Подільський районний суд міста Полтави
Справа № 553/4235/24
Провадження № 2/553/329/2025
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02.07.2025м. Полтава

Подільський районний суд міста Полтави в складі:

головуючого судді: Тимчука Р.І.,

за участю секретаря: Сидоренко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Полтави в особі Полтавської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом, ?

ВСТАНОВИВ:

20.11.2024 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Територіальної громади м. Полтави в особі Полтавської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом. Просить суд: визнати за ОСОБА_1 право власності на 11/25 часток земельної ділянки, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,1000 га, кадастровий № :12:001:0454, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після - ОСОБА_4 та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку земельної ділянки, яка надана для індивідуального садівництва, загальною площею 0,0471 га, кадастровий № :12:001:0456, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4 .

Провадження у справі відкрито за ухвалою від 11.12.2024 року з призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження.

27.12.2024 року до суду від представника Полтавської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача заперечив проти позову, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування відзиву представник відповідача зазначив, що Полтавською міською територіальною громадою жодним чином не порушено чи оспорено права та обов`язки позивача у правовідносинах, що стосуються предмету спору.

03.02.2025 від представника третьої особи ОСОБА_2 адвоката Бондаря А.В. надійшла заява від 29.01.2025, у якій представник третьої особи зазначив, що ОСОБА_2 просить врахувати, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 06.12.1994 у справі за позовом ОСОБА_2 визначений порядок користування земельною ділянкою та домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому ОСОБА_5 виділено земельну ділянку площею 486,3 кв.м (на схемі синім кольором), ОСОБА_6 виділено земельну ділянку площею 6133 кв.м (на схемі зеленим кольором), а ОСОБА_2 виділено земельну ділянку площею 376,3 кв.м (на схемі жовтим кольором). Також зазначив, що саме по собі рішення суду від 06.12.1994 не є доказом, але є обов`язковим для виконання для сторін та їх правонаступників. У зв`язку з цим, представник третьої особи ОСОБА_2. просив врахувати встановлений порядок користування земельною ділянкою, який встановлений рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 06.12.1994 року

04.02.2025 року від третьої особи ОСОБА_3 надійшла заява, в якій вказав, що позов підтримує у повному обсязі, просить розгляд справи провести без його участі.

04.02.2025 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява, в якій вказала, що позов підтримує у повному обсязі, просить розгляд справи провести без її участі.

08.04.2025 року від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_8. до суду надійшли письмові пояснення, у яких представник позивача висловила заперечення щодо врахування рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 06.12.1994 року, оскільки земельні ділянки, які є предметом позову, були сформовані після ухвалення вказаного судового рішення, в процесі проведення співвласниками житлового будинку безкоштовної приватизації, при цьому земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , була розділена на 2 земельні ділянки з різними цільовими призначеннями, які були сформовані та зареєстровані в Державному земельному кадастрі. За спільною згодою співвласників, було оформлене право спільної сумісної власності на вказані земельні ділянки. Отже, земельна ділянка, порядок користування якої встановлений вказаним рішенням, не існує як об`єкт цивільних прав.

08.04.2025 року від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_8. надійшла заява, в якій вказала, що позов підтримує у повному обсязі, просить розгляд справи провести без її участі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 08.04.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач і її представник у судове засідання не з`явились, надали заву про розгляд справи у їх відсутність, вказали, що позов підтримують, просять задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, повідомлявся належним чином.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 та її представник адвокат Бондарь А.В.у судове засідання не з`явились, надали заву про розгляд справи у їх відсутність.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Суд, дослідивши зібрані в справі докази, дійшов до наступних висновків.

Судом установлено, що ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом про визнання в порядку спадкування за законом права власності на 11/25 частки земельної ділянки, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,1000 га, кадастровий № :12:001:0454, та 1/3 частку земельної ділянки, яка надана для індивідуального садівництва, загальною площею 0,0471 га, кадастровий № :12:001:0456, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після померлої матері - ОСОБА_4 (спадкодавець).

З метою оформлення спадкових прав на нерухоме майно в порядку спадкування позивач зверталась до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Кас`яненко Л.В.

Нотаріусом було повідомлено про неможливість оформлення в порядку встановленому Законом України «Про нотаріат» свідоцтва про право на спадщину, що стало підставою подання даного позову.

Відмова нотаріуса підтверджується Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.09.2024 р. № 452/02-31.

З вказаної постанови вбачається, що оформлення спадкових прав є неможливим з огляду на те, що з поданих нотаріусу правоустановлюючих документів на землю спадкодавця, не має можливості встановити склад спадкового майна (визначити частку померлої у праві спільної власності на земельну ділянку), оскільки за свого життя спадкодавець частку у праві спільної сумісної власності на землю не визначив та державну реєстрацію права власності не провів.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 08.01.2021 р.

ОСОБА_1 була донькою померлої, що підтверджуються: копією свідоцтва про народження від 02.12.1964 року серія НОМЕР_2 ; копією свідоцтва про укладення шлюбу від 05.09.1992 р. серія НОМЕР_3 .

Довідкою приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Носова Ж.Б., доводиться, що в нотаріальній конторі відкрита спадкова справа після спадкодавця - ОСОБА_4 за № 21 за 2021 рік, на підставі заяви її доньки - ОСОБА_1 , про прийняття спадщини.

Інші заяви до спадкової справи не надходили.

До складу спадкового майна входить житловий будинок та дві земельні ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 успадкувала та оформила спадщину на 11/25 ідеальних часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що доводиться копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.09.2024 р. за № 3437 та витягом з Державного реєстру речових прав від 18.09.2024 р. № 395358250.

Отже, позивач є єдиним спадкоємцем за законом першої черги, після померлої - ОСОБА_4 , як спадкоємець, що прийняв спадщину шляхом подання заяви до нотаріальної контори.

Щодо визнання в порядку спадкування права власності на земельну ділянку надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд суд враховує наступне.

Із свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.08.2014 р. та витягу з Державного реєстру речових прав від 20.08.2014 р. за № 25804454, вбачається, що земельна ділянка, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,1000 га, кадастровий № :12:001:0454, передана у спільну сумісну власність:

- ОСОБА_7 , спадщину після якої прийняв, але не оформив її син - ОСОБА_3 (третя особа);

- ОСОБА_2 (третя особа);

- ОСОБА_4 (спадкодавець).

Єдиним спадкоємцем за законом першої черги, після померлої - ОСОБА_7 , є її син - ОСОБА_3 , який прийняв спадщину шляхом подання заяви до нотаріальної контори, що доводиться наступним.

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_4 від 20.12.2022 р.

ОСОБА_3 був сином померлої, що підтверджуються копією свідоцтва про народження від 11.08.1972 року серія НОМЕР_5 .

Постановою приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу доводиться, що в нотаріальній конторі відкрита спадкова справа після спадкодавця за № 7/2023 на підставі заяви її сина - ОСОБА_3 про прийняття спадщини. Інші заяви до спадкової справи не надходили. Інших спадкоємців, в тому числі тих, хто фактично прийняв спадщину, немає.

З витягу з ДЗК від 25.09.2024 р. про земельну ділянку, вбачається, що земельна ділянка, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,01 га, кадастровий № :12:001:0454, сформована та зареєстрована в Державному земельному кадастрі.

При цьому, частка у праві власності не зареєстрована в Державному земельному кадастрі.

З інформаційної довідки з ДРРП від 25.09.2024р. також вбачається, що земельна ділянка, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,01 га, кадастровий № :12:001:0454, належить на праві спільної сумісної власності: ОСОБА_7 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

ОСОБА_2 (третя особа), згідно рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради у м. Полтаві від 16.09.2003 р. за № 305 є власницею - 4/25 часток будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки до позивача в порядку спадкування перейшло право власності на 11/25 ідеальних часток у праві власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що належав спадкодавцю, то позивачу також перейшло в порядку спадкування право на земельну ділянку, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за цією адресою, пропорційно до частки в праві власності на житловий будинок, а саме - 11/25, згідно норм ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України та норм ст. 377 Цивільного кодексу України.

Щодо визнання в порядку спадкування за законом права власності на 1/3 ідеальну частку земельної ділянки наданої для індивідуального садівництва суд враховує наступне.

Із свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.09.2014 р. та витягу з Державного реєстру речових прав від 08.09.2014 р. за № 26508345, вбачається, що земельна ділянка, яка надана для індивідуального садівництва, загальною площею 0,0471 га, кадастровий № :12:001:0456, передана у спільну сумісну власність: ОСОБА_7 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

З витягу з ДЗК від 25.09.2024 р. про земельну ділянку, вбачається, що земельна ділянка яка надана для індивідуального садівництва, загальною площею 0,0471 га, кадастровий № :12:001:0456, сформована та зареєстрована в Державному земельному кадастрі.

При цьому, частка у праві власності не зареєстрована в Державному земельному кадастрі.

З інформаційної довідки з ДРРП від 25.09.2024 р. також вбачається, що земельна ділянка, яка надана для індивідуального садівництва, загальною площею 0,0471 га, кадастровий № :12:001:0456, належить на праві спільної сумісної власності: ОСОБА_7 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

За життя співвласники не досягали домовленості, щодо визначення часток у праві спільної власності на земельну ділянку. Чинним законодавством не передбачено випадків відступу від рівності часток у праві власності на земельну ділянку надану для ведення особистого селянського господарства та ведення садівництва. Також не було рішення суду, щодо визначення часток та/або виділення в натурі частки щодо вказаної ділянки.

З наведеного слідує, що частка спадкодавця у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, яка надана для індивідуального садівництва, загальною площею 0,0471 га, кадастровий № :12:001:0456, становить - 1/3.

Отже, позивачу у справі в порядку спадкування переходить право власності на 1/3 частку на земельну ділянку, яка надана для індивідуального садівництва, загальною площею 0,0471 га, кадастровий № :12:001:0456, оскільки на момент виникнення права спільної сумісної власності у спадкодавця, земельна ділянка належала 3 особам.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1226 ПК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

За змістом ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Відповідно до ст. 89 Земельного кодексу України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Відповідно до правової позиції, сформованої Верховним судом України у постанові № 6-2с15 від 11.02.2015 року, при відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості слід застосовувати положення ч. 4 ст. 120 3К України з огляду на таке.

Аналіз змісту норм ст. 120 ЗК України в їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принципи цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований.

Згідно з цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ч. 4 ст. 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди, стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Таким чином, у зв`язку з визнанням за сторонами права власності на відповідні частки у житловому будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, який розташований на спірній земельній ділянці, до них переходить право власності на земельну ділянку, на якій розташовані вказані об`єкти нерухомості у частках, що пропорційні їх частці у будинковолодінні.

За нормою ст. 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку, виникає, зокрема, при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно - правовими угодами, при прийнятті спадщини або за рішенням суду.

Такого висновку щодо застосування зазначених норм матеріального права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47 цс20).

Відповідно до положень ст. 392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

При цьому суд зазначає, що рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 06.12.1994, яким виділена земельна ділянка у певному розмірі, не має правового значення та не береться судом до уваги, оскільки встановлення порядку користування земельними ділянками не є предметом судового розгляду у цій справі та не стосується предмета спору.

Обставини, викладені в обґрунтування позовних вимог є достовірними, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають і вважаються доведеними.

Враховуючи викладене та відсутність іншого способу відновлення порушеного права, позивач обґрунтовано звернувся з позовом до суду за захистом порушеного права шляхом визнання за ним права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом в судовому порядку, а тому суд, в силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 10, 12, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Полтави в особі Полтавської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 11/25 часток земельної ділянки, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,1000 га, кадастровий № :12:001:0454, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після - ОСОБА_4 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку земельної ділянки, яка надана для індивідуального садівництва, загальною площею 0,0471 га, кадастровий № :12:001:0456, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4 .

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 , тел. НОМЕР_7 .

Відповідач: Територіальна громада м. Полтави в особі Полтавської міської ради, , 36000, м. Полтава, вул. Соборності, буд. 36, тел. .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 , АДРЕСА_3 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_9 , АДРЕСА_4 , тел. НОМЕР_7 .

Суддя Подільського районного суду міста ПолтавиР. І. Тимчук