РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2025 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Заярного А.М.,

з участю секретаря судових засіданьМухи Р.П.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Станіславчицької сільської ради Жмеринського району Вінницької області про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року представник позивача звернулась до суду з цим позовом, в якому просила встановити факт родинних відносин, що ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно являється матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати за ОСОБА_2 право в порядку спадкування за законом на земельну ділянку (пай) № НОМЕР_1 , площею 1,7891 га, кадастровий номер: :05:003:0009, розташованої на території Носковецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стислий виклад позиції позивача.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Носківці Жмеринського району Вінницької області померла матір позивача ОСОБА_5 , яка постійно до дня своєї смерті проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 та після смерті якої відкрилась спадщина, що складається з земельної ділянки № НОМЕР_1 , площею 7,7891 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Носковецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області. Спадщину після її смерті прийняла дочка ОСОБА_2 , шляхом вступу в фактичне володіння та управління спадковим майном померлої, а саме у липні 1997 року розпорядилась домашніми та особистими речами померлої. Також спадкоємцем першої черги являється рідний брат позивача, син померлої ОСОБА_3 , який спадщини після смерті матері не прийняв та не претендує, та сестра ОСОБА_4 , яка теж спадщину не прийняла.

При зверненні позивача до Другої Жмеринської державної нотаріальної контори з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 на вищевказану земельну ділянку позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Окрім того, в свідоцтві про народження позивача (дівоче прізвище ОСОБА_6 ) прізвище матері зазначено « ОСОБА_7 », а у витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб дошлюбне прізвище матері позивача зазначено « ОСОБА_8 ».

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Стислий виклад позиції відповідача.

Відзив від відповідачів до суду не надходив.

Процесуальні дії, заяви та клопотання.

29.10.2024 ухвалою судді відкрито провадження у справі, справа призначена до підготовчого розгляду на 17.12.2024.

17.12.2024 та 19.02.2025 розгляд справи відкладено, востаннє на 08.04.2025.

06.03.2025 від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії паспорта та пенсійного посвідчення відповідача ОСОБА_4 , яка змінила прізвище на « ОСОБА_9 », оскільки вона не являється її представником, суд не приймає ці відомості до уваги.

08.04.2025 підготовче засідання закрито, справа призначена до розгляду по суті на 25.06.2025.

Представник відповідача Станіславчицької сільської ради Жмеринського району Вінницької області в судове засідання не з`явився, в наданій до суду 04.06.2025 заяві сільський голова В. Перепечай просив розгляд справи провести у відсутність представника сільської ради.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився. 21.01.2025 надав заяву відповідно до якої вказав, що спадщину після смерті матері ОСОБА_5 він не прийняв та не претендує. Просив проводити розгляд справи у його відсутність.

Згідно повідомлення Станіславчицької сільської ради Жмеринського району Вінницької області та УДМС України у Вінницькій області ОСОБА_10 за адресою, вказаною в позовній заяві не значиться (а.с.32;111). З огляду на це, відповідач ОСОБА_4 викликалася до суду через оголошення на веб-сайті судової влади України (а.с.118). Разом з цим, судом відповідачу ухвала суду про відкриття провадження у справі разом з доданими документами була надіслана за останнім відомим місцем реєстрації проживання, однак на адресу суду повернувся конверт з довідкою про причини повернення «УКРПОШТА» «адресат відсутній за місцем проживання», № повідомлення 217 (а.с.44).

Згідно з ч. 11 ст.128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Отже, відповідач ОСОБА_4 належним чином повідомлена про розгляд справи згідно з положенням частин 11 статті 128 ЦПК України, і судом вжиті всі передбачені законом заходи для можливості реалізації ним права судового захисту своїх прав і свобод з метою дотримання принципу рівності усіх перед законом.

Суд на підстав ч. 3 ст. 211, ч.1 ст.223 ЦПК України, розглянув справу у відсутність представника відповідача та відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Фактичні обставини, встановлені судом.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 батьками ОСОБА_3 вказані ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (а.с.8).

Як вбачається з копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_13 » (а.с.9).

Згідно копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження матір`ю ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначена ОСОБА_15 , батько ОСОБА_16 (а.с.10).

Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища ОСОБА_17 після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_18 » (а.с.11).

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).

Відповідно до копії довідки Носковецького старостинського округу Станіславчицької сільської ради Михайлова Н.І., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно до дня своєї смерті проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 . Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняла дочка померлої ОСОБА_2 , шляхом вступу в фактичне володіння та управління спадковим майно померлої, а саме у липні 1997 року розпорядилась домашніми та особистими речами померлої (а.с.13). Разом з ОСОБА_5 проживали: співмешканець ОСОБА_11 , дочка ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_3 та син ОСОБА_3 , що стверджується випискою з погосподарської книги Станіславчицької сільської ради (а.с.14).

Згідно копії довідки Носковецького старостинського округу Станіславчицької сільської ради Жмеринського району Вінницької області ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 (а.с.15).

Відповідно до листа ГУ Держгеокадастр у Вінницькій області від 22.11.2023 № 1158/14-23 - відповідно до витягу з протоколу №1 зборів уповноважених КСП «Вільна Україна» с. Носківці Жмеринського району від 17.02.1996 затвердженого списку на паювання землі працездатних членів КСП «Вільна Україна», що проживають на території Носковецької сільської ради, під п/н 197 рахується ОСОБА_5 . Відповідно до додатка №3 до розпорядження Жмеринської РДА № 627 від 21.11.2006 за п/н НОМЕР_5 за ОСОБА_5 закріплена земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 1,7891 га (рілля) (а.с.16-18).

Як вбачається з Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину /заповіти спадкові договори) за параметрами ОСОБА_5 , заповіт відсутній, заведена спадкова справа (а.с.19-27).

Постановою державного нотаріуса Другої жмеринської державної нотаріальної контори Вінницької області від 01.03.2024 № 104/02-31 ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті ОСОБА_5 у зв`язку з неможливості підтвердження факту родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем, а також відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку (а.с.28).

В судовому засіданні також були допитані свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які підтвердили факт, що ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно являється матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування.

Мотиви суду. Норми права застосовані судом.

Згідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, справи про встановлення фактів що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, зокрема, родинних відносин між фізичними особами, а також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Згідно з п. 10 цієї Постанови суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення та можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб, та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка за відсутності спору розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди мають розглядати заяви про встановлення родинних відносин зі спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип права на справедливий суд, який означає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Оскільки, встановлення факту родинних відносин та постійного проживання породжує для ОСОБА_2 юридичні наслідки, а саме можливість реалізувати своє право для отримання спадщини після смерті матері ОСОБА_5 , та встановити даний факт іншим шляхом, а ніж через суду, є неможливим, тому в цій частині позов підлягає задоволенню, оскільки цей факт знайшов своє підтвердження на підставі досліджених вище доказів.

Стосовно позовних вимог, що стосуються визнання за позивачем права на земельну ділянку, суд зазначає наступне.

До вищевказаних цивільних правовідносин слід застосовувати нормативно-правові акти на час їх виникнення.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008, відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Згідно з ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як достовірно встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_21 прийняв спадщину у відповідності до ст. 549 ЦК УРСР, шляхом вступу в фактичне володіння та управління спадковим майном.

Згідно з п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12), Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 (720/95) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР (1540-06). У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 (2768-14) сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно з положеннями ст. 5 ЗК України (в редакції 1990 р.), який діяв на час виникнення правовідносин, земля може належати громадянам на праві колективної власності.

Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. За відсутності спадкоємців переважне право на земельну частку мають члени цих підприємств, кооперативів і товариств.

Згідно з положеннями ст. 6 цього Кодексу, однією із підстав набуття права власності на земельні ділянки - одержання їх у спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 цього Кодексу, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Відповідно до ст. 23 цього Кодексу, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Відповідно до Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 (720/95) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", зокрема: п. 2. Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю; п.5. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією; п.6. У разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації.

Згідно з ч. 2 ст. 9 ЦК УРСР, правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю.

Згідно з ст. 560 ЦК УРСР, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 561 ЦК УРСР, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає.

Згідно абзацу 2 п. 8 Перехідних положень ЗК України від 25.10.2001, члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу. В сільськогосподарських акціонерних товариствах право на земельну частку (пай) мають лише їх члени, які працюють у товаристві, а також пенсіонери з їх числа.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. У разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» 30.05.2008 № 7 роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Зазначається, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають (абзац 2, 3 п. 23).

Отже, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, то у цьому випадку виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч.2 цієї Статті, перелік яких є необмежений.

Згідно із статтею 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, які належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Згідно із статтями 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до частин 3 та 5 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно із частиною 1 статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У відповідності до частин 1 та 2 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає стаття 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: в т.ч. рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

На аналогічні норми законодавства посилалась і позивач у своєму позові.

Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом, мати позивача ОСОБА_5 , отримала право на земельну частку (пай), однак померла не оформивши своїх прав. Інші спадкоємці діти померлої спадщину після смерті матері не прийняли. Оскільки у позивача іншого способу, крім як звернутися з позовом до суду щоб визнати за собою право в порядку спадкування на майно, яке залишилося після померлої матері, за умови відсутності правовстановлюючих документів на нього, немає, а тому за вищевикладених обставин позов слід задовольнити повністю, адже він повністю аргументований доказами дослідженими судовому засіданні.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати слід залишити за позивачем, як він того просив.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 4, 5, 7, 10-13, 76-82, 89, 206, 259, 263-265 ЦПК України, Суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Встановити факт родинних відносин, що ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно являється матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_2 право в порядку спадкування за законом наземельну ділянку (пай) № НОМЕР_1 , площею 1,7891 га, кадастровий номер: :05:003:0009, розташованої на території Носковецькоїсільської ради Жмеринського району Вінницької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили у порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Сторони у справі: ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ),

ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_3 ,РНОКПП НОМЕР_7 ),

ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_3 ,РНОКПП НОМЕР_8 ),

Станіславчицька сільська рада (місцезнаходження: 23160 Вінницька область, Жмеринський район, с. Станіславчик, вул. Центральна, 4, ).

Суддя Андрій ЗАЯРНИЙ

Дата складання повного судового рішення 04.07.2025