справа № 361/8043/20 головуючий у суді І інстанції Петришин Н.М.
провадження № 22-ц/824/7550/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представницею - адвокаткою Кочмарьовою Тетяною Сергіївною на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданою пожежею, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_2 , що діє у власних інтересах, а також в інтересах дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , у якій позивачі, з урахуванням заяви від 03 жовтня 2023 року, остаточно просили:

стягнути із відповідачки ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , яка діє від себе та як правонаступник ОСОБА_6 , а також ОСОБА_5 матеріальну шкоду у розмірі 563 943 грн., моральну шкоду на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 по 20 000 грн. на кожного, а також судові витрати у розмірі 44 562,43 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилаються на те, що 02 листопада 2005 року ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 придбали частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 77,9 кв.м., житловою площею 41 кв.м. Крім позивачів, у вказаній частині будинку проживають неповнолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Іншим співвласником будинку є ОСОБА_1 29 серпня 2020 року, о 17 год. 20 хв. в частині домоволодіння, належній відповідачу ОСОБА_1 виникла пожежа. Внаслідок пожежі пошкоджено майно позивачів, а саме покрівля, стіни будинку та прибудови за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з висновком судово-будівельної експертизи за №30/09-2020 від 30 вересня 2020 року, позивачам завдано збитків на загальну суму у розмірі 449 943,00 грн, з яких збитки, завдані 1/2 частині будинку становлять 154 433,00 грн, збитки, завдані прибудові, становлять 295 510,00 грн. Крім цього, внаслідок пожежі позивачі змушені нести витрати на оренду житла у розмірі 9 500,00 грн, термін дії договору - один рік.

Враховуючи, що відповідач у добровільному порядку завдану шкоду відшкодувати відмовляється, позивачі звернулися до суду із позовом у цій справі.

17 травня 2021 року від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позов, в якому остання заперечила проти позовних вимог та просила відмовити в задоволенні позову. Вказала, що дійсно 29 серпня 2020 року приблизно о 17 год. 15 хв. виникла пожежа у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , однак те, що її причиною є замикання проводки, несправність лічильника, не відповідає дійсності. У Звіті від 29 серпня 2020 року причина пожежі не встановлена, а лише зроблено ймовірні висновки. Крім того, при складенні Звіту не досліджувався електролічильник та електромережа, в яких начебто сталося коротке замикання чи можлива несправність. Відповідач ОСОБА_1 зазначає, що саме її майно - будинок знищено пожежею, а покрівля будинку позивачів знищена лише частково, ніякого знищення стін та прибудов не відбулося.

Звертала увагу суду на те, що Акт про пожежу, доданий позивачами до позову, є доказом факту пожежі та її наслідків (перелік знищеного майна), однак не є доказом дійсних причин виникнення пожежі. Стосовно витрат позивачів на оренду житла, то відповідач також заперечує проти їх стягнення, оскільки підтверджуючих документів на підтвердження таких витрат останніми не надано. Вказувала на те, що висновком будівельно-технічного дослідження визначено вартість нового ремонту в будівлі та прибудови, а не розмір втрат, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням майна, а тому даний документ не може бути належним доказом у справі, яким підтверджено розмір завданої позивачам шкоди. Також документів про ведення в експлуатацію прибудови експерту не надано, а тому вести мову про її ремонт неможливо.

Крім того, ОСОБА_1 вважає заявлений до стягнення розмір збитків завищеним, оскільки позивачами здійснено оцінку всього будинку, 1/2 якого належить відповідачу, у розмірі 63 345,00 грн, що вказується у зведеному Акті вартості будівель та споруд, а тому заявлений розмір збитків, який майже у 20 разів більший, є необґрунтованим. Відповідач вважає, що належних доказів на підтвердження саме її вини в спричиненні пожежі суду стороною позивача не надано, тому належним відповідачем у справі є ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі».

Щодо моральної шкоди зазначила, що жодних незаконних дій чи бездіяльності вона відносно позивачів не вчиняла, тому відсутні правові підстави для стягнення останньої.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області, постановленою у судовому засіданні 19 вересня 2023 року та занесеною до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника позивачів - адвоката Єрмака О.В. про заміну позивача ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , його правонаступником ОСОБА_2 .

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданою пожежею, стягнення моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 281 971,50 грн, моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн та судовий збір у розмірі 3 809,62 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь неповнолітньої ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , матеріальну шкоду у розмірі 46 995,25 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 46 995,25 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду у розмірі 187 981,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн та судовий збір у розмірі 1929, 81 гривень. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції 31 січня 2025 року представниця ОСОБА_1 - адвокатка Кочмарьова Тетяна Сергіївна засобами поштового зв`язку подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2024 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апелянтка вказала, що 03 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Броварського ВП ГУНП в Київській області з заявою провести розслідування причин виникнення пожежі, так як, на її думку, пожежа виникла через некоректне встановлення лічильника працівниками ПрАТ «Київобленерго». Відповідно до висновку Броварського ВП від 08 вересня 2020 року по факту встановлення лічильника (його загорання) працівників ПрАТ «Київобленерго» не допитували, згорілий лічильник не витребовувався та не досліджувався, кримінальне провадження не відкривалось, винних осіб не було встановлено. Чи зверталися позивачі до Броварського ВП ГУНП в Київській області про проведення розслідування та встановлення винних осіб у пожежі - відповідачці не відомо, належні докази в матеріалах справи відсутні.

11 вересня 2020 року працівниками ПрАТ «Київобленерго» було встановлено новий лічильник електроенергії замість згорілого. Як вбачається з акту №228123 від 11 вересня 2020 року на момент демонтажу попередній лічильник був опломбований і пломби наявні. При цьому, попередній лічильник був встановлений на стіні житлового будинку, а вже новий (після пожежі) - на опорі лінії електропередачі.

Як вбачається відповідно до листа ПрАТ «ДТЕК Київські Регіональні Електромережі» вих. №08/100/442 від 16 січня 2025 року, відносно ОСОБА_1 не складалися Акти про порушення та не розглядалося питання щодо притягнення її до адміністративної відповідальності по факту пожежі, яка відбулася 29 серпня 2020 року.

Такі докази як Акт про пожежу від 29 серпня 2020 року та Звіт про причини виникнення пожежі від 20 серпня 2020 року не містять інформації про те, в чиїй зоні експлуатаційної відповідальності (споживача чи оператора системи) знаходився первинний осередок пожежі (місце виникнення початкового горіння); яка причина виникнення пожежі (технічно-несправний лічильник чи перевантаження напруги, тощо); чи відповідав стан об`єкта (лічильника) вимогам правил пожежної безпеки; чи не є порушенням розміщення лічильника на зовні житлового будинку. При цьому в подальшому лічильник вже був встановлений на опорі лінії електропередачі.

За таких обставин відповідачка не погоджується з твердженням суду про те, що позивачі довели належними, допустимими і достовірними доказами протиправну її бездіяльність (що полягає в займанні електричного лічильника) та причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою (бездіяльністю) заподіювана та шкодою (пошкодження їхнього майна). А такі докази, як Акт про пожежу та Звіт про причини виникнення пожежі не можуть бути покладені в основу рішення про задоволення позову у цій справі.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б містили в собі висновки про те, що саме відповідачка будь-яким чином причетна до виникнення пожежі, що її поведінка є чи була неправомірною, що в кінцевому випадку привела до спричинення шкоди позивачам. Сам факт займання лічильника не доводить реальної істинної причини виникнення пожежі по причині бездіяльності (чи протиправної поведінки) відповідачки. Суд в своєму рішенні не зазначив, які саме пункти договору про надання послуг з розподілу електричної енергії порушені відповідачкою (споживачем електроенергії) чи Правил роздрібного ринку електричної енергії, норм Закону України «Про ринок електричної енергії» та відповідно вказують на її бездіяльність, яка призвела до виникнення пожежі.

Вважає, що пожежно-технічна експертиза є належним доказом для визначення винних осіб у пожежі, а обов`язок доведення даних обставин покладається на позивачів. Також відповідачка вказувала у відзиві на те, що вона не є належним відповідачем і потрібно залучити ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі». Однак, судом в порядку ст. 197 ЦПК України на стадії підготовчого засідання не вирішувалося питання доцільності залучення в якості третьої особи - ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі»; суддя також не роз`яснив учасникам справи (відповідачці), які обставини входять до предмету доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи.

Зауважила, що судовим експертом у висновку №30/09-2020 від 30 вересня 2020 року зазначено, що власниками виконано перебудову веранди 1-1, на місці якої зведено прибудову розміром 11,0x4,6 метра та тамбуром 1,8x3,0 метра. Документів про введення в експлуатацію вказаної прибудови експерту не надано. Також позивачами не надано належних доказів, які б вказували, що вищевказані прибудови (жилі приміщення) належать на праві власності позивачам чи одному з них.

Оскільки право власності на прибудову (приміщення розміром 11,0x4,6 метра та тамбур 1,8x3,0 метра) не зареєстровано за жодним із позивачів і отримувати матеріальну шкоду за майно, яке їм не належить не має законних підстав.

Крім того, експертиза проводилася без повідомлення відповідачки. В відзиві на позов міститься обґрунтування чому висновок експерта є неналежним доказом, також там наявне обґрунтування незгоди з визначеним розміром матеріальної шкоди. Для спростування переліку знищеного майна позивачів були викликані та допитані свідки відповідачки. В подальшому покази свідків не стали доказами в даній справі. Також, відповідачкою було заявлено клопотання про залучення доказу - звіту про оцінку ринкової вартості права вимоги відшкодування збитку, заподіяного майну після пожежі, однак у задоволенні даного клопотання було відмовлено. На думку відповідачки даний доказ спростував би розмір шкоди, яку позивачі заявили до стягнення. В даний час всі пошкоджені приміщення вже відновленні і призначення (проведення) нової експертизи не забезпечить встановлення розміру дійсних втрат, яких зазнали позивачі.

Отже, твердження суду про те, що відповідачка не спростовувала свою вину і не надавала жодних доказів суперечить обставинам, матеріалам справи.

Шкода в розмірі 114 000,00 грн орендної плати також не підлягає стягненню на користь позивачів тим більше, що жоден з них не є підписантом (орендарем) за договором і відповідно не несли витрат (не сплачували орендну плату).

Додатково вказала, що ОСОБА_7 після свого повноліття та після того, як він прийняв у спадщину частину нерухомості після свого батька ОСОБА_6 , не заявляв вимог про стягнення матеріальної шкоди на свою користь. Також не заявлялись вимоги і про стягнення матеріальної шкоди на користь дочки померлого - ОСОБА_3. Позовні вимоги в інтересах дітей стосувались тільки моральної шкоди. Отже, суд вийшов за межі позовних вимог та безпідставно застосував розподіл матеріальної шкоди з урахуванням часток позивачів у праві власності на житловий будинок №13/1 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 березня 2025 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представницею - адвокаткою Кочмарьовою Тетяною Сергіївною на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданою пожежею, стягнення моральної шкоди, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

28 березня 2025 року представник ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - адвокат Єрмак О.В. подав відзив, у якому заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 квітня 2025 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні апелянтка ОСОБА_1 та її представниця - адвокатка Кочмарьова Тетяна Сергіївна доводи апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - адвокат Єрмак Олег Віталійович заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги з підстав наведених у відзиві.

Заслухавши думку учасників справи, які прибули у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до Договору купівлі-продажу 1/2 частини жилого будинку, посвідченого 02 листопада 2005 року приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Авраменко Н.А., зареєстрованого за №11373, ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 придбали 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 .

Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №9202652 від 07 грудня 2005 року за ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстроване право приватної спільної часткової власності на 1/6 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , за кожним.

З копії технічного паспорта, виготовленого 03 жовтня 2005 року Броварським міжміським бюро технічної інвентаризації, видно, що на праві власності ОСОБА_1 перебуває 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_2 .

Відповідно до Акту про пожежу від 29 серпня 2020 року, складеного комісією у складі: головного фахівця ВЦЗ Броварського РУ ГУ ДСНС України у Київській області Коваленка М.А., начальника караулу 56-ДПРЧ м. Бровари Бабича В.М., у присутності власника ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 та ОСОБА_6 , 29 серпня 2020 року о 17 год. 15 хв. на об`єкті житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 виникла пожежа зовні житлового будинку в місці електричного лічильника. Пожежею знищено покрівлю житлового будинку на площі 200 м.кв. та майно домашнього вжитку, знищено покрівлю іншого власника - ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 . Причина пожежі (ймовірна) - замкнення електричного лічильника.

Згідно Звіту по причині виникнення пожежі в приватному житловому будинку гр. ОСОБА_1 , яка трапилася 29 серпня 2020 року за адресою: АДРЕСА_2 , ймовірною причиною пожежі в приватному житловому будинку відповідача ОСОБА_1 , яка виникла 29 серпня 2020 року, могло стати виникнення горіння внаслідок короткого замкнення електричної мережі та несправності електричного лічильника.

За Висновком №30/09-2020, складеним 30 вересня 2020 року за результатами проведення судової будівельно-технічної та будівельно-оціночної експертизи судовим експертом Малим О.В., вартість відновлювальних робіт, необхідних для ліквідації наслідків пожежі, що пошкодила конструкції 1/2 частини будівлі житлового будинку АДРЕСА_3 складає 154 433,00 грн; вартість відновлювальних робіт, необхідних для ліквідації наслідків пожежі, що пошкодила конструкції прибудови до 1/2 частини будівлі житлового будинку АДРЕСА_3 складає 295 510,00 грн.

За змістом вищевказаного Висновку від 30 вересня 2020 року, рішенням виконкому Броварської міської ради від 10 листопада 2015 року №668, 1/2 частині будівлі житлового будинку АДРЕСА_2 присвоєно окрему адресу: будинок №13/1 . Відповідно до договору купівлі-продажу, 1/2 частина складається із трьох приміщень: веранда 1-1, площею 9,7 кв.м., кімната 1-2 площею 8,5 кв.м., кімната 1-3 площею 13,6 кв.м. Крім того, на місці експертом виявлено, що власниками вищевказаної частини виконано перебудову веранди 1-1, на місці якої зведено прибудову розміром 11,0 х 4,6 метра з тамбуром 1,8 х 3,0 метра. Візуальним оглядом досліджувальної будівлі встановлено, що внаслідок пожежі 29 серпня 2020 року її конструкції зазнали таких пошкоджень: повне руйнування конструкцій даху та перекриття, часткове руйнування підшивки стелі з дошок; закіпчення стін в тому числі керамічної плитки, часткове обвуглення шпалер; закіпчення оздоблювального шару фасаду, відпадання штукатурки, часткове руйнування скріпленої теплоізоляції прибудови; пошкодження електропроводки та електричних приладів (розеток, вимикачів, світильників); обвуглення покриття підлоги, жолоблення від вологи, що потрапила на підлогу при гасінні пожежі; руйнування заповнення внутрішніх дверних та віконних прорізів, деформація заповнення зовнішнього дверного прорізу; внутрішній прострір будівлі значним чином захаращений будівельним сміттям та залишками меблів; у приміщеннях відчутних сильний запах горілого.

Відповідно до договору оренди №б/н, укладеного 30 серпня 2020 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , останній приймає в строкове платне користування приміщення - квартиру АДРЕСА_4 , з метою проживання сім`ї в складі п`ятьох осіб, строком з 01 вересня 2020 року по 01 серпня 2021 року. Розмір орендної плати становить 9 500,00 грн щомісячно.

Згідно Додатку №1 до вищевказаного договору оренди №б/н від 30 серпня 2020 року - Таблиці розрахунків з орендної плати видно, що в період з 30 серпня 2020 року по 02 жовтня 2021 року орендарем щомісячно сплачувалася орендна плата відповідно до умов договору - 9 500,00 грн.

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 03 березня 2022 року Броварським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер позивач ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до копії спадкової справи №338/2022 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , 23 червня 2022 року позивач ОСОБА_2 , діючи в інтресах малолітньої дочки ОСОБА_3 , подала до Першої Броварської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6 .

23 червня 2022 року ОСОБА_4 , який діяв за згодою матері ОСОБА_2 , також подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6 .

24 червня 2022 року ОСОБА_2 подала до Першої Броварської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка та просила видати відповідне свідоцтво про право власності.

Згідно наявної в матеріалах спадкової справи заяви батька ОСОБА_6 - ОСОБА_5 від 24 червня 2022 року, останній звернувся до Першої Броварської державної нотаріальної контори із заявою про відмову від належної йому частки спадкового майна після смерті сина ОСОБА_6 на користь дружини померлого - ОСОБА_2 .

Відповідно до копій свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 23 березня 2023 року державним нотаріусом Першої Броварської державної нотаріальної контори Журавською В.В., зареєстрованих в реєстрі за №1-779, №1-781, №1-783, позивач ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_6 успадкувала 2/4 частки житлового будинку під АДРЕСА_2 , діти спадкодавця - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 успадкували по 1/4 частці вищевказаного житлового будинку.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог місцевий суд встановив доведеним факт пожежі в належному відповідачу житловому будинку та причини розповсюдження вогню на належний позивачам будинок АДРЕСА_1 . Оскільки цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди, відповідачкою відповідальною за дотримання правил пожежної безпеки у належному їй будинку, на підтвердження своїх доводів щодо відсутності її вини у завданні шкоди жодних доказів не надано, враховуючи розмір часток позивачів у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення із відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди у розмірі 281 971,50 грн.; на користь неповнолітньої ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , матеріальної шкоди у розмірі 46 995,25 грн.; на користь ОСОБА_4 матеріальної шкоди у розмірі 46 995,25 грн.; а також на користь ОСОБА_5 матеріальної шкоди у розмірі 187 981 грн. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи, що в результаті протиправних дій відповідача, позивачам спричинена моральна шкода, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, суд вважав обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення із відповідача ОСОБА_1 моральної шкоди на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у розмірі по 5 000 грн. на кожного, що на думку суду є достатнім та таким, що відповідає моральним стражданням, перенесеним позивачами.

На думку апеляційного суду, висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. При цьому, доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права при ухваленні рішення, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

У пункті 2 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Подібний правовий висновок також міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 03 грудня 2014 року у справі №6-183цс14 та постановах Верховного Суду від 11 грудня 2018 року у справі №759/4781/16-ц, від 11 вересня 2019 року у справі №203/2378/14-ц та від 28 серпня 2019 року у справі №638/20603/16

Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

За обставинами цієї справи сторонами не оспорюється та підтверджується Актом про пожежу та Звітом про причини виникнення пожежі від 29 серпня 2020 року, факт виникнення 29 серпня 2020 року орієнтовно о 17-15 год. пожежі в приватному житловому будинку АДРЕСА_2 , власницею 1/2 частини якого є відповідач ОСОБА_1 .

Відповідно до Звіту, ймовірною причиною пожежі могло стати виникнення горіння внаслідок короткого замкнення електричної мережі та несправності електричного лічильника.

У статті 1 Кодексу цивільного захисту України визначено, що Кодекс цивільного захисту України регулює відносини, пов`язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, реагуванням на них, функціонуванням єдиної державної системи цивільного захисту, та визначає повноваження органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, права та обов`язки громадян України, іноземців та осіб без громадянства, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності (тут і далі - Кодекс в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 33 частини першої статті 2 Кодексу цивільного захисту України пожежна безпека - відсутність неприпустимого ризику виникнення і розвитку пожеж та пов`язаної з ними можливості завдання шкоди живим істотам, матеріальним цінностям і довкіллю.

За змістом частини шостої статті 55 Кодексу цивільного захисту України, обов`язок із забезпечення пожежної безпеки в жилих приміщеннях державного, комунального, громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів покладається на квартиронаймачів і власників квартир, а в жилих приміщеннях приватного житлового фонду та інших спорудах, приватних житлових будинках садибного типу, дачних і садових будинках з господарськими спорудами та будівлями - на їх власників або наймачів, якщо це обумовлено договором найму.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частинами четвертою, п`ятою статті 319 ЦК України зазначено, що власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 322 ЦК України).

Отже, саме власник несе повну відповідальність за дотримання Правил пожежної безпеки, яким у цій справі є ОСОБА_1 , оскільки пожежа виникла на зовні належного їй житлового будинку в зоні де був розташований електричний лічильник.

Відповідно до п. 2.3.4 ПРРЕЕ, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14 березня 2018 року, відповідальність за збереження і цілісність засобів комерційного обліку електричної енергії та пломб (відбитків їх тавр) відповідно до акта про пломбування покладається на власника (користувача) електроустановки або організацію, на території (у приміщенні) якої вони встановлені. Відповідальним за експлуатацію та технічний стан засобів (вузлів) вимірювальної техніки є їх власник.

Вказуючи на винуватість ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні мережі» у виникненні пожежі, відповідачка не навела належних та допустимих доказів цього, зокрема, що вона не є власником електричного лічильника та належним чином його експлуатувала.

Таким чином, ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні мережі» є неналежним відповідачем у цій справі, оскільки не є власником житлового будинку АДРЕСА_2 , на зовні якого виникла пожежа, а лише здійснює діяльність з розподілу електричної енергії ОСОБА_1 як побутовому споживачу.

Внаслідок пожежі позивачам завдані збитки, які в загальному розмірі становлять 449 943 грн, що підтверджується належними і допустимими доказами, а саме Висновком №30/09-2020 за результатами проведення судової будівельно-технічної та будівельно-оціночної експертизи від 30 вересня 2020 року.

Відповідно до статті 106 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Наданий позивачкою висновок експерта містить посилання на його підготовлення для подання до суду та підпис експерта про його обізнаність про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а тому є належним та допустимим доказом, який підтверджує вартість завданого позивачам матеріального збитку.

Доказів на спростування розміру відновлювальних робіт, необхідних для ліквідації наслідків пожежі, що сталася 29 серпня 2020 року, відповідачкою не надано, та як слушно вказав місцевий суд, клопотання щодо проведення судової експертизи у процесі розгляду справи не заявлено.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У зв`язку з цим показання свідків не є допустимим доказом переліку знищеного майна позивачів.

Доводи апеляційної скарги в частині відсутності у позивачів права вимоги про відшкодування шкоди за збитки завдані прибудові колегія суддів також відхиляє, адже за умовами договору купівлі-продажу 1/2 частини жилого будинку від 02 листопада 2005 року, ОСОБА_6 набув у власність у т.ч. приміщення 1-1 - веранда корисною площею 9,7 кв.м., на місці якої зведено перебудову.

Також посилання апелянтки на те, що договір оренди б/н від 30 серпня 2020 року укладено ОСОБА_6 не з власником орендованої квартири не спростовує факт несення позивачами витрат на проживання у ній.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині виходу судом за межі позовних вимог апеляційний суд зауважує на наступному.

Відповідно до копій свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 23 березня 2023 року державним нотаріусом Першої броварської державної нотаріальної контори Журавською В.В.:

позивач ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_6 успадкувала 2/4 частки житлового будинку під АДРЕСА_2 ,

діти спадкодавця - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 успадкували по 1/4 частки вищевказаного житлового будинку.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області, постановленою у судовому засіданні 19 вересня 2023 року та занесеною до протоколу судового засідання, замінено позивача ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , його правонаступником - ОСОБА_2 .

На час постановлення вказаної ухвали ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) були неповнолітніми, у зв`язку з чим позивачка ОСОБА_2 в порядку ст. 59 ЦПК України як їх законний представник та у власних інтересах вступила у справу як правонаступник ОСОБА_6 .

Оскільки після смерті ОСОБА_6 його діти та дружина набули частини у праві власності на належну померлому частину житлового будинку, місцевий суд правомірно здійснив розподіл завданої позивачам шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та не спростовують висновків суду, а зводяться лише до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надано належну правову оцінку та тлумаченню норм права на розсуд апелянта.

Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року №63566/00, § 23). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення по суті спору.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому рішення суду відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 375, 379, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану представницею - адвокаткою Кочмарьовою Тетяною Сергіївною - залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 30 червня 2025 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова