Справа № 536/190/25
Провадження №2/524/4711/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2025 року м. Кременчук

Автозаводський районний суд міста Кременчука в складі

головуючого судді Мельник Н.П.,

з участю секретаря судового засідання Стешиної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

16.01.2025 ТОВ «ФК «Профіт Капітал» звернулося до Кременчуцького районного суду Полтавської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

У обґрунтування позову посилалися на те, що 26.03.2019 між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладенний договір кредиту № С-501-0, відповідно до якого відповідачу наданий кредит на поточні потреби у розмірі 49000 грн із сплатою процентів за користування ним у розмірі 24 % річних від залишкової суми кредиту.

ПАТ «Ідея Банк» свої зобов`язання за вказаним кредитним договором виконані в повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти відповідно до умов договору. Натомість, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку із чим станом на 19.12.2023 утворилась заборгованість у розмірі 111122,87 грн, з яких 39721,57 грн - заборгованість за основним боргом, 71401,30 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками.

У ході укладення договорів факторингу право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а відтак позивач просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» заборгованість за кредитним договором № С-501-0 від 26.03.2019 на загальну суму 111122,87 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн та сплачений судовий збір у розмірі 3028 грн.

17.01.2025 ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області позов направлений до Автозаводського районного суду міста Кременчука для розгляду за підсудністю.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.02.2025 справа передана судді Мельник Н.П.

Заочним рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 29.04.2025 № 536/190/25, провадження № 2/524/3418/25, задоволені позовні вимоги по справі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» заборгованість за кредитним договором № С-501-0 від 26.03.2019 на загальну суму 111122 грн 87 коп, сплачений судовий збір - 3028 грн та понесені позивачем витрати на правничу допомогу - 7000 грн.

16.06.2025 ухвалою суду задоволена заява ОСОБА_1 , подана та підписана її представником, про перегляд заочного рішення. Скасуване заочне рішення по справі №536/190/25 від 29.04.2025. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

26.06.2025 представником відповідача поданий відзив на позовну заяву, згідно якого у задоволенні позову просять відмовити у повному обсязі та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу (за підготовку відзиву на позовну заяву) у розмірі 6000 грн. Очікується понести витрати у зв`язку із розглядом справи у розмірі 8000 грн (участь адвоката у судових засіданнях).

Відзив обгрунтований тим, що 19.12.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» укладений договір факторингу № 19/12-2023, відповідно до якого АТ «Ідея Банк» передав (відступив), а ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» прийняв права вимоги за кредитним договором № С-501-0 від 26.03.2019.

Вважають, що не можна вважати друковані реєстри боржників № 2 від 19.12.2023, № 2 від 22.12.2023, додані до позову, належними доказами наявності у відповідача заборгованості. У витягу зазначені лише номер і дата кредитного договору, прізвище позичальника, сума боргу без зазначення станом на яку дату нарахована заборгованість, залишку заборгованості на початок та кінець кожного періоду, всі суми коштів, сплачені відповідачем у рахунок погашення заборгованості, напрямки та підстави їх нарахування, відсутні відомості про те, що матеріали кредитної справи (з даними про погашення кредиту, ін.) передавались новому кредитору, як це передбачене ч.1 ст. 517 ЦК України.

На думку сторони відповідача, надані документи не є належними доказами наявності заборгованості, що не встановлює реальне виконання чи невиконання кредитного договору боржником/ відповідачем.

Зазначена інформація за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вони складені, не можуть бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Зазначені обставини вказують на недоведеність переходу права вимоги за кредитним договором № 25660570 від 10.06.2024.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, крім розрахунка кредитної заборгованості, посилався на угоду №С-501-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки від 26.03.2019, ДКБО, як невід`ємні частини спірної угоди. Однак, на думку сторони відповідача, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови та правила (ДКБО) розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними.

Важають, що за таких обставин, без наданих підтверджень, підписаних особисто відповідачем про конкретні запропоновані відповідачу умови кредитування, про розуміння їх змісту та прийняття їх відповідачем, зазначений банком ДКБО не може розцінюватись як стандартна (типова) форма, встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують цих обставин.

Разом із позовом позивачем надана довідка-розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за угодою № С-501-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки від 26.03.2019. Розрахунок боргу станом на 19.12.2023.

Крім того, посилаються на те, що матеріали позову не містять доказів видачі відповідачу кредитної картки. З наданих позивачем документів, на думку сторони відповідача, неможливо встановити обставини відкриття рахунка та видачі будь-яких карток відповідачу, що має підтверджуватися договором з клієнтом (відповідачем).

Розрахунок заборгованості не є первинним документом на підтвердження отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, вказаних банком у позові, а отже не є належним доказом існування боргу.

Відповідно до наданої довідки не можливо встановити за якою відсотковою ставкою нарахована заборгованість, яку суму внесено боржником, які платежі та коли були зроблені.

Зазначають також, що з наданої виписки по рахунку ОСОБА_1 , остання здійснила оплати в рахунок погашення боргу за договором № С-501-0 від 26.03.2019 у загальному розмірі 71372,71 грн, тому на думку сторони відповідача, заборгованість за спірним кредитним договором вісутня.

Крім того, вважають, що вартість правничої допомоги у розмірі 7000 грн з огляду на малозначність справи та складність написання відзиву є неспівмірним, є завищеною та не відповідає критеріям реальностінаданих адвокатських послуг та розумності їх вартості, яка є необгрунтованою. Адвокату не потрібно було вивчати додаткові джерела права, законодавства, що регулюють спір по справі та документи, якими сторона позивача обґрунтовувала свої вимоги та інші обставини. Зазначені витрати є неспівмірними з витраченим часом та обсягом виконаних робіт.

27.06.2025 ухвалою суду задоволене клопотання представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

07.07.2025 у судове засідання не з`явилися сторони та їх представники, повідомлені про дату, час, місце розгляду справи належним чином.

Представник позивача не з`явився у судове засідання за наявності клопотання, долученого 26.06.2025 до матеріалів справи, про розгляд справи за його відсутності із проханням задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача не з`явився за наявності поданого ним 07.07.2025 клопотання про розгляд справи за відсутності сторони відповідача.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених ст. 223 ЦПК України.

Таким чином, з`ясувавши обставини на які посилаються представники позивача та відповідача, як на підстави відповідно своїх позовних вимог та заперечень, оцінивши належність, допустимість, достатність, взаємозв`язок доказів у їх сукупності, з`ясувавши правовідносини, що випливають із встановлених обставин, правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено, що згідно умов договору кредиту № С-501-0 від 26.03.2019 банк відкрив клієнту поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування із використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках угоди та договору, у тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу із випуском клієнту платіжної банківської карти (кредитної карти).

П. 2 договору зазначено, що банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відповідної кредитної лінії по поточному рахунку (далі - кредитна лінія та/ або кредит) на наступних умовах:

максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000 грн (п.п. 2.1 договору);

ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення угоди, становить 49000 грн (п.п.2.2 договору);

за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 24 % річних (п.п. 2.3 договору).

Банк на виконання умов договору надав позичальнику (відповідачу) грошові кошти у розмірі 49000 грн строком до 26.03.2024, а позичальник відповідно зобов`язався повернути його разом з іншими платежами відповідно до тарифів банку, розміщених на сайті банку за посиланням www.ideabank.ua.

З п. 4 угоди слідує, що клієнт ознайомлений з умовами угоди, ДКБО, тарифами банку та іншими умовами обслуговування, оприлюдненими на інтернет-сторінці банку vvvvw.ideabank.ua, які йому роз`яснені, зрозумілі та з якими він цілком згодний.

Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, відкривши поточний рахунок № НОМЕР_1 , надавши кредитні кошти в розмірі 49000 грн в межах кредитного ліміту визначеного в п.п. 2.2 договору.

Позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує.

У зв`язку з неповерненням заборгованості за договорами кредиту та відповідно до довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором № С-501-0 від 26.03.2019 станом на 19.12.2023 року (на дату відступлення) становить 111122,87 грн, що складається із: заборгованості за основним боргом - 39721,57 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 71401,30 грн.

19.12.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» укладений договір факторингу № 19/12-2023, відповідно до п. 2.1 якого AT «Ідея Банк» відступило ТОВ «ОПТІМА Я ФАКТОРИНГ», а ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» прийняло права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження AT «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених договором факторингу.

Права вимоги, що клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються у розмірі заборгованості боржників перед AT «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, підписаного сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору.

22.12.2023 між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладений договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до якого ТОВ «Оптіма Факторинг» передало, а ТОВ «ФК «Профіт Капітал»» прийняло права вимоги, зокрема за кредитним договором № С-501- 0 від 26.03.2019.

Згідно п. 2.2 цього договору, права вимоги відступаються в розмірі заборгованості боржників перед ТОВ «Оптіма Факторинг», визначені в друкованому реєстрі боржників, що підписаний сторонами, в реєстрі боржників в електронному вигляді та надсилається разом із актом иймання-передачі реєстру боржників в електронному вигляді.

П. 3.2 цього договору визначена загальна сума фінансування після відступлення прав вимоги, що становить 11776112 грн. На виконання вимоги цього договору, ТОВ «ФК «Профіт Капітал» перерахувало на рахунок ТОВ «Оптіма Факторинг» 11776112 грн та відповідно здійснена передача реєстру боржників.

Таким чином, суд звертає увагу на те, що підписавши договір саме такого змісту, відповідач погодилась з його умовами, що фактично нівелює усі можливі доводи стосовно невідповідності умов договору вимогам законодавства без їх обґрунтування доказами.

Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 по справі № 524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09.09.2020 по справі № 732/670/19.

Первісний кредитор своє зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором.

Зазначений договір є чинним, відомостей про його оскарженння представником відповідача та відповідачем суду не надано, а тому підлягає виконанню сторонами.

Таким чином, відповідач жодних доказів на спростування факту укладення договору, перерахування та отримання нею кредитних коштів чи розміру заборгованості не надала.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 по справі № 450/1686/17 та від 15.07.2019 по справі № 235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч.1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі, з недотримання якої є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ст.1049 ЦК України).

Ст. ст. 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. ст. 610, 611 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч.1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір містить усі істотні умови, необхідні для даного виду правочинів, а відтак, враховуючи його особисте підписання відповідачем, про його умови останній обізнаний.

Після підписання договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки щодо надання кредитних коштів і їх повернення зі сплатою відповідних відсотків за користування.

Досліджені у справі докази дають достатні підстави для висновку, що свої договірні зобов`язання кредитодавець виконав в повному обсязі та надав відповідачці кредит в обумовленій договором сумі.

Натомість, відповідач свої договірні зобов`язання у визначений договором строк не виконав. Існування заборгованості перед позивачем підтверджується доданою до позову розрахунком заборгованості.

Відповідачем не надані суду докази на спростування твердження позивача щодо невиконання ним умов договору, наявності заборгованості та її розміру, а отже відсутні підстави не приймати надані позивачем докази.

Таким чином, між сторонами досягнута згода щодо всіх істотних умов кредитних договорів, оформлені сторонами у належній формі.

Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. ст. 610, 611 ЦК України).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст.1049 ЦК України).

Таким чином, досліджені по справі докази дають достатні підстави для висновку, що після підписання договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки щодо надання кредитних коштів і їх повернення зі сплатою відповідних відсотків за користування.

Свої договірні зобов`язання кредитодавець виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит в обумовленій договором сумі.

Натомість, відповідач договірні зобов`язання у визначений договором строк не виконала, контррозрахунку суми заборгованості та процентів за користування кредитними коштами не надала.

Існування заборгованості перед позивачем стверджується доданими до позову документами.

Доказів протилежного матеріали справи не містять та відповідачем та/ або її представником суду не надано.

Під час розгляду справи презумпція правомірності кредитного договору відповідачем/ його представником не спростована, а тому суд відхиляє доводи представника відповідача.

Протилежного відповідачем та/ або його представником не доведено.

Крім того, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (п. 1 ч.1 ст. 512, ст. 514 ЦК України).

З урахуванням того, що договір факторингу із додатками, підписаний сторонами, є оспорюваним правочином, а під час розгляду справи презумпція його правомірності відповідачем/ його представником не спростована.

Протягом строку дії кредитного договору відповідач не звернувся до суду із заявою про розірвання кредитного договору чи визнання його (або його окремих положень) недійсним(ми).

Доказів протилежного матеріали справи не містять та суду не надано. Відповідачем протилежного суду не доведено, наведені позивачем обставини та факти не спростовані. Клопотань, заяв відповідачем не заявлено, у тому числі про участь у засіданні в режимі відеоконференції.

Таким чином, під час розгляду справи, судом забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості (ст. 129 Конституції України).

Європейський суд з прав людини вказав, що Суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції з прав людини зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 цієї Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (параграф 23 рішення Європейського суду з прав людини «Pronina v. Ukraine», n. 63566/00, 18.07.2006).

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: (1) у разі задоволення позову - на відповідача; (2) у разі відмови в позові - на позивача; (3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України).

Ураховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений за подання позову до суду судовий збір у розмірі 3028 грн.

Щодо витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката, слід зазначити, що такі витрати несуть сторони. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 137 ЦПК України).

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст.15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч.3 ст. 2 ЦПК України).

Ч.8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно ч.ч.3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: (1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);( 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); (3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; (4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч.4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду також вказувала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц).

У постанові від 19.11.2020 по справі № 734/2313/17 Верховний Суд наголосив, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи».

Так, матеріали справи містять договір про надання правничої допомоги № 02-24 від 01.07.2024, додаткову угоду № 1/1 до договору вді 01.07.2024, додаток № 2 до договору (акт № 1 приймання-передачі реєстру боржників за договором про надання правничої допомоги від 21.11.2024), додаток № 4 до договору (акт № 1 приймання-передачі наданої правової допомоги від 12.12.2024), та платіжну інструкцію від 20.12.2024 № 1084 про перерахування позивачем по справі Адвокатському об`єднанню "Правовий ракурс" 140000 грн, наказ про прийняття на роботу до АО "Правовий ракурс" адвоката Ушакевич М.П., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

При цьому, суд погоджується із доводами сторони відповідача про малозначність справи, а тому вартість послуг адвоката є неспівмірною, завищеною та не відповідає критеріям розумності їх вартості. Адвокату не потрібно було вивчати додаткові джерела права, законодавства, що регулюють спір по справі та документи, якими сторона позивача обґрунтовувала свої вимоги та інші обставини. Зазначені витрати є неспівмірними з витраченим часом та обсягом виконаних робіт.

Отже, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн є співмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, значенням справи для сторони позивача, та відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Керуючись ст.ст. 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 207, 526, 610, 626, 628, 633-634, 638, 1048-1049, 1054-1055 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал».

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» заборгованість за кредитним договором № С-501-0 від 26.03.2019 на загальну суму 111122 грн 87 коп, сплачений судовий збір у розмірі 3028 грн 00 коп та понесені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал», , м Київ, вул Набережно-Лугова, 8.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Н.П. Мельник