КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/1426/2025
справа №753/5865/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Верланова С.М., Соколової В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою адвоката Підодвірного Тараса Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 травня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Сирбул О.Ф.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

У березні 2024 року ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" звернулось до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вимоги позову мотивує тим, що 21 лютого 2023 року між ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" та ОСОБА_1 укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1157-8339.

Відповідно до умов укладеного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на таких умовах: сума кредиту - 12 000,00 гривень; строк кредитування 300 днів; базовий період - 18 днів; знижена % ставка - 2,50% в день; стандартна процентна ставка - 3,00% в день.

Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору.

Відповідач належним чином не виконував зобов`язання за договором, внаслідок чого станом на 27 лютого 2024 року загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 118 980,00 гривень, що складається з: простроченої заборгованості за кредитом - 12 000,00 гривень; простроченої заборгованості за нарахованими процентами - 106 920,00 гривень.

Кредитодавцем прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС", а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у сумі 58 920,00 гривень за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором у розмірі 60 000,00 гривень, що складається із: 12 000,00 гривень - прострочена заборгованість за кредитом; 48 000,00 гривень - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.

Мотивуючи наведеним, просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" заборгованість за кредитним договором №1157-8339 від 21 лютого 2023 року у розмірі 60 000,00 гривень, з яких: 12 000,00 гривень - прострочена заборгованість за кредитом; 48 000,00 гривень - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.

Стягнути судові витрати.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 14 травня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» суму заборгованості за кредитним договором №1157-8339 від 21 лютого 2023 року з яких: 12 000,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 48 000,00 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами, а всього 60 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

Не погодившись з ухваленим рішенням, представником ОСОБА_1 - адвокатом Підодвірним Т.І., подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що матеріали справи не містять жодного доказу, що нібито укладення договору від 21 лютого 2023 року №1157-8339 відбувалось в порядку, визначеному Законом України "Про електронну комерцію".

У матеріалах справи відсутні: оферта на укладення кредитного договору, акцепт оферти на укладення кредитного договору, відсутня інформація щодо того, чи проходила особа, яка нібито укладала кредитний договір, ідентифікацію, відсутні докази проведення такої ідентифікації, відсутня відповідь особи, яка нібито проходила ідентифікацію про прийняття пропозиції (акцепт), відсутнє підтвердження вчинення електронного правочину, яке повинен був отримати позичальник при укладанні договору.

Звертає увагу, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу нібито отримання відповідачем коштів від "первісних кредиторів".

Вказує, що наданий позивачем лист від АТ КБ "Приват Банк" не може бути належним та допустимим доказом отримання відповідачем коштів.

Окрім цього, у вказаному листі відсутня будь-яка інформація, яка давала б можливість ідентифікувати особу отримувача коштів, як то ПІБ отримувача, відсутнє призначення платежу, наприклад, на виконання кредитного договору від 21 лютого 2023 року № 1157-8339.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач володіє/використовує картку із номером НОМЕР_1 .

З посиланням на частини 1, 2, 3, 5 ,7 статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" вказує, що встановлення розміру процентів на рівні 1 139 965,0% річних без обґрунтованого розрахунку їх розміру є несправедливою умовою договору, оскільки одночасно порушується принцип добросовісності, а умова договору про встановлення процентів на рівні 1 139 965,0% призводить до істотного дисбалансу прав та обов`язків сторін та завдає фінансової шкоди споживачеві.

Відтак уважає, що проведені позивачем розрахунки заборгованості не відповідають вимогам закону.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 26 жовтня 2022 року №227/3760/19-ц, від 13 липня 2022 року №496/3134/19, від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц, від 26 жовтня 2022 року у справі №227/3760/19-ц, від 30 січня 2018 року №161/16891/15-ц, від 14 червня 2018 року №364/737/17, від 24 травня 2018 року у справі 630/366/16-ц, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц.

Мотивуючи наведеним, просить суд рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 травня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

03 липня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" на апеляційну скаргу.

Уважає апеляційну скаргу необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Вказує, що укладення кредитного договору відбулось у відповідності до положень Закону України "Про електронну комерцію", оскільки договір підписано відповідачем шляхом використання одноразового ідентифікатора.

Вказує, що при оформленні кредитного договору за допомогою Веб-сайту Клієнт (відповідач) проходить перевірку та надає сканкопії документів (паспорту та ідентифікаційного коду) або верифікується за допомогою технології BankID. Відповідачем задля ідентифікації було використано систему BankID НБУ.

Звертає увагу, що відомості, зазначені в апеляційній скарзі відповідачем, а саме: Електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , та адреса: АДРЕСА_1 , є ідентичними відомостям, зазначеним в розділі 12 кредитного договору № 1157-8339 від 21 лютого 2023 року, що додатково підтверджує факт того, що ці відомості надані позивачу саме відповідачем, оскільки жодна інша особа, окрім ОСОБА_1 , не могла їх надати.

Вказує, що позивач не є банківською установою в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність» відповідно до ліцензії, виданої ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС». Таким чином, позивач не відкриває рахунки, а здійснює послуги з переказу коштів без відкриття рахунку.

Оскільки ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» є фінансовою установою, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, а саме надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, відповідно надати будь який фіскальний (первинний бухгалтерський) документ стосовно рахунку ОСОБА_1 є неможливим.

На підтвердження перерахування грошових коштів відповідачу надавався лист (довідка) АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про перерахування коштів від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему платежів LiqPay та довідка про перерахування суми кредиту № 1157-8339 від 21 лютого 2023 року, які підтверджують перерахування грошових коштів ОСОБА_1 .

Звертає увагу суду, що позивач (через партнера АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з яким укладено договір № 4010 від 02 грудня 2019 року про надання послуг в системі LiqPay від 02 грудня 2019 року), видав відповідачу кредитні кошти у розмірі 12 000,00 грн на картковий рахунок, вказаний відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про перерахування коштів від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему платежів LiqPay на підставі договору № 4010 від 02 грудня 2019 року на карту отримувача (відповідача), чим виконав свої зобов`язання за Договором своєчасно та в повному обсязі.

Довідка АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про перерахування коштів від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему платежів LiqPay та довідка про перерахування суми кредиту 1157-8339 від 21 лютого 2023 року є достовірними і належними доказами перерахування відповідачу коштів у сумі 12 000,00 грн.

При заповненні заявки на отримання грошових коштів відповідач сам обрав базовий період, а саме 18 днів, протягом якого він буде сплачувати саме процент за користування кредитом.

Отже, позивач має законне право на нарахування процентів (згідно пункту 4.6. та пункту 10.1 кредитного договору) протягом строку договору, що визначені в пункті 4.8. кредитного договору.

Звертає увагу, що відповідач в загальній кількості 13 разів оформлював кредитні відносини з позивачем, попередні кредитні договори були погашені, що додатково доводить обізнаність відповідача з процедурою оформлення та виконання кредитного договору.

Зауважує, що із наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості убачається, що він відповідає вимогам Закону, є чітким, зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору, з нього убачається основний борг, нараховані відсотки, сума платежу та залишок нарахованих і не погашених відсотків відповідачем.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», убачається, що Товариством не здійснюється будь-яких нарахувань (штраф, пеня) за порушення умов договору, а відтак і відсутні порушення норм, що визначені в пункті 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно наданого розрахунку заборгованості Товариство здійснює лише нарахування по процентам (згідно пунктів 4.6 та 10.1 Договору) за користування кредитом в строк договору (згідно пункту 4.8 Договору), що погоджений між сторонами.

Мотивуючи наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції вказав, що між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 у встановленому законом порядку укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії (кредитний договір) №1157-8339.

Суд зазначив, що сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строки та умови надання грошових коштів у позику, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Стороною відповідача не надано будь-яких доказів в розумінні положень статей 76-81 ЦПК України на спростування доводів позивача.

Колегія суддів погоджуєтьсяз висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

З матеріалів справи установлено, що 21 лютого 2023 року між ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії №1157-8339, відповідно до умов якого кредитодавець відкриває для позичальника невідновлювану кредитну лінію на умовах, визначених цим договором (а.с.16-27).

Пунктом 2.2. зазначеного договору про відкриття кредитної лінії передбачено, що кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання позичальнику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.8. умов договору відповідач отримав кредит на платіжну карту в розмірі 12 000,00 грн, строк кредитування 300 календарних днів. Дата повернення кредиту - 17 грудня 2023 року.

Згідно пункту 4.4 базовий період складає 18 календарних днів.

Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповернутої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить 3,00% за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключенням строку використання права користування кредитом за промо-ставкою та/або зниженою, та/або пільговою процентною ставкою.

Пунктом 4.9 визначено, що реальна річна процентна ставка на дату укладення цього договору складає 756 335,00%.

Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає 120 000,00 гривень та включає в себе: суму кредиту та проценти за користування кредитом 108 000,00 гривень (пункт 4.10 договору).

Пунктом 5.1 договору передбачено обов`язок позичальника повернути кредитні кошти та нараховані за договором платежі не пізніше ніж в останній день строку кредитування.

За пунктом 6.9 договору позичальник має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору відмовитись від договору без пояснення причин, у тому числі у разі отримання ним грошових коштів про що зобов`язаний повідомити кредитодавця до закінчення вказаних 14 календарних днів шляхом направлення відповідного повідомлення у письмовій формі на адресу кредитодавця у такому випадку позичальник зобов`язаний протягом 7 календарних днів з дати подання письмового повідомлення про відмову від кредитного договору повернути кредитодавцю грошові кошти, одержані згідно договору, та сплатити проценти за період з дня одержання кредиту до дня його повернення за ставкою, яка діяла під час фактичного користування кредитом.

Пунктом 8.2 договору визначено, що у разі несвоєчасного повернення отриманого кредиту позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 2% від неповернутої суми кредиту за кожен день прострочення сплати в силу положень статті 625 ЦК України.

Відповідно до пункту 8.5. Договору у разі прострочення позичальником сплати процентів за користування кредитом на строк понад один календарний місяць, кредитодавець має право вимагати від позичальника повернення кредиту в повному обсязі та сплати процентів за весь строк фактичного користування Кредитом до настання дати закінчення строку кредитування, визначеного пунктом 4.8. даного договору.

21 лютого 2023 року на платіжну картку № НОМЕР_1 перераховано 12 000,00 гривень, що підтверджується даними довідки, сформованої директором ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС". У графі призначення платежу вказано "видача кредитних коштів за договором №1157-8339 від 21 лютого 2023 року (а.с. 15).

До позовної заяви додано паспорт споживчого кредиту, затверджений наказом ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" №69-П від 23 листопада 2022 року, підписаний ОСОБА_1 шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором А6731 (а.с. 48-51).

Матеріали справи містять таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором №1157-8339, з даних якої убачається, що реальна річна процентна ставка за договором становить 756 335,00%, загальна вартість кредиту 120 000,00 гривень (а.с. 52-53).

Відповідно до даних листа АТ КБ "ПриватБанк" убачається, що АТ КБ "ПриватБанк" повідомило про перерахування коштів від ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" через систему платежів LiqPay на підставі договору №4010 від 02 грудня 2019 року за платежем №, 21 лютого 2023 року, 12 000,00 гривень, номер договору №1157-8339, номер картки НОМЕР_1 (а.с. 55-65).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства убачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Оспорюваний договір між сторонами укладено в електронній формі, із застосуванням електронного підпису. При цьому через особистий кабінет на вебсайті позивача подано заявку на отримання кредиту від імені ОСОБА_1 та підтверджено умови отримання кредиту шляхом акцепту, після чого позивачем надіслано особі, яка звернулася за отриманням кредиту за допомогою засобів зв`язку (номер телефону або електронна пошта) одноразовий ідентифікатор, який і було використано для підтвердження підписання кредитного договору.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Так, з матеріалів справ вбачається, що Договір про відкриття кредитної лінії №1157-8339 від 21 лютого 2023 року містить електронний підпис відповідача із одноразовим ідентифікатором А6731, який надано позичальнику для підписання договору та підтвердження ознайомлення з Правилами та іншими супутніми документами.

Договір містить персональні дані позичальника, відповідачем не надано доводів на спростування належності йому цих даних.

Крім цього, у вищевказаному договорі наявна інформація про умови кредитування, зокрема порядок та умови надання кредиту, періодичність внесків, строк дії договору, процентна ставка за користування кредитом та порядок повернення кредиту.

Суд першої інстанції правильно вказав на те, що умови Договору про відкриття кредитної лінії №1157-8339 від 21 лютого 2023 року є чіткими та зрозумілими, що виключає можливість їх неоднозначного трактування сторонами.

Отже, колегія суддів уважає безпідставними та відхиляє доводи апеляційної скарги, в яких відповідачем заперечується факт укладення договору в порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію» та ознайомлення відповідача з умовами кредитування.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині того, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що користувачем картки № НОМЕР_1 є відповідач, колегія суддів зазначає про таке.

Із розділу 12 кредитного договору убачається, що такий містить в собі реквізити сторін договору.

Зазначено анкетні дані позичальника, місце проживання, РНОКПП, електронна адреса та номер особистого електронного платіжного засобу: НОМЕР_1 (а.с. 27).

Згідно даних довідки №1157-8339 від 21 лютого 2023 року убачається, що реквізити № платіжної картки зазначено НОМЕР_1 (а.с. 15).

Аналіз встановлених обставин, дозволяє зробити висновок, що номер картки, на яку здійснено зарахування коштів за кредитними коштами є тією ж карткою, що зазначена позичальником у графі 12 кредитного договору.

Доказів того, що картка № НОМЕР_3 не належить ОСОБА_1 , а належить іншій особі, як стверджує відповідач, матеріали справи не містять.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в частині встановлення процентів без обґрунтованого їх обрахунку, колегія суддів зазначає про таке.

В обґрунтування вказаних доводів відповідач посилається на положення частин 1, 2, 3, 5, 7 статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів".

Згідно частин 1, 2 статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори з споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Частиною 3 статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про: 1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров`я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); 2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); 3) встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору; 5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором; 6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; 7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); 8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; 9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; 10) установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; 13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; 14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; 15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей; 16) встановлення обов`язку споживача виконати всі зобов`язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; 17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов`язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним (частина 5 статті 18)

Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення (частина 7 статті 18).

Разом з цим, заперечуючи проти позову в цій частині та посилаючись на положення Закону України "Про захист прав споживачів", відповідачем в межах розгляду справи не заявлено вимоги про визнання недійсними умов договору, що, на думку відповідача, обмежують його права як споживача.

З огляду на викладене, доводи відповідача в цій частині відхиляються як безпідставні.

Отже, на наведених обставин, апеляційний суд робить висновок, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду першої інстанції, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Підодвірного Тараса Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді С.М. Верланов

В.В. Соколова