виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця в період воєнного стану під час виконання ним обов`язків військової служби; подання різного роду заяв в навчальні заклади, в яких навчається/буде навчатися дитина. Позивач вважає, що відповідач умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітнього сина, батьківських обов`язків не виконує, не бере жодної участі у його вихованні, не цікавиться станом здоров`я дитини, навчанням, інтересам, не провідує його. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються нею (позивачкою) самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні, у зв`язку з цим, вона звернулась до суду щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Свірідової В.В. від 19.12.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого розгляду (а.с.186).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 17.02.2025р. витребувано у ГУ НП у Львівській області інформацію про те, чи притягався ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до будь-якого виду адміністративної відповідальності в період часу 15 серпня 2011 року по 29 жовтня 2024 року з підтверджуючими документами; витребувано у ГУ ДПС у Львівській області інформацію про задекларований дохід відповідача ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за період з 15 серпня 2011 року по 29 жовтня 2024 року та витребувано у Шевченківської районної адміністрації, як орган опіки та піклування висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 .(а.с.203-204)

14.03.2025 на виконання ухвали суду від 17.02.2025р. на адресу суду надійшла інформація від ГУ НП у Львівській області (а.с.213-214).

17.03.2025, 18.03.2025 та 20.03.2025 на виконання ухвали суду від 17.02.2025р. на адресу суду надійшла інформація від ГУ ДПС у Львівській області (а.с.219, 222,223).

01.04.2025р. представником позивача подано заяву про залишення частини позовних вимог без розгляду (а.с.231-233).

01.04.2025р. на адресу суду від представника третьої особи надійшов висновок Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради (органу опіки та піклування) про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 236-243).

29.04.2025 року на адресу суду відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що аліменти на утримання сина сплачував, а мати дитини чинили перешкоди у спілкуванні з сином, в подальшому запропонувала відмовитись від сина, про що є відповідні смс- повідомлення (скріншот з повідомлень телефону). Зазначає, що сину вже 14 років і він вправі сам вирішувати з ким проживати (т.2 а.с.12-13, а.с.32-34).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 29.04.2025 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду (т.2 а.с.5).

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, пославшись на обставини зазначені у позові.

Відповідач у судові засідання не з`являвся з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення.

Представник третьої особи Шевченківської районної адміністрації не заперечував щодо задоволення позову, та підтримав висновок органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації ЛМР №260001-вих-46407 від 31.03.2025 року.

Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності відповідача, якому відомо про розгляд даної справи.

Також суд звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 16 лютого 2017 року у справі «Каракуця проти України» наголошує на тому, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Повно та всебічно дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні відносини між сторонами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав та мотивів.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частина 3 ст.12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України).

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Судом встановлено що, 15.09.2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований Шевченківському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №492. У зв`язку із чим, прізвище ОСОБА_4 змінено на ОСОБА_7 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 18.06.2013 року року шлюб між сторонами розірвано, після розірвання шлюбу ОСОБА_8 присвоєно прізвище ОСОБА_9 (а.с. 27).

В шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с.79).

Як зазначила позивач, коли дитині виповнилось півтори роки, відповідач залишив сім`ю, добровільно аліменти не сплачував, ставив під сумнів батьківство, після ухвалення рішення про стягнення аліментів такі сплачував тільки деякий час, а в останні роки здійснював переказ коштів через АТ «Укрпошту» без повідомлення про це мати дитини. По закінченню терміну зберігання, так-як мати грошей не отримувала, такі повертались боржнику. Відповідач пред`являв квитанції про надсилання переказів матері дитини до виконавчого провадження, що мало наслідком відсутність облікованого боргу у ОСОБА_2 .

Відповідно до Виконавчого листа від 11.09.2013 року Шевченківським районним судом м.Львова, вирішено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_8 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в сумі 600 грн щомісячно, що підлягає індексаціі, починаючи з 04.07.2013 року.

До доказів на підтвердження сплати аліментів наданих суду відповідачем, суд ставиться критично з огляду на те, що відповідно до відміток у паспорті громадянина для виїзду за кордон на імя ОСОБА_4 , остання з 23.01.2020 року по 15.03.2020 року та з 11.02.2023 по 17.04.2023 року перебувала поза межами України, відтак, грошові перекази надіслані 29.01.2020 року на суму 1020,00 грн та 20.02.2020 року на 1020 грн та 16.02.2023 року на суму 3060, 00 грн,від ОСОБА_2 не могли бути отримані стягувачем.

Крім того, у відповідності до довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України № 940/47190 від 21.12.2024, виданої ВЧ НОМЕР_2 , ОСОБА_4 в період з 01.08.2023 по 23.12.2023, з 29.12.2023 по 25.02.2024, з 08.03.2024 по 20.09.2024, з 07.10.2024 по 17.10.2024 брала участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи у м.Новоградівка, м.Покровськ, с.Сергіївка Донецької області. Зважаючи на указане, грошові перекази, надіслані на ім`я стягувача від ОСОБА_2 , а саме, 15.09.2023 року на суму 3060,00 грн, 01.05.2024 року на суму 17000,00 грн,- стягувачка отримувати не могла. Стосовно грошового переказу на суму 13000,00 грн, надісланого відповідачем 01.12.2023 року, то відповідно до додатку до відповіді № 1.03.009.004.-4163-25 від 06.02.2025 на адвокатський запит, АТ «Укрпошта» надала відомості про виплату переказу у поштовому відділенні 81100 (м.Пустомити) у день, коли ОСОБА_4 перебувала у зоні бойових дій (з 29.12.2023 року по 25.02.2024 року).

Допитана у якості свідка позивач ОСОБА_1 пояснила, що являється рідною сестрою загиблої на війні ОСОБА_4 , за час знаходження на службі у ЗСУ та після її загибелі фактично опікується малолітнім ОСОБА_3 як сином, створила йому усі належні умови для побуту і навчання. Відповідача дитина не знає, так-як останній ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Допитана у якості свідка ОСОБА_6 пояснила, що являється матір`ю загиблої на війні ОСОБА_4 , за час знаходження на службі у ЗСУ та після її загибелі її інша донька ОСОБА_10 фактично опікується малолітнім ОСОБА_3 , як сином.

Відповідача вона не бачила більше тринадцяти років від часу, коли її онукові виповнилось 1 рік і 6 місяців. ОСОБА_3 уже багато років аліменти на утримання дитини її покійній доньці не сплачував. Вона, як баба малолітнього ОСОБА_3 приймає посильну участь у житті та вихованні онука починаючи від його народження. Позивачка створила йому усі належні умови для побуту і навчання дитини. Відповідача дитина не знає, так-як останній ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Суд з`ясував думку малолітнього ОСОБА_3 , який повідомив, що ОСОБА_2 не знає, у свідомому житті такого не бачив.

Відповідач умисно ухиляється від виконання, покладених законом, батьківських обов`язків по вихованню малолітнього сина, жодним чином не займається вихованням дитини, не приймає участі ні в духовному, ні в фізичному розвитку дитини, не спілкується з ним, не цікавиться станом здоров`я дитини, навчанням, інтересам, не відвідує його. Всі питання щодо виховання дитини вирішувались матір`ю дитини (позивачкою) самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходилась на повному її утриманні.

Враховуючи фактичне ухилення від виконання батьківських обов`язків покладених на батька чинним законодавством України, з метою захисту прав та інтересів дитини, Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради, як органом опіки та піклування, надано висновок від №260001-вих-46407 від 31.03.2025 року про доцільність позбавлення ОСОБА_2 , який повідомив, що фактично проживає за адресою АДРЕСА_4 , батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Крім того, суд погоджується з доводами позивача про те, що без позбавлення батьківських прав батька ОСОБА_2 , неможливим є встановлення опіки/піклування над дитиною. Без встановлення опіки/піклування неможливим є початок та завершення багатьох юридичних процедур у тому числі але не виключно: прийняття спадщини дитиною за загиблою матір`ю та оформлення спадкових прав; подання заяви про нарахування та виплату пенсійного забезпечення, а також подання заяви на виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця в період воєнного стану під час виконання ним обов`язків військової служби; подання різного роду заяв в навчальні заклади, в яких навчається/буде навчатися дитина. Яка фактично проживає з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , тобто за адресою місця реєстрації дитини.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 19.02.2025р. у справі №147/277/24, «згода батька на позбавлення його батьківських прав і свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо малолітньої дочки є достатніми підставами для позбавлення батьківських прав». Так, з тексту Висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 від 31 березня 2025 року №260001-вих-46407 вбачається, що 17.03.2025 року під час обстеження Службою у справах дітей Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області умов проживання ОСОБА_2 , останній повідомив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 . Окрім того, у відзиві на позов, відповідач. визнає факт відсутності будь-якого зв`язку зі своїм біологічним сином ОСОБА_3 та фактично не заперечує проти позбавлення його батьківських прав.

Сама відсутність участі батька у вище описаному та загальноприйнятому i зрозумілому процесі підтверджує його повне та систематичне i свідоме нехтування батьківськими обов`язками щодо дитини, відтак дитина залишилась без батьківської опіки i тому є потреба в юридичному врегулюванні статусу та захисту права i законних інтересів дитини.

Позбавлення батьківських прав, як крайній захід впливу до відповідача є доречним i співрозмірним у захисті прав та законних інтересів дитини i перевагу слід надати, якнайкращому захисту інтересів дитини, які фактично порушуються з боку відповідача. Очевидним є те, що потрібно провести паралель між крайньою мірою терпимості з боку дитини права якої порушуються i крайньою безвідповідальністю відповідача.

Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування i допомогу, внаслідок своєї фізичної i розумової незрілості, потребують спеціальної охорони й піклування i допомогу, включаючи належний правовий захист, як до так i після народження.

Враховуючи вказану інформацію та загальний аналіз обставин невиконання батьківських обов`язків відповідачем, орган опіки i піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради мала усі законні та правові підстави на прийняття рішення про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №20 від 19.12.2008) в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».

За змістом роз`яснень, п.п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №20 від 19.12.2008) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні.

Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод ( далі по тексту - ЄКПЛ) становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2 , і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей.

Як зауважив Європейський Суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №20 від 19.12.2008), зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Такого ж висновку і дійшов ВССУ в ухвалі від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц ВССУ зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Суд вказав, що потрібно встановити винну поведінку батька щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а також те, чи можливо змінити його поведінку в кращу сторону попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а також сприяти захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування та перевірити ставлення дитини до свого батька.

Верховний суд в постанові від 24.10.2018 року по справі №761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Суд повно, всебічно та об`єктивно оцінивши обставини справи, приходить до висновку, що позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків та його небажання виховувати дитину, тому позовні вимоги є обґрунтованими, законними та відповідача належить позбавити батьківських прав відносно малолітньої дитини.

Вирішуючи даний позов, суд також вирішує питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, та в зв`язку із задоволенням позову вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору в розмірі 1211,20грн., сплаченого позивачем про поданні позову.

Керуючись ст.ст.150,155,164,166 СК України, ст. ст. 12, 13, 77, 81, 89, 141, 223, 247, 259, 263, 264, 265, 268, 352,354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради (як орган опіки та піклування) про позбавлення батьківських прав -задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, (РНОКПП НОМЕР_1 ), батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20грн.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради (як орган опіки та піклування), , місце знаходження за адресою: м. Львів, вул. Липинського, 11.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26.06.2025р.

Суддя В. В. Свірідова