Дата документу 26.06.2025Справа № 643/7605/16-ц
Провадження № 2/554/44/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

26 червня 2025 року м. Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави в складі

головуючого судді Гольник Л.В.,

при секретарі Михайленко К.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

У червні 2016 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у якій прохала визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 та зняти його з реєстрації.

В обґрунтування даного позову зазначала, що сторони перебували у шлюбі з 14.06.1986 року, від якого мають доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка змінила прізвище на ОСОБА_6 .

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 зареєстровані у квартирі АДРЕСА_2 .

Квартира не приватизована та належить територіальній громаді міста Харкова.

Останні п`ятнадцять років позивач та відповідач не проживають разом як одна сім`я, спільне господарство не ведуть, в родину відповідач взагалі не з`являється.

Акт непроживання у вказаній квартирі підтверджують свідки сусіди.

У добровільному порядку відповідач знятися з реєстрації не бажає, крім того не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення, що змушує позивача звернутися до суду із позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користуватися житловим приміщенням.

Заочним рішенням Московського районного суду м.Харкова від 03.10.2016 позовні вимоги задоволено; визнано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: трикімнатною квартирою АДРЕСА_2 та знято його з реєстрації за вказаною адресою.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 22.01.2020 задоволено заяву адвоката Коссе Є.К., який діє в інтересах ОСОБА_3 , про перегляд заочного рішення; скасовано заочне рішення цього ж суду від 03.10.2016 та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

20.02.2020 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача адвоката Коссе Є.К., в якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що позивач не надає жодного доказу обставин, які зазначені у позовній заяві (т. 1, а.с. 103-105).

12.05.2020 року до Московського районного суду м. Харкова надійшла уточнена позовна заява, в якому позивач просила визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с.118-122).

Розпорядженням Верховного Суду №2/0/9/-22 від 08.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ з Московського районного суду м.Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 10.05.2023 справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 20.09.2023 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації - залишено без розгляду на підставі ч.5 ст.223, п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України.

30.07.2024 року постановою Полтавського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану в її інтересах представником - адвокатом Міщенко О.В. - задоволено. Ухвалу Октябрського районного суду м.Полтави від 20.09.2023 року скасовано, направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

08.08.2024 року справа надійшла до провадження судді Октябрського раойнного суду м. Полтави Г.В.Андрієнко.

27.12.2024 року проведено повторний авторозподіл зазначеної справи, у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_8 у відставку.

25.04.2025 року Октябрський районний суд міста Полтави перейменовано на Шевченківський районний суд міста Полтави на підставі Закону України № 4273-ІХ від 26.02.2025 року.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Міщенко О.В. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Пояснила, що позов було подано ще у 2016 році. На той час квартира не була приватизована. На даний час квартира є власністю позивача ОСОБА_2 . Як станом на 2016 рік, так і продовж всього цього часу позивач не чинила перешкод щодо користування житлом, що підтверджується відповіддю з поліції. Також за вказаною адресою відповідач не звертався до лікувального закладу. Свідки підтверджують, що вже тривалий час відповідач не проживає за вказаною адресою, що у квартирі ніколи не бачили майна, належного ОСОБА_3 .

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, в тому числі і на офіційному сайті Судової влади.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК, враховуючи тривалий час розгляду даної цивільної справи, суд розглядає справу у відсутність відповідача, на підставі наявних в матеріалах справи доказах.

Суд, вислухавши представника позивача, свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , дослідивши докази в їх сукупності, прийшов до такого висновку.

За статтями 3 та 4 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи, закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Так, відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частина 1 ст. 13 ЦПК України вказує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку, виданої дільницею № 39 КП «ЖИЛКОМСЕРВІС» від 08.04.2016 року, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 зареєстровані у квартирі АДРЕСА_2 . Вказана квартира не приватизована (Ордер № 5/80 від 03.01.1989) (т. 1, а.с.9зв.)

Згідно з Свідоцтвом про укладення шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_11 14.06.1986 року уклали шлюбу (т. 1, а.с. 8).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16.08.2016 року, яке набрало законної сили 28.09.2016 року, шлюб між подружжям Полупанови розірвано (т. 1, а.с. 20).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_5 , яка змінила прізвище, власне ім`я на ОСОБА_7 (т. 1, а.с.8зв., 9).

Квитанціями та Гарантійним зобов`язанням підтверджується оплата ОСОБА_2 комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 . за період з 2008 по травень 2019 року (т.1, а. с.123-140; а.с. 141).

ОСОБА_2 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до Свідоцтва про право власності, виданого 07.05.2019 Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради, зареєстрованого 18.05.2019 року, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.06.2025 року.

Згідно з актом про непроживання особи за адресою від 25.02.2020 року засвідчено те, що за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з 01.01.2016 фактично не проживає ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1, а.с. 147). Підписання вказаного акту підтвердили у судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пояснили, що з 2011 року проживають за адресою: АДРЕСА_3 , є сусідами ОСОБА_2 та третьої особи, з якими підтримують не тільки сусідські, але й дружні відносини. Продовж цього часу вони ніколи не бачили ОСОБА_3 , його речей у їх квартирі, хоча з певною періодичністю бували у них вдома. Підтвердили, що вони брали участь у підписанні акту про непроживання особи за адресою від 25.02.2020 року про те, що за адресою: АДРЕСА_1 починаючи з 01.01.2016 фактично не проживає ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з відповіддю Московського ВП ГУНП в Харківській області від 03.03.2020 року за наявними обліковими даними інформації про перешкоджання гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у праві користування ним житлом за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 01.01.2016 по 03.03.2020 в Московський ВП ГУНП в Харківській області не надходила (т. 1, а.с.145).

24.02.2020 Комунальне некомерційне підприємство «Міська поліклініка № 11» Харківської міської ради повідомило, що перевіркою медичної та Електронної реєстратури ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 01.01.2016 року по час звернення із запитом не здійснював виклик лікаря за адресою: АДРЕСА_1 . (т. 1, ас. 188).

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Ця норма права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як вбачається відповідач вселився у житлове приміщення як член сім`ї наймача. Продовж тривалого часу він не проживав у вказаному житлі, з 2016 року сторони розлучилися, та з початку 2016 року він не проживає за вказаною адресою.

У 2019 році позивач набула право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд вважає, що позивачем надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження факту, що відповідач не проживає у спірній квартирі без поважних причин. З вище викладених правових норм вбачається, що для ухвалення рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, має бути належним чином доведено факт не проживання особи у приміщенні без поважних причин понад один рік.

Водночас відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які спростовують позовні вимоги.

Отже, суд приходить до висновку, що факт непроживання відповідача ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_2 знайшов своє підтвердження у судовому засіданні.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути понесені судові витрати в розмірі 552 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 223, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд ,

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 552,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 30 червня 2025 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_4 .

Суддя Л.В.Гольник