справа 295/1715/25
У Х В А Л А

26 червня 2025 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Віктора Мокрецького, розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області та Товариства з обмеженою відповідальністю «Артхаус» про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У провадженні суду перебуває вищевказана цивільна справа предметом розгляду якої є вирішення питання стосовно солідарного стягнення із відповідачів на користь позивача моральної шкоди в розмірі 500 000 грн.

Водночас у ході проведення підготовчого розгляду цієї справи судом установлені фактичні обставини справи, які зумовлюють необхідність здійснення у ній зупинення провадження в порядку п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

Зокрема, зазначений позов обґрунтований тим, що позивач є потерпілим у кримінальному провадженні № 000050 за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України (залишення в небезпеці). Зазначене кримінальне провадження здійснюється за зверненням позивача у зв`язку із тим, що посадові особи Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області та підрядник Товариство з обмеженою відповідальністю «Артхаус» внаслідок своєї бездіяльності не завершили будівництво бомбосховища в селі Оліївка Житомирського району Житомирської області та тим самим залишили його у небезпеці через відсутність захисту під час ракетних атак та інших бойових дій. У зв`язку із викладеним, позивач зазначає, що через активні обстріли села Оліївка та відсутності бомбосховища заявник перебуває у постійному стані тривоги та страху за своє життя і життя своїх близьких, а тому переживає значні моральні страждання через що вимушений звернутися до суду із цим позовом.

Нормами законодавства вказані правовідносини врегульовані наступним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Нормою ч. 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Аналіз статей 23 та 1167 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Разом із тим, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14-ц вказано, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Із наведеної судової практики убачається, що при вирішенні питання стосовно стягнення моральної шкоди ключовим аспектом є встановлення причинного зв`язку між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому. Разом із тим, Верховний Суд вказує на те, що причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Тобто встановлюючи причинний зв`язок суд має пересвідчитися у наявності протиправності у діянні заподіювача шкоди.

Так, у вищевказаному позові ОСОБА_1 вказує, що моральну шкоду йому завдано, фактично, внаслідок вчинення посадовими особами Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області кримінального правопорушення. Водночас, кримінальне провадження щодо розслідування дій зазначеної сільської ради, наразі, перебуває на стадії досудового розслідування. Отже, для повного та всебічного розгляду цієї справи суду необхідно встановити чи дійсно в діяннях посадових осіб Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області, якими завдана моральна шкода позивачеві, є протиправність, тобто склад злочину.

Згідно зі ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, вбачається, що вищевказана норма Конституції України декларує, що жодна особа не може бути визнаною винною у вчиненні злочину доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Водночас кримінальне провадження № 000050 за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, згідно з матеріалами цієї справи, станом на момент ухвалення даного рішення перебуває на стадії досудового слідства, а отже вирок відносно діяння посадових осіб Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області в силу норм Кримінального процесуального кодексу України, наразі, відсутній.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2022 року в справі № 357/10397/19 вказано, що метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення. З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи. Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи. Разом із тим, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини першої статі і 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 серпня 2023 року у справі № 990/24/23 зазначено, що як неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи необхідно розуміти те, що обставини, які розглядаються в такій справі, не можуть бути встановлені судом самостійно через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, черговості розгляду вимог тощо.

За таких обставин, можливо дійти висновку що така підстава зупинення провадження, як неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи, застосовується у тому разі, коли в тій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав заявлених у цій справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду і суд, зокрема, в силу обмеженість своєї юрисдикції щодо певної справи не може самостійно встановити факти, які значною мірою впливають на справу, що безпосередньо перебуває на розгляді суду . При цьому, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд повинен враховувати, що зупинення провадження у цивільній справ з мотивів наявності іншої справи, може мати місце тільки в тому разі, коли лише в тій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав вимог у даній справі чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і з`ясувати, чи дійсно від наслідків розгляду зазначеної цивільної справи залежить прийняття рішення у цій цивільній справі.

Аналогічні правові висновки викладені й в постанові Верховного суду № 4821/3/23 від 07 вересня 2023 року.

Разом із тим, відповідно до пункту 10 частини першої статті 3 Кримінального процесуального кодексу України кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Отже, із аналізу вказаної норми кримінального процесуального законодавства України можливо дійти висновку, що таке поняття, як "кримінальне судочинство" охоплює і стадію досудового розслідування і безпосередньо судовий розгляд кримінального провадження.

Подібні правові висновки викладені й в постанові Верховного суду від 30 квітня 2024 року в цивільній справі № 201/2197/23 .

Окрім цього, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Водночас згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

За таких обставин, можливо дійти висновку, що до вирішення кримінального провадження № 000050 за ознаками вчинення посадовими особами Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, здійснити повний та всебічний розгляд цієї справи виключно на підставі зібраних у справі доказів неможливо.

Зазначений перебіг подій разом із необхідністю дотримання судом принципів справедливості і ефективності цивільного судочинства, що задекларовані у статті 2 ЦПК України, змушує суд зупинити провадження у цій справі на підставі п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 251, 252 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Зупинити провадження у цій цивільній справі до вирішення кримінального провадження № 0000050 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України на підставі п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Повний текст рішення складений 01 липня 2025 року.

Суддя Віктор Мокрецький