Справа № 630/459/25
Провадження № 2/630/238/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2025 року м. Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Сухорукова І.М.,

за участю секретаря Дубрової А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Люботин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Люботинської міської ради Харківської області про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини,

УСТАНОВИВ :

Представник позивачки адвокат Жебелева Г.С. звернувся до суду через систему «Електронний суд» із даним позовом, в якому просила визначити ОСОБА_1 додатковий строк на подання заяви на прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 тривалістю у два місяці з дня набрання рішенням законної сили.

На обґрунтування позову зазначено, що батько позивачки ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 і на день смерті був зареєстрований у АДРЕСА_1 . після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 і частки у сумісній спільній власності у квартирі по АДРЕСА_2 . На час смерті спадкодавець був неодружений, шлюб із матір`ю позивачки було розірвано за рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова ;639/915/2013, інших дітей спадкодавець не мав. Позивачка після смерті батька в межах 6 місячного строку на прийняття спадщини 28.02.2023 року звернулася до Консульства України в м.Гданськ для оформлення заяви про прийняття спадщини, але консул роз`яснила позивачці, що перебіг 6 місячного строку на прийняття спадщини зупинено на весь час дії воєнного стану і що прийняття відповідних заяв про прийняття та оформлення спадщини до закінчення діїх воєнного стану призупинено, про що зроблено застереження у тексті заяви. Тому, позивачка була впевнена,що до закінчення воєнного стану заяви про прийняття спадщини не приймаються. Про те, що оформлення спадщини в Україні відновлено, позивачка дізналася у листопаді 2024 року, тому звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини від 28.02.2023. Нотаріусом ХРНО Копил В.В. була відкрита спадкова справа 04.12.2024 та 12.12.2024 винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із пропуском строку на звернення з цією заявою.

Ухвалою від 18 квітня 2025 року було відкрито провадження у справі та її розгляд призначено у загальному порядку.

Ухвалами від 18 квітня 2025 року та від 21 травня 2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано докази у приватного нотаріуса Копил В.В. та з Державної прикордонної служби України.

Ухвалою від 21 травня 2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду у судовому засіданні.

Представник відповідача Люботинської міської ради 12.05.2025 подав заяву про розгляд справи у їх відсутність, де просив розглянути справу за наявними доказами, відповідно до законодавства. Відзиву на позов або заперечень до суду не подавав.

Представник позивача надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, де вказала, що позов підтримує у повному обсязі.

З`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані представником позивача докази є достатніми для прийняття рішення у справі.

Судом встановлено наступні обставини.

Згідно до ксерокопії паспорта громадянки України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , (а.с. 18-19).

Як вбачається зі свідоцтва про народження НОМЕР_1 , батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 25).

Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 28.02.2013 №639/624/13-ц було розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 22).

Відповідно до свідоцтва про право власності на спадщину від 23.04.2016, ОСОБА_2 набув право власності в порядку спадкування на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 27).

Згідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_2 , ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 26).

Згідно довідки Виконавчого комітету ЛМР від 06.12.2024, ОСОБА_2 з 29.09.2016 по день смерті був зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 (а.с. 10).

ОСОБА_1 28 лютого 2023 року подала через консула Консульства України в Гданську (Польща) заяву , адресовану компетентним органам нотаріату, де вказала, що приймає спадщину після смерті свого батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та був зареєстрований у АДРЕСА_1 , а також, що усі документи для одержання свідоцтва про право на спадщину будуть нею подані додатково (а.с. 14).

З матеріалів спадкової справи вбачається наступне. Приватним нотаріусом ХРНО Копил В.В. 04.12.2024 була заведена спадкова справа №165/2024 після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадкова справа заведена на підставі заяви ОСОБА_1 від 28.02.2023, поданої нею компетентним органам нотаріату через консульство у Гданську (Польща), та отриманої нотаріусом 04.12.2024 року. У подальшому, 25.03.2025 нотаріусом отримано заяву ОСОБА_1 (завірену нотаріусом м.Гданськ), датовану 07.03.2025 про отримання свідоцтва про право власності на спадщину. Відомостей про реєстрацію зі спадкодавцем інших осіб на день відкриття спадщини нотаріусом не отримано. На момент смерті спадкодавець не перебував у шлюбі. Від інших осіб заяв про прийняття спадщини до нотаріуса не надходило. (а.с. 38-58)

Приватний нотаріус ХРНО Копил В.В. 12 грудня 2024 року склала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , мотивуючи відмову тим, що ОСОБА_5 12.12.2024 звернулася з проханням видати свідоцтво про право власності на спадщину, а саме житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , проте пропустила встановлений законом шестимісячний строк на прийняття спадщини і не була зареєстрована разом із спадкодавцем. (а.с. 20)

07.03.2025 ОСОБА_1 склала заяву до компетентних органів про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дана заява завірена нотаріусом міста Гданськ (а.с. 15-17), та направила цю заяву приватному нотаріусу Копил В.В. (а.с. 17).

Приватний нотаріус ХРНО Копил В.В. 25 березня 2025 року склала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , мотивуючи відмову тим, що від ОСОБА_5 25.03.2025 надійшла заява про видачу свідоцтва про право власності на спадщину, проте не була зареєстрована разом із спадкодавцем на день його смерті. (а.с. 21)

Згідно до відповіді Державної прикордонної служби України від 29.05.2025, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перетнула державний кордон 27.09.2021 та виїхала через пункт пропуску Бориспіль у напрямку Київ-Гданськ. Відсутні відомості про її повернення до України. (а.с. 79)

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Виходячи із змісту ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини, згідно з ч.3 ст.1223 ЦК України.

Відповідно до положень ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст. 1220-1221, 1223 ЦК України, спадщина відкривається в наслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, що визначається ст. 1261 ЦК України.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Згідно з ч. 1ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Отже законодавчо передбачено, що якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини.

Оцінка причин пропуску строку на предмет поважності лежить в площині дискреційних повноважень суду, оскільки базується безпосередньо на наданих сторонами та наявних в матеріалах справи доказах та встановлених в ході судового розгляду обставинах.

Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22.

Граничний строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є 04 квітня 2023 року.

Судом встановлено, що позивачка на день смерті батька ОСОБА_2 , який помер у Харківській області під час повномасштабного вторгнення рф, перебувала за кордоном і через консульство 28.02.2023 подала заяву до органів нотаріату України про прийняття спадщини.

Така заява була отримана відповідним нотаріусом лише 04 грудня 2024 року.

Також, суд приймає до уваги викладену у позові позицію позивача про те, що у консульстві, під час звернення позивачки щодо оформлення спадкових прав, було надано роз`яснення з приводу зупинення строку для прийняття спадщини на час воєнного стану. Дійсно на час звернення позивачки до консульства діяла Постанова КМУ від 28.02.2022 №164, де було вказано серед іншого про зупинення строку на прийняття спадщини на час дії воєнного стану. У подальшому до цієї постанови було внесено зміни і у травні 2023 року таке положення із неї було виключене.

Виходячи з наведеного, зазначені причини не повинні стати на перешкоді в реалізації законного права позивача, що й передбачено чинним законодавством.

Згідно з Постановою Верховного Суду у складі постійної колегій суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.06.2019 року у справі № 565/1145/17 були визначені поважні причини строку, необхідного для прийняття спадщини, а саме: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту, тощо.

У постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16 викладено правову позицію, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Згідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

З урахуванням введення на Україні Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року воєнного стану у позивачки ОСОБА_1 , яка на той час перебувала і продовжує перебувати за кордоном, виникли об`єктивні та істотні труднощі для своєчасної та безпосередньої подачі до конкретного нотаріуса заяви про прийняття спадщини після смерті батька, і це можна вважати поважними причинами пропуску цього строку. Разом із цим, вона своєчасно склала та завірила у консульстві заяву до органів нотаріату про прийняття спадщини.

Проте, її заява компетентним нотаріусом була отримана вже по закінченню шестимісячного строку після відкриття спадщини.

Надаючи оцінку поважності причин пропуску позивачкою строку для подання заяви про прийняття спадщини суд виходить з того, що станом на час відкриття спадщини і до 18 червня 2023 року діяв пункт 3постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», що передбачав зупинення перебігу строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 (чотири) місяці.

Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідності держав дотримуватися принципу «якості законів» при їх прийнятті або зміні. Зокрема, у своєму рішенні у справі «Сєрков проти України» ЄСПЛ зазначив, що якість законодавства передбачає доступне для зацікавлених осіб, чітке і передбачуване у застосуванні законодавство; відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з важливого питання, що призводить до його суперечливого тлумачення, в тому числі судом, має наслідком порушення вимог положень Конвенції щодо «якості закону».

У справі «Новік проти України» ЄСПЛ зробив висновок, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для убезпечення від будь-якого ризику свавілля.

Дійсно, як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх постановах, вказана вище норма постанови КабінетуМіністрів Українивід 28лютого 2022року №164«Деякі питаннянотаріату вумовах воєнногостану» суперечить вимогам ЦК України. Однак позивачка, керуючись нею та розраховуючи на чітке і передбачуване її застосування, добросовісно помилялась щодо тривалості строку на прийняття спадщини.

Позивачка є єдиною спадкоємицею померлого ОСОБА_2 , а відповідач територіальна громада в особі ЛМР проти позовних вимог не заперечує.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства.

Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, необхідно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц, від 01 червня 2020 року у справі № 185/777/17.

Встановивши наведені обставини, керуючись принципом пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав позивачки в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявності підстав для встановлення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_2 у два місяці з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Суд не стягує з відповідача сплачений судовий збір, оскільки позивачка на цьому не наполягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 12, 13, 141, 211, 247, 259, 263, 264, 273 ЦПК України, ст.ст.1268-1270, 1272 ЦК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Люботинської міської ради Харківської області про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини - задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 додатковий строк для прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у два місяці з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони по справі:

позивач:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: Люботинська міська рада Харківської області, , Харківська обл., м. Люботин, вул. Слобожанська, буд.26.

Суддя І.М. Сухоруков