Справа № 538/1713/23
Провадження по справі № 2/538/26/25

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2025 року Лохвицький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Бондарь В.А.

за участю секретаря судового засідання - Горілей Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лохвиця Полтавської області позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Перемога» до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги (позики) № 19/17 від 18.03.2017 року та додаткових угод та застосування реституції, -

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро Перемога» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання договору про надання поворотної безвідсоткової допомоги (позики) №19/17 від 18.03.2017 та додаткових угод недійсними та застосування реституції.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між відповідачем та позивачем, у порушення порядку встановленого законом, було укладеного спірний договір позики №19/17 від 18.03.2017 року, з подальшими додатковими угодами до нього щодо предмету та строку надання позики. Поряд з цим позивач зазначає, що виконавчим органом товариства (Т ОВ «Агро-Перемога») було виконано перерахування коштів відповідачу в рахунок виконання спірного договору, крім цього встановлено остаточний строк повернення позики до 31.12.2031 року. Однак за змістом положень Статуту ТОВ «Агро Перемога» станом на момент укладення спірних правочинів та на сьогодні передбачено виключну компетенцію Загальних зборів ТОВ «Агро Перемога» щодо надання згоди на укладення Директором Товариства від імені та в інтересах товариства договорів (угод, контрактів),сума яких перевищує 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень, а саме погодження таких угод виключно Загальними зборами. З урахуванням того, що Загальні збори ТОВ «Агро Перемога» не приймали рішення про погодження спірного правочину, а також з огляду на невідповідність інтересам товариства спірного правочину, позивач з посиланням на приписи ст.ст. 203, 215 ЦК України, ст. 44, 46 Закону України «Про товариство з обмеженою та додатковою відповідальністю», просить суд визнати недійсним спірний правочин та додаткові угоди до нього, і застосувати реституцію з урахуванням виконаного за недійсним правочином. Просять суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача надала заяву, щодо проведення судового засідання без її участі, позовні вимоги підтримує повність, просить суд позов задовольнити.

Відповідач із позовом не погодився, подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого позов не визнає з підстав незгоди з доводами позивача в частині неотримання рішення Загальних зборів ТОВ «Агро Перемога» на вчинення правочину. Посилається на те, що усі учасники товариства відповідно до протоколу №20/17 від 12.09.2017 року надали не лише згоду на укладення спірного правочину, а і попередню згоду на укладення будь-яких доповнень чи змін до договору позики.

Позивач подав відповідь на відзив, у якому висловив незгоду із твердженнями відповідача про отримання згоди загальних зборів на укладення та зміни спірного правочину, поставив під сумнів щодо достовірності поданої відповідачем копії протоколу №20/17 від 12.09.2017, вказав на звернення до правоохоронних органів за фактом підробки зазначеного протоколу загальних зборів, а також на оскарження у судовому порядку рішення, оформленого протоколом №20/17 від 12.09.2017 року, який було подано відповідачем.

Відповідно до ухвали суду від 26.12.2024 року підготовче засідання було закрито, а справу призначено до судового розгляду.

В судове засідання 18.03.2025 року представник відповідача не з`явився, подав клопотання про відкладення судового розгляду через зайнятість у інших судових процесах.

Відповідно до положень частини першої статті 223 ЦПК України , передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Отже, присутність учасників справи у судовому засіданні є правом, а не обов`язком, крім випадків, коли явка учасника визнана судом обов`язковою.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд може розглядати справу за відсутності такого учасника.

Обставини зазначені представником відповідача у клопотанні не є поважними причинами неявки у судове засідання з огляду на таке.

Повідомлення представника про участь у судовому засіданні, в яких його явка не визнана обов`язковою, свідчить про здійснення його права, а не обов`язку, отже не може вважатися об`єктивно поважною причиною неявки у судове засідання.

Зважаючи, на вищевикладене суд вважає безпідставним заявлене клопотання про відкладення розгляду справи та відхиляє його, продовжуючи судовий розгляд.

Крім цього відповідач подав клопотання про залучення доказу висновку експерта №590 від 25.02.2025 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи, просить поновити строк на подання доказів.

Позивач заперечує проти задоволення клопотання, з посиланням на приписи ч. 8 ст. 83, ст. 126 ЦПК України , наголошував, що відсутні поважні причини неподання зазначеного доказу з огляду на тривалість судового провадження, а тому клопотання повинно бути залишено без розгляду.

Крім цього позивач вказує на приписи ст. 1 Закону України «Про судову експертизу», якими передбачено, що судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

За змістом наданого відповідачем висновку, вбачається відсутність пакування вихідних даних, не зазначено джерела їх отримання та ідентифікації особи, щодо даних якої проводилося дослідження, також відсутні дані про наявність експлуатаційних ознак документів, які в свою чергу впливають на висновки експерта.

Крім цього вказував, що висновок № 590 від 25.02.2025 року складено з порушенням методології дослідження, джерела вихідних даних та самі документи, що містять фактичні дані є сумнівними з огляду на специфічність експертної задачі.

За п. 1.3.-1.6. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень (затверджена Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 №53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5) передбачено,

1.3. Для проведення досліджень орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), повинен(на) надати експерту вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку (цифрових записів, підпису) особи, яка підлягає ідентифікації. Вільними зразками є рукописні тексти, рукописні записи (літерні та цифрові), підписи, достовірно виконані певною особою до відкриття кримінального провадження, провадження у справах про адміністративні правопорушення, цивільних, адміністративних чи господарських справах і не пов`язані з їх обставинами; умовно-вільними є зразки почерку та (або) підпису, виконані певною особою до відкриття провадження у справі, але пов`язані з обставинами цієї справи або виконані після відкриття провадження у справі та є як пов`язаними зі справою, так і не пов`язаними з її обставинами; експериментальні зразки почерку та (або) підпису, що виконані за завданням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у зв`язку з призначенням такої експертизи.

1.4. Перед приєднанням вільних та умовно-вільних зразків до матеріалів справи орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), має пред`явити їх особі, яка підлягає ідентифікації. У документі, що є підставою для проведення експертизи, орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), зобов`язаний (зобов`язана) зазначити документи, у яких містяться вільні, умовно-вільні зразки почерку та (або) підпису особи.

У разі неможливості пред`явити зазначені зразки (смерть виконавця, від`їзд тощо) як зразки слід надавати документи або інші папери, на яких рукописні тексти (підписи) достовірно виконані особою, щодо якої ставиться питання з ідентифікації її як виконавця досліджуваного рукопису (наприклад, заяву про отримання паспорта (форма № 1), паспорт, різного роду посвідчення, на яких є власноручний підпис, тощо).

1.5. Вільні зразки по змозі повинні відповідати об`єкту, який досліджується, за часом виконання, за видом матеріалів письма (папір, олівець, кулькова ручка тощо), за формою документа (накладні, відомості тощо), за його змістом та цільовим призначенням.

Якщо текст (підпис), що досліджується, виконано друкованими літерами або спеціальним шрифтом, слід по змозі надати вільні зразки аналогічного характеру.

1.6. Відбирати експериментальні зразки почерку необхідно у два етапи. На першому етапі особа, почерк якої підлягає ідентифікації, виконує текст за тематикою, близькою до досліджувального об`єкта, у звичних умовах (сидячи за столом, із звичним приладдям письма, при денному освітленні). На другому етапі зразки відбираються під диктовку тексту, аналогічного за змістом тому, що досліджується, або спеціально складеного тексту, який містить фрази, слова і цифри, узяті з рукописного тексту, що досліджується.

Суд погоджується з думкою викладеною представником позивача відносно вказаних порушень висновку, які викликають сумніви в його правильності, оскільки:

1) без визначення ідентифікації особи щодо вчинення нею об`єкту почеркознавчого дослідження є ризик спотворення його результату;

2) без перевірки відповідності матеріалів, що надані на експертизу, і встановлення джерела їх походження , зокрема відібрання і пред`явлення їх особі, підпис якої досліджується є ризик їх заміни (плутанини).

3.Відсутність надійного джерела походження об`єкту експертної задачі саме від ОСОБА_2 зумовлює сумніви у результатах експертизи.

Отже, надання експерту вільних, умовно-вільних та експериментальних зразків почерку (цифрових записів, підпису) особи, яка підлягає ідентифікації, це обов`язок, особи, яка ініціює проведення експертизи. Як вбачається із змісту Висновку №590 від 25.02.2025 відповідач цей обов`язок не виконав.

Крім цього положення Інструкції, передбачені пунктами 1.4.-1.6. також передбачають обов`язкову процедуру перевірки та ідентифікації особи та відбору зразків для проведення такого роду експертиз. Зазначена процедура не була дотримана експертом, що ставить під сумнів результати його дослідження.

При вирішенні зазначеного клопотання відповідача суд ураховує наступне.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Цивільним процесуальним кодексом України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Безпідставне поновлення строку є порушенням вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

У п. 47 рішення у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що рішення про поновлення строку на оскарження може порушити принцип правової визначеності та свобода розсуду судів при вирішенні питання про поновлення не є необмеженою. У кожному випадку суди мають встановлювати, чи виправдовують причини поновлення строку на оскарження втручання у принцип остаточності судового рішення.

Таким чином, представником відповідача було пропущено строк для подання клопотання про залучення доказів та у клопотанні не заявлено про поновлення пропущеного строку разом із вказівкою на поважні, об`єктивно непереборні причини пропуску строку. Будь-яких доказів в обґрунтування неможливості подання зазначеного клопотання у встановлений законом строк з причин, що не залежали від відповідача адвокат Костюченко П.О. у клопотання не зазначив, та не надав їх і у судовому засіданні.

Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Беручи до уваги, що клопотання про залучення доказів було подано з пропуском строків та у клопотанні не обґрунтовано неможливості подання зазначеного клопотання у встановлений законом строк з причин, що не залежали від відповідача, суд вважає, що клопотання не підлягає задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як визначено ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Частинами 5, 7 ст. 81 цього Кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Фактичні обставини справи встановлені судом.

15.08.2023 року було проведено загальні збори учасників Позивача, за результатами яких прийнято рішення про зміну директора товариства.

Відповідний запис про зміни юридичної особи вчинено у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Позивач у позові вказував на те, що після зміни виконавчого органу товариства з 16.08.2023 року було виявлено наявність спірної угоди про надання позивачем одному із учасників товариства відповідачу ОСОБА_1 поворотної фінансової допомоги позики на загальну суму 7 775 000 (сім мільйонів сімсот сімдесят п`ять тисяч) грн.

Підставою надання коштів послуговувався договір №19/17 про надання поворотної фінансової допомоги (позики) від 18 березня 2017 року (далі Договір), укладений між позивачем та відповідачем, за яким Позикодавець в подальшому позивач надав Позичальнику, в подальшому відповідач поворотну безвідсоткову фінансову допомогу.

Умовами спірного договору в редакції на дату укладення було передбачено, пунктом 1.1., що на умовах, визначених цим договором позивач зобов`язується надати позику відповідачу в розмірі 1 000 000 грн., а відповідач зобов`язується повернути у термін визначений цим договором.

Пунктом 1.2. Договору передбачено термін повернення позики 31 грудня 2018 року.

Фактично позика була надана в повному обсязі на рахунок відповідача такими платежами:

22.03.2017 - 150 000 грн., 24.03.2017 500 000 грн. , 30.03.2017 350 000 грн. Відповідач 31.03.2017 року частково повернув позику в сумі 50 000 грн.

В подальшому позивачем було перераховано відповідачу 03.04.2017 року 150 000 грн.

05.04.2017 року відповідач частково повернув позику у сумі 50 000 грн., 06.04.2017 року також було сплачено в рахунок погашення позики 50 000 грн.

В подальшому, 07.04.2017 погашено позики на суму 630 000 грн, 10.04.2017 року сплачено 370 000 грн.12.04.2017 року позивач надав відповідачу додатково ще 150 000 грн. , які було повернено трьома платежами по 50 000 грн. 13.04.2017, 14.04.2017, 18.04.2017.

21.04.2017 року відповідач отримав 650 000 грн..

В подальшому, додатковою угодою №1 до Договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги (позики) №19/17 від 18.03.2017, яка датується 04 травня 2017 року сторони погодили змінити пункт 1.1. основного Договору, виклавши його в новій редакції: «На умовах, визначених цим Договором, Позикодавець зобов`язується надати Позичальнику поворотну фінансову допомогу у вигляді позики в розмір 3 000 000 (три мільйони ) грн., а Позичальник зобов`язується повернути їх Позикодавцю у визначений Договором термін». Інші умови Договору залишилися незмінними.

Позивач надав відповідачу 10.08.2017 року 100 000 грн. Додатковою угодою №2 до Договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги (позики) №19/17 від 18.03.2017, яка датується 10 жовтня 2017 року сторони погодили змінити пункт 1.1. основного Договору, виклавши його в новій редакції: «На умовах, визначених цим Договором, Позикодавець зобов`язується надати Позичальнику поворотну фінансову допомогу у вигляді позики в розмір 3 500 000 (три мільйони ) грн., а Позичальник зобов`язується повернути їх Позикодавцю у визначений Договором термін». Інші умови Договору залишилися незмінними.

Відповідач здійснював повернення позики такими платежами: 17.11.2017 50 000 грн., 16.02.2018 100 000 грн., 05.04.2018 100 000 грн., 13.04.2018 15 000 грн., 12.07.2018 - 100 000 грн., 15.08.2018 100 000 грн., 28.08.2018 - 100 000 грн., 29.08.2018 - 30 000 грн., 11.09.2018 - 105 000 грн., 27.09.2018 - 75 000 грн., 28.09.2018 -140 000 грн., 20.11.2018 110 000 грн., 13.12.2018 200 000 грн.

Додатковою угодою №3 до Договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги (позики) №19/17 від 18.03.2017, яка датується 28 грудня 2018 року сторони погодили внести зміни до основного Договору, а саме викласти пункт 1.2. Договору в наступній редакції : «1.2.Термін повернення позики позичальником : до 31 грудня 2019 року». Також цією угодою було змінено термін дії основної угоди - до 31.12.2019 року, але не раніше повного повернення позичальником суми боргу позикодавцю. Виконання вказаних угод відбувалося наступним чином.

Відповідачу перераховано: 08.02.2019 - 150 000 грн.,23.04.2019 відповідачем повернуто позивачу 10 000 грн ., 02.05.2019 120 000 грн., 03.10.2019 50 000 грн., 05.12.2019 50 000 грн.

Додатковою угодою №4 до Договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги (позики) №19/17 від 18.03.2017, яка датується 26 грудня 2019 року сторони погодили внести зміни до основного Договору, а саме викласти пункт 1.2. Договору в наступній редакції : «1.2.Термін повернення позики позичальником : до 31 грудня 2020 року». Також цією угодою було змінено термін дії основної угоди - до 31.12.2020 року, але не раніше повного повернення позичальником суми боргу позикодавцю. Інші умови Договору залишилися незмінними.

Подальше виконання договору здійснювалося наступними платежами: відповідач отримав від позивача 05.02.2020 року 50 000 грн., 24.07.2020 року 60 000 грн. , 30.07.2020 року 40 000 грн., 24.09.2020 року 10 000 грн.

Відповідач платежем від 24.11.2020 року повернув Позивачу кошти в сумі 2 495 000 грн.

Додатковою угодою №5 до Договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги (позики) №19/17 від 18.03.2017, яка датується 24 грудня 2020 року сторони погодили внести зміни до основного Договору, а саме викласти пункт 1.2. Договору в наступній редакції: «1.2.Термін повернення позики позичальником : до 31 грудня 2022 року». Також цією угодою було змінено термін дії основної угоди - до 31.12.2022 року, але не раніше повного повернення позичальником суми боргу позикодавцю. Інші умови Договору залишилися незмінними.

Додатковою угодою №6 до Договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги (позики) №19/17 від 18.03.2017, яка датується 26 грудня 2021 року сторони погодили внести зміни до основного Договору, а саме викласти пункт 1.2. Договору в наступній редакції : «1.2.Термін повернення позики позичальником : до 31 грудня 2022 року». Також цією угодою було змінено термін дії основної угоди - до 31.12.2022 року, але не раніше повного повернення позичальником суми боргу позикодавцю. Інші умови Договору залишилися незмінними.

Додатковою угодою №6-2 до Договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги (позики) №19/17 від 18.03.2017, яка датується 18 лютого 2022 року сторони погодили внести зміни до основного Договору, а саме викласти пункт 1.1. Договору в наступній редакції: «1.1. На умовах, визначених цим Договором, позикодавець зобов`язується надати позичальнику поворотну безвідсоткову фінансову допомогу у вигляді позики в розмірі 8 000 000 грн. (вісім мільйонів гривень) , а позичальник зобов`язується повернути їх позикодавцю у визначений цим договором термін». Інші умови Договору залишилися незмінними.

Виконання зміненого цією угодою відбувалося наступними платежами. Так, відповідач отримав від позивача 24.02.2022 670 000 грн. , 24.02.2022 3 300 000 грн.

Додатковою угодою №7 до Договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги (позики) №19/17 від 18.03.2017, яка датується 20 грудня 2022 року сторони погодили внести зміни до основного Договору, а саме викласти пункт 1.2. Договору в наступній редакції : «1.2.Термін повернення позики позичальником : до 31 грудня 2023 року».

Також цією угодою було змінено термін дії основної угоди - до 31.12.2023 року, але не раніше повного повернення позичальником суми боргу позикодавцю. Інші умови Договору залишилися незмінними.

Додатковою угодою №48 до Договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги (позики) №19/17 від 18.03.2017, яка датується 04 серпня 2031 року сторони погодили внести зміни до основного Договору, а саме викласти пункт 1.2. Договору в наступній редакції : «1.2.Термін повернення позики позичальником : до 31 грудня 2031 року».

Також цією угодою було змінено термін дії основної угоди - до 31.12.2031 року, але не раніше повного повернення позичальником суми боргу позикодавцю. Інші умови Договору залишилися незмінними.

Отже, з урахуванням наведених домовленостей та фактичного виконання угоди сторонами, відповідач отримав 7 775 000 грн., з них повернув 3 805 000 грн. Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем складає 3 970 000 грн.

Зазначену Позивачем суму боргу відповідач отримав за перерахуванням позивача відповідно до платіжної інструкції №466 від 24 лютого 2022 року на суму 3 330 000 грн. та п/і № 469 від 24.02.2022 року на суму 670 000 грн.

На дату подачі позову заборгованість складає 3 970 000 (три мільйони дев`ятсот сімдесят тисяч ) грн.

Ці обставини підстав виникнення і фактів виконання договірних умов в частині перерахування та отримання коштів визнаються обома сторонами та ґрунтуються на письмових доказах.

Відповідно до частини першої статті 75 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Суд, враховує тривалий час існування та виконання договірних зобов`язань між сторонами, приймає факт визнання обставин виконання договору в розмірі заявленому позивачем та визнання його відповідачем.

Спір між сторонами постав щодо відсутності погодження вищого органу товариства ТОВ «Агро Перемога» зазначеної угоди позики.

На доведення позовних вимог позивач посилався на приписи ст. ст. 203, 215 ЦК України, ст. 44 Закону України «Про товариство з обмеженою та додатковою відповідальністю» та положення Статуту ТОВ «Агро Перемога», зазначав що спірна угода з додатковими угодами , порушує права позивача покладаючи на товариство зобов`язання щодо яких була відсутня воля позивача на їх добровільне прийняття.

Досліджуючи розділ 14 статуту позивача, судом встановлено, що пункт 14.3. передбачає , що рішення про надання згоди на укладення Директором Товариства від імені та інтересах товариства договорів (угод, контрактів), сума яких перевищує 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень, приймаються виключно Загальними зборами. (зазначена редакція статуту діяла на момент вчинення правочину , і діє станом на тепер).

Суд приймає до уваги й ту обставину, що на момент вчинення та виконання спірного правочину відповідач був учасником товариства та був обізнаний про вимоги Статуту ТОВ «Агро Перемога».

Так, однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Однією з ознак правочину є поєднання внутрішньої волі та волевиявлення сторони та їх відповідність укладеному правочину, без якої неможлива свобода правочину та його дійсність. Цей принцип закріплено у частині третій статті 203 ЦК України: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

З урахуванням зазначеного та виходячи з системного тлумачення положень статей 2, 202 ЦК України: щодо визначення учасників цивільних правовідносин та правочину; статті 44 Закону України «Про товариство з обмеженою відповідальністю та додатковою відповідальністю» (в редакції цих законів, чинних на дату вчинення оспорюваних правочинів):щодо визначення статусу та компетенції загальних зборів товариства з обмеженою відповідальністю, визначення та правил вчинення значного правочину товариством з обмеженою відповідальністю.

Суд зазначає про таке, що загальні збори товариства з обмеженою відповідальністю не є самостійними суб`єктами права, оскільки не наділені власною правоздатністю та дієздатністю, однак приймаючи рішення, орган товариства реалізує свої повноваження (компетенцію), забезпечує управління діяльністю товариства, створюючи саме для нього юридичні наслідки.

Загальні збори товариства як вищий орган товариства у передбачених законом випадках (статті 44 Закону України "Про товариства з обмеженою відповідальністю та додатковою відповідальністю" беруть участь у набутті товариством прав та обов`язків опосередковано - через формування виконавчого органу та прийняття в межах своєї компетенції обов`язкових для виконавчого органу рішень, здійснення контролю за його діяльністю, в тому числі шляхом надання згоди у передбачених законом випадках на вчинення виконавчим органом від імені товариства значних та інших правочинів

Отже, хоча учасником правочину виступає юридична особа товариства з обмеженою відповідальністю , що наділена цивільною дієздатністю, водночас загальні збори товариства як вищий орган цієї юридичної особи у передбачених законом випадках беруть участь у формуванні внутрішньої волі цієї особи на вчинення правочину.

Відповідно до частин 1, 2 статті 44 Закону України "Про товариства з обмеженою відповідальністю та додатковою відповідальністю" законом або статутом товариства може встановлюватися особливий порядок надання згоди уповноваженими на те органами товариства на вчинення певних правочинів залежно від вартості предмета правочину чи інших критеріїв (значні правочини). Рішення про надання згоди на вчинення правочину, якщо вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 50 відсотків вартості чистих активів товариства відповідно до останньої затвердженої фінансової звітності, приймаються виключно загальними зборами учасників, якщо інше не передбачено статутом товариства.

У постанові Верховного Суду від 12.12.2019 у справі № 916/40/19 яку суд ураховує як обов`язковий висновок касаційного суду зазначено, що частина 2 статті 44 Закону України "Про товариства з обмеженою відповідальністю та додатковою відповідальністю" є імперативною нормою, яка вказує на необхідність надання згоди загальними зборами у будь-якому випадку, якщо йдеться про вчинення правочину, вартість якого станом на дату вчинення перевищує 50 відсотків вартості чистих активів товариства станом на кінець попереднього кварталу.

Отже, закон передбачає окремий порядок укладення значних правочинів від імені товариства з обмеженою відповідальністю. А саме у вигляді рішення загальних зборів учасників товариства.

Відповідачем не спростовано відсутність такого рішення про надання згоди на укладення спірного правочину.

Суд бере до уваги , які близькі за змістом висновків Великої Палати Верховного Суду (щодо правової природи рішення органу управління господарського товариства), сформульованих в пункті 116 постанови від 18.12.2024 у справі 916/379/23 (провадження № 12-22гс24).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22.10.2019 у справі № 911/2129/17 також зазначила, що правочини (договори) юридична особа вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 ЦК України є підставою виникнення правовідношення представництва, у якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, у тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами. Таким чином, орган або особа, яка виступає від імені юридичної особи, не може перевищувати своїх повноважень, визначених установчими документами або законом, та діяти у власних інтересах та/або всупереч інтересам особи довірителя.

За частиною першою статті 241 ЦК України у випадку вчинення правочину представником з перевищенням повноважень, такий правочин створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою.

Водночас у спірних правовідносинах аргументи позивача щодо перевищення виконавчим органом Позивача повноважень при укладенні оспорюваних угод як значних правочинів не були самостійними підставами для вимог про недійсність договору позики, а були зазначені у поєднанні з аргументами, зокрема, про вчинення таких правочинів з Відповідачем як із учасником товариства Позивача, а відповідно під контролем Відповідача.

При цьому суд зважає, що позивач заперечує наявність відповідного рішення вищого органу ТОВ Агро Перемога про схвалення спірного правочину, а відповідач не подав належних та допустимих доказів на спростування цього твердження.

Отже, наявні ознаки відсутності волі позивача при укладенні спірного правочину та додаткових угод до нього, що свідчить про порушення приписів ст. 203 ЦК України та доведеність позовних вимог позивача у цій частині.

Щодо застосування реституції як способу захисту заявленого позивачем.

Загальне правило недійсності правочину, що визначене в частині першій статті 216 ЦК України передбачає, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Частина п`ять статті 216 ЦК України, передбачає, що вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Суд бере до уваги та обмежується лише заявленими позивачем вимогами в частині реституції, а саме повернення коштів, сплачених на виконання недійсного правочину відповідно до платіжної інструкції №466 від 24 лютого 2022 року на суму 3 330 000 грн. та п/і № 469 від 24.02.2022 року на суму 670 000 грн., що у сумі складає 3 970 000 (три мільйони дев`ятсот сімдесят тисяч ) грн. , які перебувають у власності відповідача.

Отже, з урахуванням наведених обставин, позивачеві підлягають поверненню грошові кошти, сплачені позивачем відповідачу в рахунок виконання недійсного правочину.

Відповідно до статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 81,89, 141, 258, 259, 263 - 265, 268, 272, 352, 354, ст. ст. 3, 203, 216,237,241, 625 ЦК України, Закону України "Про товариства з обмеженою відповідальністю та додатковою відповідальністю", суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Перемога» до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги (позики) № 19/17 від 18.03.2017 року та додаткових угод та застосування реституції- задовольнити.

Визнати недійсним договір № 19/17 про надання поворотної фінансової допомоги (позики) від 18 березня 2017 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро Перемога» та ОСОБА_1 та додаткові угоди до нього: додаткову угоду № 1 від 04 травня 2017 року, додаткову угоду № 2 від 10 жовтня 2017 року, додаткову угоду № 3 від 28 грудня 2018 року, додаткову угоду № 4 від 26 грудня 2019 року, додаткову угоду № 5 від 24 грудня 2020 року, додаткову угоду № 6 від 26 грудня 2021 року, додаткову угоду № 6-2 від 18 лютого 2022 року, додаткову угоду № 7 від 20 грудня 2022 року, додаткову угоду № 8 від 04 серпня 2023 року.

У порядку застосування реституції за наслідком визнання недійсним правочин стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Перемога» (код ЄДРПОУ) грошові кошти в сумі 3970000 (три мільйони дев`тсот сімдесят тисяч) гривень сплачених за Договором № 19/17 про надання поворотної фінансової допомоги (позики) від 18 березня 2017 року.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Перемога» (код ЄДРПОУ)витрати за сплату судового збору у розмірі 62234 (шістдесят дві тисячі двісті тридцять чотири) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Лохвицького районного суду Полтавської області В.А. Бондарь