Справа № 570/1408/25
Номер провадження 2-п/570/14/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю: секретаря судового засідання Захарук Г.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом Прокурора Рівненського району в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа : орган опіки та піклування Рівненської райдержадміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

Представник позивача зазначає, що Рівненським районним судом Рівненської області розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження та заочного розгляду справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР"до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 15.05.2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" заборгованість за договором № 4437854 від 09 липня 2021 року у розмірі 17 284 грн.; судові витрати (сплата судового збору) - 2409 грн. 32 коп., витрати на професійну правничу допомогу 8951,4 грн., а всього 28 644 (двадцять вісім тисяч шістсот сорок чотири) грн. 72 коп. У задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовлено.

Про наявність оскаржуваного рішення відповідач дізнався лише 12 червня 2025 року після ознайомлення адвокатом Волошиним І.В. в підсистемі «Електронний суд» з матеріалами справи в електронному вигляді. Позивачем не надано доказів надходження коштів відповідачу. Зокрема, до позовної заяви долучено лист ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» від 07.11.2024, в якому вказано лише про прийняття замовлення № 20465384 на переказ коштів на картку НОМЕР_1 . Проте лист не містить повних реквізитів картки, відомостей про отримувача коштів, а також статусу виконання замовлення. Верховний Суд у своїй постанові від 06.05.2020 року по справі № 372/223/17 зазначив, що факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки тощо. У вказаній справі № 372/223/17 на підтвердження позовних вимог банком надано лише кредитний договір, договір іпотеки та розрахунок заборгованості, у зв`язку із чим Верховний Суд погодився із висновками апеляційного суду про відсутність правових підстав для задоволення позову, так як позивачем не доведено належними та достовірними доказами обставини видачі відповідачеві коштів за кредитним договором Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач отримав кредитні кошти, задоволення позову є безпідставним. Надати відповідні докази самостійно відповідач не може, оскільки не користується карткою, що вказана у вищевказаному листі. Щодо розрахунку заборгованості (у разі, якщо позивачем буде доведено факт отримання кредитних коштів відповідачем) Так, судом було встановлено, що 09.07.2021 року ТОВ "Авентус Україна" та ОСОБА_3 уклали договір № 4437854, згідно з умовами якого кредитодавець надає позичальнику кредит у сумі 5 300 грн. Стандартна процентна ставка становить 1,9 % в день та застосовується у межах строку кредиту; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою позичальника; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація. Відповідно до п. 1.4 договору строк кредиту 30 днів. Відповідна інформація продубльована в паспорті споживчого кредиту, де також вказано орієнтовну загальна вартість кредиту для споживача за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом (у т. ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі): 8 321,00 грн. (тобто з розрахунку 30 днів кредитування). Натомість відповідно до п. 4.3.1 Договору сторони домовились, що у випадку, якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою Споживача, відповідно до пп.4.2.2- 4.2.4. Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. Таким чином, п. 4.3.1 Договору фактично визначено зовсім інший строк кредитування 120 днів, в межах якого позивачем здійснено нарахування відсотків за користування кредитом. Тобто за умовами кредитного договору визначаються фактично два строки, в межах яких здійснюється повернення отриманих позичальником грошових коштів, тому в даному випадку спірні умови слід трактувати на користь споживача та виходити зі строку кредитування 30 днів. Зокрема, при визначенні розміру заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, якими визначено строк кредитування саме у 14 днів, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом. Це не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Так, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено в ст. 8 Конституції України. Відповідно до ч. 4 ст.42 Конституції України держава захищає права споживачів. Верховний Суд, аналізуючи кредитні відносини, неодноразово зазначав, що позичальником переважно є пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності. У постанові Верховного Суду від 05.10.2022 у справі № 352/1950/15-ц зазначено, що договір, як приватноправова категорія, є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з ч. 1 ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу. У постанові Верховного Суду від 14.05.2022 у справі № 944/3046/20 зроблено висновок, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення «contra proferentem». «Contra proferentem» (лат. «verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem») - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» («no individually negotiated»), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін». Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність, contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань. Схожа правова позиція викладена у постановах Рівненського апеляційного суду від 14.05.2024 по справі № 567/2063/23 та по справі № 569/99/24.

Разом з тим, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року. З огляду на вищезазначене, розмір відсотків за користування кредитом, нарахованих позивачем в межах 30-денного строку кредитування складає 3 021,00 грн та саме такий розмір є правомірним згідно умов кредитного договору. Що стосується умов кредитного договору щодо його автоматичної пролонгації, то вони є несправедливими та підлягають визнанню недійсними. Зокрема, згідно з ч.ч. 1, 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит, серед іншого, зазначаються строк, на який надається кредит. Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру. Таким чином, несплата та/або несвоєчасна сплата позичальником кредитних платежів (протягом 1 дня, що є невиправдано малий строком для надання згоди на продовження дії договору) не може слугувати належною підставою для продовження строку користування кредитом без волевиявлення сторін. У свою чергу, необізнаність відповідача про розгляд справи щодо нього позбавила його можливості заявити про недійсність відповідних положень кредитного договору. Також вважають, що витрати на правову допомогу, заявлені до стягнення позивачем (9 000 грн), є суттєво завищеними. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, розрахунок заборгованості здійснений первісним кредитором (ТОВ «Авентус Україна»), а не позивачем. Враховуючи зазначене, а також ціну позову (17 377,51 грн), те, що справа не є складною, то вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу не можуть бути задоволені у повному обсязі з огляду на їх неспівмірність і необґрунтованість.__ Зважаючи на наведене просить суд скасувати заочне рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 20.02.2025 року. також поновити строки для подачі заяви про перегляд заочного рішення.

Представник позивача подав заперечення. Зазначає, що згідно тексту заочного рішення суду відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Факт укладення договору підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Так матеріали справи містять Договір надання позики, в тому числі і на умовах споживчого кредиту № 4437854 від 09.07.2021 року, та Паспорт споживчого кредиту Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. Дані документи підписані як Відповідачем, так і Первісним кредитором. При цьому, підписання документів позичальником здійснювалось за допомогою електронного цифрового підпису (одноразовим ідентифікатором в якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений Позичальником в особистому кабінеті на сайті Кредитодавця. Факт ідентифікація Відповідача підтверджується Довідкою про ідентифікацію, наявною в матеріалах справи. На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 5 300,00 грн. Враховуючи, що ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» не є банком або відповідною фінансовою установою, яка має право здійснювати грошові перекази, відповідна операція була здійснена ТОВ ФК «Контрактовий дім» на підставі укладеного між сторонами договору. В матеріалах справи наявний відповідний реєстр від 07.11.2024 року, у якому зазначені усі перерахування коштів клієнтам по Договорам від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», у тому числі і перерахування суми у розмірі 5 300 грн. за Договором № 4437854 від 09.07.2021 року, що зазначена у реєстрі під номером 5300. При цьому, перерахування коштів здійснювалось на картковий рахунок Відповідача, зазначений ним у Договорі позики. Звертає увагу, що номер картки було власноруч зазначено Відповідачем Договорі на кредит. Будь-яких доказів того, що даний картковий рахунок належить третім особам матеріали справи не містять, як і доказів використання особистих даних Відповідача третіми особами. Відповідач вказує лише на неналежність наявної в матеріалах справи квитанції та недоведеність факту перерахування їй кредитних грошових коштів, але будь-яких доказів цьому не надає. При цьому Позивач зазначає, що відповідач має вільний доступ до своїх рахунків у банківських установах і мав безперешкодну можливість надати суду докази про те, що кредитні грошові кошти на його банківську картку, вказану в договорі чи іншу картку, якою він користується, не надходили. Зокрема, вона мав можливість здійснити запит до банку про наявність у неї карткового рахунку, вказаного в заяві на отримання кредиту, та отримати виписку по вказаному рахунку за період кредитування. Таким чином відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження своїх заперечень.

Згідно п.п. 4.3.1 договору сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до п.п. 4.2.2-4.2.4. договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

Відповідно до ст. 627 ЦК України при укладенні договору сторони є вільними у виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, що визначено чинним законодавством

Таким чином сторони Договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. Підписанням даного договору відповідач погодився на зазначені умови. Отже, ним було надано згоду на автопролонгацію договору у разі наявності заборгованості.

У постанові від 19.02.2020 року по справі № 755/9215/15-ц Велика Палата вказала, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Проте, Відповідач не наводить обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Твердження Відповідача не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Отже, такі твердження є припущеннями.

Позивач вважає, що заявник не довів обставин, визначених ч. 1 ст. 288 ЦПК України та не підтвердив їх належними і допустимими доказами. При цьому, жодних доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та можуть вплинути на ухвалене заочне рішення, Відповідач суду не надав, і фактично всі його доводи зводяться лише до незгоди з ухваленим заочним рішенням. За наведеного просять відмовити у задоволенні заяви.

Сторони та їх представники на розгляд справи не з`явилися.

Представник відповідача подав заяву, згідно якої просить справу розглянути без його участі, подану заяву про перегляд заочного рішення суду підтримує.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява підлягає до задоволення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 287 ЦПК України, в результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення, суд може своєю ухвалою скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Згідно ст.284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Як встановлено судом, рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 15.05.2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР"до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 15.05.2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" заборгованість за договором № 4437854 від 09 липня 2021 року у розмірі 17284 грн.; судові витрати (сплата судового збору) - 2409 грн. 32 коп., витрати на професійну правничу допомогу 8951,4 грн., а всього 28 644 (двадцять вісім тисяч шістсот сорок чотири) грн. 72 коп. У задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовлено.

Відповідно до чинного законодавства (ст. 288 ЦПК України) скасування заочного рішення суду можливе за таких умов: заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Отже, за змістом зазначених положень чинного законодавства скасування заочного рішення суду можливе за двох умов, однією з яких є поважність причини неявки в судове засідання.

Відповідач не з`явився у суде засідання, відзив не подав.

Суд зважає на ту обставину, що докази, на які посилається відповідач, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За практикою ЄСПЛ правосуддя має не тільки бути здійснено; воно має виглядати, як здійснюване. Сторони мають право на справедливий суд.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що є всі підстави для скасування заочного рішення суду, та призначення справи до розгляду в загальному порядку.

Керуючись п.2 ч.3 ст. 287 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Заяву представника відповідача адвоката Волошина Іллі Васильовича про перегляд заочного рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 15 травня 2025 року у справі позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР"до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволити.

Скасувати заочне рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 15 травня 2025 року у справі позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР"до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Призначити справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 11 вересня 2025 року на 14 год. 15 хв., про що повідомити сторони.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Красовський О.О.