Провадження №2/521/240/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді Мазун І.А.

за участю секретаря судового засідання Гриневич І.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УкрДебт Плюс», Виконавчого комітету Южненської міської ради Одеської області, ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Державний реєстратор Южненської міської ради Одеської області Голубенко Аліна Вікторівна, ОСОБА_3 про визнання рішення протиправним та його скасування, витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «УкрДебт Плюс», Виконавчого комітету Южненської міської ради Одеської області, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державний реєстратор Южненської міської ради Одеської області Голубенко Аліна Вікторівна про визнання рішення протиправним та його скасування, витребування майна з чужого незаконного володіння, в якому посилався на наступні обставини.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він 17.12.2003 року на підставі договору купівлі-продажу (реєстровий № 14994), нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л.І., є власником квартири АДРЕСА_1 , яка складається з двох житлових кімнат, житлова площа 31,1 кв.м., загальна площа 47 кв.м..

14.05.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно умов якого ОСОБА_4 отримала кредит в розмірі 59 700,00 доларів США, який зобов?язалася повернути у повному обсязі в строк до 14.05.2028 року або достроково зі сплатою 12,50 % річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання грошових зобов?язань за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 14.05.2007 року, між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 14.05.2007 року було укладено договір іпотеки, реєстровий № 1849, відповідно до якого іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру під АДРЕСА_2 . Обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстроване банком у порядку передбаченому законом у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об?єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек.

В подальшому позивачу стало відомо, що 08.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов?язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов?язків з кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі і за договором про надання споживчого кредиту №0 від 14.05.2007р., укладеного між ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк» (який в подальшому змінив назву на ПАТ «УкрСиббанк»).

Також позивачу стало відомо, що 03.03.2015 року ПАТ «Дельта Банк», в особі його представника ТОВ «Про Консалтинг», звернулося до Малиновського районного суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки (спірну квартиру) шляхом передачі квартири у власність, визнання права власності (на спірну квартиру), виселення та зняття з реєстрації позивача та інших осіб, що зареєстровані в спірній квартирі усунення перешкод у здійсненні права власності.

Заочним рішенням суду від 28.10.2015 року у справі № 521/3390/15-ц, яке набрало законної сили, позов ПАТ «Дельта Банк», задоволено; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 104342,33 доларів США звернено стягнення на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 ; визнано за ПАТ «Дельта Банк» право власності на спірну квартиру; виселені та зняті з реєстраційного обліку ОСОБА_1 та інші особи, які зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_3 . Також, на підставі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-18 від 03.06.2014р. (далі -Закон № 1304), судом вирішено відстрочити виконання рішення суду на час дії цього закону.

Як зазначає позивач, в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа № 521/102/21 за позовом ТОВ «УкрДебт Плюс» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу до спірної квартири, та визнання особи такою, що втратила право користування нею. Під час ознайомлення з матеріалами вказаної справи позивачу стало відомо, що державним реєстратором виконавчого комітету Южненської міської ради Одеської області Голубенко Аліною Вікторівною на підставі: - іпотечного договору № 1849 від 14.05.2007р.; - вимоги ТОВ «УкрДебт Плюс» про усунення порушень основного зобов`язання № 2224645/PB640 від 09.12.2019р.; - вимоги ТОВ «УкрДебт Плюс» про усунення порушень основного зобов`язання № 2224645/PB639 від 09.12.2019р.; - рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення серія та номер: 980, виданий 09.01.2020 р. АТ «Украпошта»; - рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, серія та номер 043, виданий 09.01.2020р. АТ «Укрпошта»; - договору № 2083/К купівлі-продажу прав вимоги від 15.11.2019р., реєстровий № 2019; - звіту про проведення незалежної оцінки, серія та номер: ГГЖЕЛН767819 від 10.11.2020р., виданого ПП «Експертна оцінка плюс», прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 55481004 від 03.12.2020р., згідно до якого за ТОВ «УкрДебт Плюс» зареєстровано право власності на спірну квартиру, в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку», що підтверджується витягом № 235203183 від 03.12.2020 року.

24.04.2023 року з інформаційної довідки з ДРРП додатково стало відомо, що 21.03.2023р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Червинською Н.Є. було посвідчено та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно договір купівлі-продажу, укладений між ТОВ «УкрДебт Плюс» та ОСОБА_2 , за яким останній придбав спірну квартиру у власність.

Вважає, що рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Южненської міської ради Одеської області Ґолубенко А.В. № 55481004 від 03.12.2020 року про реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ «УкрДебт Плюс» підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а спірна квартира підлягає витребуванню у ОСОБА_2 з наступних підстав. Оскаржуване рішення державного реєстратора не відповідає вимогам ст.ст. 10, 12, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та положенню Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого в забезпечення кредитів в іноземній валюті», абз. 3 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку», п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме: не була здійснена перереєстрація права власності на спірну квартиру з ОСОБА_1 на ПАТ «Дельта Банк», а тому ОСОБА_5 , згідно з відомостями з ДРРП на нерухоме майно, зазначений її власником;- позивач та інші зареєстровані з ним особи не виселені та не зняті з реєстраційного обліку за вказаною адресою; - позивач та особи, зареєстровані за вказаною адресою мають право володіти та користуватися спірною квартирою; - іпотека є припиненою на підставі абз. 3 ч, 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку», оскільки ПАТ «Дельта Банк», як іпотекодержатель, набуде право власності на предмет іпотеки (спірну квартиру) після припинення відстрочки виконання рішення суду.

Позивач такі вимоги не отримував, у відповідних поштових документах про їх отримання не розписувався, письмової згоди на набуття іпотекодержателем права власності на спірну квартиру не давав, що є перешкодою у вчиненні державним реєстратором оспорюванних реєстраційних дій, а тому, з урахуванням всього вищевикладеного, спірна квартира позивача, не могла бути примусово стягнута (шляхом перереєстрації права власності на нерухоме майно) на підставі дії Закону № 1304-VI, у тому числі шляхом реєстрації права власності за ТОВ «УкрДебт Плюс» як забезпечення виконання позивачем умов договору про надання споживчого кредиту № 0 від 14.05.2007 року, укладеного в іноземній валюті. Також зазначає, що письмової згоди на набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки не надавав, у власності іншого житла ніж спірна квартира немає.

Оскільки рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Южненської міської ради Голубенко А.В. про реєстрацію права власності за ТОВ «УкрДебт Плюс» на спірну квартиру, прийнято з порушеннями вимог чинного законодавства, та в цілому свідчить про те, що спірна квартира вибула з володіння власника не з його волі.

Посилаючись на вищевикладене позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 55481004 від 03.12.2020р. державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_6 Виконавчого комітету Южненської міської ради Одеської області щодо проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна, на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , за суб?єктом: Товариство з обмеженою відповідальністю «УкрДепт Плюс», код № 43212924.; витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 , РНОКТІ НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , квартиру за адресою: АДРЕСА_3 ; судові витрати покласти на відповідачів.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 12.12.2023 р. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено ОСОБА_3 .

Згідно Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» від 26 лютого 2025 року № 4273-IX назву Малиновського районного суду міста Одеси змінено на Хаджибейський районний суд міста Одеси.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначав, що перереєстрація спірної квартири була проведена у відповідності до вимог діючого законодавства.

Представник ОСОБА_3 в останнє судове засідання не з`явився, сповіщений належним чином. В попередніх судових засіданнях підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, з підстав, викладених у поясненнях.

Представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, сповіщена належним чином. Позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві, оскільки вважає їх безпідставними.

Представник Виконавчого комітету Южненської міської ради Одеської області, та третя особа, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору Державний реєстратор Южненської міської ради Одеської області Голубенко Аліна Вікторівна в судове засідання не з`явилися, сповіщені належним чином. В матеріалах справи наявна заява про слухання справи у їх відсутності.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та третьої особи, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу (реєстровий № 14994), нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л.І. від 17.12.2003р., позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , яка складається з двох житлових кімнат, житлова площа 31,1 кв.м., загальна площа 47кв.м.(т.1 а.с.11)

14.05.2007 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно умов якого ОСОБА_4 отримала кредит в розмірі 59 700,00 доларів США, який зобов?язалася повернути у повному обсязі в строк до 14.05.2028 року або достроково зі сплатою 12,50 % річних за користування кредитом.(т.1 а.с. 17-21)

З метою забезпечення виконання грошових зобов?язань за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 14.05.2007 року, між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 14.05.2007 року було укладено договір іпотеки, реєстровий № 1849, відповідно до якого іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру під АДРЕСА_2 . Обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстроване банком у порядку передбаченому законом у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об?єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек. (т.1 а.с.22-23)

ПАТ «Дельта Банк», в особі його представника ТОВ «Про Консалтинг», звернулося до Малиновського районного суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки (спірну квартиру) шляхом передачі квартири у власність, визнання права власності (на спірну квартиру), виселення та зняття з реєстрації позивача та інших осіб, що зареєстровані в спірній квартирі усунення перешкод у здійсненні права власності.

Заочним рішенням суду від 28.10.2015 року у справі № 521/3390/15-ц, яке набрало законної сили, позов ПАТ «Дельта Банк», задоволено, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 104342,33 доларів США звернено стягнення на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 ; визнано за ПАТ «Дельта Банк» право власності на спірну квартиру; виселено та знято з реєстраційного обліку ОСОБА_1 та інші особи, які зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_3 . Зобов?язано відповідача, яким є ОСОБА_1 , передати ПАТ «Дельта банк» правовстановлюючі документи на предмет іпотеки (свідоцтва про право власності, державний акт), ключі від вхідних дверей (дублікати ключів), документи, що характеризують об?єкт нерухомості (технічний паспорт на будинок), та інші документи, передбачені Постановою Кабінету Міністрів №868 від 17 жовтня 2013 року «Про затвердження порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно».Також, на підставі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-18 від 03.06.2014р. (далі -Закон № 1304), судом вирішено відстрочити виконання рішення суду на час дії цього закону.

Цим рішенням встановлено, що 08.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов ?язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов?язків з кредитними та забезпечувальними договорами. (т.1 а.с.24-27)

Судом встановлено, що 15.11.2019 р. між ПАТ «Дельта Банк», в особі представника Сорокіна М.В на підставі Довіреності, посвідченої 09 липня 2019 року Щадко О.І., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 1430 виданої Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадировим Владиславом Володимировичем, який діє на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 жовтня 2015 року № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про продовження строку здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора» від 20 лютого 2017 року 619, рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора» від 04 квітня 2019 року № 772, та ТОВ «УкрДебт Плюс» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги № 2083/К.

Згідно п.п.1.1 п.1. вказаного договору за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець передає у власність покупцеві, а покупець приймає у власність права вимоги, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому та включають:

- право вимоги до позичальників, заставодавців, майнових поручителів та фінансових поручителів (надалі боржники), які виникли за укладеними договорами (надалі - укладені договори) та/або на інших підставах наведених у додатку № 1, додатку № 2 до цього Договору;

- право оскаржувати недійсність або припинення прав вимоги, а також припинення/ліквідацію будь-якого Боржників у судовому та позасудовому порядках;

- право звернення до державних органів, установ та організацій всіх форм власності в межах прав повноважень власника прав вимоги та/або кредитора за правами вимоги, які передбачені законодавством та укладеними договорами, включаючи, але не обмежуючись боржників, органів нотаріату, правонаступників/спадкоємців боржників, тощо;

- право власності на права вимоги, а також інші права кредитора за правами вимоги, в тому числі ті, виникнуть в майбутньому у разі скасування рішень про їх недійсність чи припинення або у разі скасування: припинення/ліквідації боржника, на підставі цього договору;

- право набути у власність гроші та/або майно на підставах наведених у додатку № 1, додатку № 2 до цього договору або отримати грошові кошти/відшкодування за наслідками недійсності/нікчемності укладених договорів, тощо;

- інші права, що пов?язані або випливають із прав вимоги, надалі за текстом - «права вимоги». (т.1 а.с.28-29)

Таким чином до ТОВ «УкрДебт Плюс» зокрема перейшло право вимоги за кредитним договором № 0 від 14.05.2007р. (зобов?язання за яким були забезпечені спірною квартирою).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13.12.2021 р. у справі № 521/3390/15-ц, яка набрала законної сили, замінено стягувача з ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «УкрДебт Плюс» у зв`язку з переходом до Товариства з обмеженою відповідальністю «УкрДебт Плюс» прав кредитора, відповідно до Договору купівлі-продажу прав вимоги № 2083/К від 15.11.2019 року. Видано Товариству з обмеженою відповідальністю «УкрДебт Плюс» дублікат виконавчих листів у цивільній справі № 521/3390/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом передачі та набуття у власність. Поновлено строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа у цивільній справі № 521/3390/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом передачі та набуття у власність. (т.1 а.с.181-191)

За змістом частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25.01.2022р. (справа №521/102/21), яке, згідно ухвали Одеського апеляційного суду від 26.03.2024р., набрало законної сили, позовні вимоги ТОВ «УкрДебт Плюс» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу до спірної квартири, та визнання особи такою, що втратила право користування нею задоволені. Усунуто перешкоди у здійсненні права користування майном, розташованим за адресою: АДРЕСА_3 шляхом надання постійного безперешкодного доступу ТОВ «Укрдебт Плюс» до цього майна. Визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 . (т.1 а.с.42-44)

Згідно п.п.2.1.1. -2.1.2 розділу 2 іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами. У разі порушення іпотекодавцями та/або боржником обов?язків, встановлених цим договором іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов?язань за кредитним договором, а у разі невиконання іпотекодавцем цієї вимоги - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п.п.4.1.-4.4.,4.6. розділу 4 іпотечного договору звернення стягнення здійснюється іпотекодержателем у:

- випадках, зазначених в п.п.2.1.1.-2.1.2, нього договору іпотеки, або;

- у разі порушення іпотекодавцями та/або боржником будь-якого зобов?язання за цим договором або будь-якого зобов?язання, що забезпечено іпотекою за цим договором, або:

- в інших випадках відповідно до діючого законодавства. Звернення стягнення здійснюється на підставі: - або рішення суду; - або виконавчого напису нотаріуса; - або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя; - або за договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя. у випадках, зазначених в п.п.2.1.1.-2.1.2, цього договору іпотеки іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю повідомлення, оформлене згідно до ст. 35 Закону України "Про іпотеку". У разі невиконання іпотекодавцем вимог, зазначених в повідомлені, про яке йдеться в п.4.3., іпотекодержатель здійснює звернення стягнення.

У разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов?язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов?язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку.

Вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17, провадження № 14-711цс19.

Розділом 5 іпотечного договору передбачено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, а саме: сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на Предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Іпотекодержатель самостійно визначає один з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: - передачу Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов?язання у порядку, встановленому ст.37 Закону України "Про іпотеку"; - право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 Закону України "Про іпотеку". У разі настання обставин, зазначених в п. 4.1 цього договору іпотеки, іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. В повідомленні, про яке йдеться в п.5.2., іпотекодержатель зазначає який із способів задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачені ч.3. ст.36 Закону України "Про іпотеку", застосовується іпотекодержателем для задоволення своїх вимог. У разі законодавчої можливості при застосуванні передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення вимог іпотекодержателя (абз.2 ч.3 ст.36 Закону України "Про іпотеку") право власності переходить до іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення, про яке йдеться в п.5., цього іпотечного договору, в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Умовами іпотечного договору сторони передбачили можливість звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі в позасудовому порядку згідно Закону України "Про іпотеку".

Отже, правовою підставою для реєстрації права власності за іпотекодержателем є договір іпотеки, в якому міститься іпотечне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки, що за правовою силою прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

В матеріалах реєстраційної справи № 101 на обєкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_3 міститься: копія іпотечного договору № 1849 від 14.05.2007р.; копія договору № 2083/К купівлі-продажу прав вимоги від 15.11.2019р., реєстровий № 2019 з додатком №1 до договору № 2083/К купівлі-продажу прав вимоги від 15.11.2019р., реєстровий № 2019 та додатку №2 до договору № 2083/К купівлі-продажу прав вимоги від 15.11.2019р., із зазначенням заборгованості; - вимога ТОВ «УкрДебт Плюс» про усунення порушень основного зобов`язання № 2224645/PB640 від 09.12.2019р.; - вимога ТОВ «УкрДебт Плюс» про усунення порушень основного зобов`язання № 2224645/PB639 від 09.12.2019р.; - копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення серія та номер: 980, виданий 09.01.2020р. АТ «Укрпошта»; - копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, серія та номер 043, виданий 09.01.2020р. АТ «Укрпошта»; - копія звіту про проведення незалежної оцінки, серія та номер: ГГЖЕЛН767819 від 10.11.2020р., виданого ПП «Експертна оцінка плюс», заява про державну реєстрацію; інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 55481004 від 03.12.2020р. (т.2 а.с.56-127)

Суд зазначає, що у вимогах-повідомленнях зазначено стислий зміст порушених зобов?язань, визначена сума заборгованості, вимога про виконання порушеного зобов?язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Також вказані вимоги були отримані особисто ОСОБА_1 та ОСОБА_7 09.01.2020р., про що свідчать їх підписи в повідомленнях про вручення, які представником позивача не спростовані жодним доказом.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Згідно зі статтею 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки.

Відповідно до частин першої та третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто законом чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 36 Закону України «Про іпотеку»).

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку». Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 цього Закону), а саме на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса.

Згідно із частиною третьою зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати такі способи задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору іпотеки :

- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього ж Закону;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього ж Закону.

Згідно із частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 зазначеного Закону).

Отже, за змістом частини першої статті 33 та частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку».

Вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» не перешкоджають іпотекодержателю здійснювати права, визначені цим Законом та/або іпотечним договором, без попереднього повідомлення іпотекодавця тільки тоді, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки (частина третя зазначеної статті).

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

Тлумачення статті 38 Закону України «Про іпотеку» свідчить, що звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідному застереженні в іпотечному договорі), який передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві не може вважатися примусовим стягненням (відчуженням без згоди власника). Оскільки таке право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки виникло на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі), згоду на яке надано іпотекодавцем шляхом підписання відповідного договору.

Схожий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19), у якій зазначено: «продаж іпотекодержателем предмета іпотеки третій особі відповідно до статей 36, 38 цього Закону та згідно з умовами іпотечного застереження, визначеного у договорі іпотеки, є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду».

У пункті 1 Закону України від 03 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

У постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-969цс16 зроблено висновок, що «мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак встановлений Законом України від 03 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Оскільки Закон України від 3 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України від 3 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню».

Мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

У пунктах 58, 59 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19) зазначено, що: «закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2019р. у справі №464/8589/15-ц є посилання на постанову Верховного Суду від 13.06.2018р. у справі №645/5280/16-ц згідно якої «…безпідставними доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції не застосував до спірних правовідносин закон, який підлягав застосуванню, а саме - Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». […] У справі, що переглядається, звернення стягнення на квартиру ОСОБА_3 як предмет іпотеки шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем здійснено не у примусовому порядку, оскільки ОСОБА_3 надала іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя. Так, відповідно до пункту 5.4.1 договору іпотеки рішення про прийняття у власність предмета іпотеки приймається іпотекодержателем одноосібно. Підписанням цього договору іпотекодавець засвідчує, що він надає іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя. Іпотекодавець засвідчує, що достатньою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки є цей договір та письмове рішення іпотекодержателя про прийняття у власність предмета іпотеки. Цей договір та письмове рішення іпотекодержателя мають силу договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іпотекодавцем. Тобто, реєстрація права власності на предмет іпотеки за ТОВ «Кредекс Фінанс» здійснена за згодою ОСОБА_3 , що висловлена у пункті 5.4.1 договору іпотеки, а тому Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню до цих правовідносин».

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 липня 2018 року у справі № 372/977/16-ц (провадження № 61-30624св18), в якій колегія суддів зазначила, що: «Враховуючи заявлені позовні вимоги, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що не є підставою для задоволення позовних вимог і положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки за спірним договором від 28 листопада 2012 року, укладеним між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс», нерухоме майно не відчужувалось. Вимоги указаного Закону розповсюджуються на примусову реалізацію майна, а стягнення на предмет іпотеки було звернуто у позасудовому порядку у відповідності до умов іпотечного застереження, добровільно погодженого сторонами при укладенні іпотечного договору від 09 вересня 2008 року. Отже, доводи ОСОБА_3 про те, що вона як іпотекодавець не надавала згоди на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя, є безпідставними».

Щодо посилань позивача на те, що він до реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Укрдебт Плюс» був її власником, оскільки ПАТ «Дельта Банк» не зареєструвало за собою право власності на вказану квартиру на підставі заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28.10.2015р., суд зазначає наступне.

Згідно ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» установлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Сукупний правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи. Отже, за наявності державної реєстрації права власності за певною особою державна реєстрація права власності на це ж майно за іншою особою може бути здійснена за згодою цієї особи або за судовим рішенням, що набрало законної сили, щодо права власності на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019р. у справі №911/3594/17., постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2018р. у справі № 925/1121/17, від 17.04.2019р. у справі № 916/675/15.

Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» на підставі заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28.10.2015р., яке позивачем оскаржено не було, стало власником квартири АДРЕСА_1 , а відсутність державної реєстрації не позбавила вказану юридичну особу набутого права власності на цю квартиру.

Згідно п.61. «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або

засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або

засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами);

3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації;

4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У разі подання документа, зазначеного в абзаці першому або четвертому підпункту 2 цього пункту, державна реєстрація проводиться після спливу тридцятиденного строку з моменту отримання адресатом вимоги, зазначеної у підпункті 1 цього пункту, якщо у такій вимозі не зазначений більш тривалий строк.

Протягом дії Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яким є нерухоме житлове майно загальною площею в межах, визначених зазначеним Законом, що виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, також подається заява, що підтверджує згоду іпотекодавця - громадянина України на набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, справжність підпису на якій засвідчується відповідно до Закону України Про нотаріат, крім випадків встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованого права власності іпотекодавця на інше нерухоме житлове майно (його частину) у Державному реєстрі прав чи в його невід`ємній архівній складовій частині або надання державному реєстратору документів, якими підтверджується, що відповідне нерухоме житлове майно не є місцем постійного проживання іпотекодавця.

Суд зазначає, що в іпотечному договорі реєстровий № 1849, укладеному 14.05.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 , предметом якого була квартира АДРЕСА_1 зазначено адресу ОСОБА_1 як АДРЕСА_4 , що відрізняється від адреси іпотечної квартири.

Крім того, на момент прийняття рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень реєстрації 03.12.2020р., згідно якого за ТОВ «УкрДебт Плюс» зареєстровано право власності на спірну квартиру, позивач з 20.07.2018р. зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 .

Таким чином, судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , яка була предметом іпотеки, не є місцем постійного проживання позивача, що представником позивача і не було спростовано.

З урахуванням вищевикладеного суд прийшов до висновку про те, що державна реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «УкрДебт Плюс» проведена у відповідності до вимог діючого законодавства, а отже позовні вимоги про визнання рішення протиправним та його скасування є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Що стосується вимог позивача про витребування квартири АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 суд зазначає наступне.

Згідно ст.ст.316, 317, 321, 330, 388 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо: 1) воно було продане або передане у власність у порядку, встановленому для виконання судових ріш ень;2) воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна.

21.03.2023р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Червинською Н.Є. було посвідчено та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно договір купівлі-продажу, укладений між ТОВ «УкрДебт Плюс» та ОСОБА_2 , за яким останній придбав спірну квартиру у власність. (т.1 а.с., 34-38, 65)

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про те, що ТОВ «УкрДебт Плюс», як власник майна, мало повне право відчужити квартиру АДРЕСА_1 , а відтак позовні вимоги ОСОБА_1 щодо витребування зазначеної квартири також задоволенню не підлягають.

Керуючись, ст. ст. 11, 33, 35-38 Закону України «Про іпотеку», ст.ст.317, 321, 330, 388, 525, 526, 530, 612 Цивільного кодексу України, ст.ст.2, 10, 12, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 76-78, 263 - 265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УкрДебт Плюс», Виконавчого комітету Южненської міської ради Одеської області, ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Державний реєстратор Южненської міської ради Одеської області Голубенко Аліна Вікторівна, ОСОБА_3 про визнання рішення протиправним та його скасування, витребування майна з чужого незаконного володіння залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 30 червня 2025 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.МАЗУН