Справа № 442/9950/24 Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І.
Провадження № 22-ц/811/629/25 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року м.Львів

Справа № 442/9950/24

Провадження № 22-ц/811/629/25

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, ухвалене у м. Дрогобичі 29 січня 2025 року, у складі судді Гарасимків Л.І. у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області, про стягнення середньої заробітної плати через затримку розрахунку при звільненні,-

встановив:

27 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Держпродмпоживслужби у Львівській області про стягнення середньої заробітної плати в розмірі 66 102,18 грн. через затримку розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову посилається на те, що вона (позивач) працювала в Головному управлінні Держпродспоживслужби у Львівській області на посаді помічника лікаря-епідеміолога Дрогобицького відділу Дрогобицького районного управління. Наказом відповідача від 3 березня 2023 року №240-к, її було звільнено з роботи відповідно до п.1 ч.І ст.40 КЗпП України з 9 березня 2023 року. Вказаний наказ вона оскаржила в судовому порядку. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 3 травня 2024 року у справі №442/2563/23, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року, задоволено її позов до Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з посади, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Ухвалено визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 3 березня 2023 року№240-к щодо її (позивача) звільнення з роботи відповідно до п.1 ч.І ст.40 КЗпП України з 9 березня 2023 року та ноновлено її на роботі в Дрогобицькому відділі Дрогобицького районного управління Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області на посаді помічника лікаря-епідеміолога з 10 березня 2023 року. Рішення суду в частині поновлення її ( ОСОБА_1 ) на роботі доцущено до негайного виконання. Стягнуто з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 березня 2023 року по 3 травня 2024 року, в розмірі 154 750, 84 грн., проведено розподіл судових витрат. Зазначає, що на виконання судового рішення наказами Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області від 21 травня 2024 року №134-к та від 23 травня 2024 року №135-к, вона ( ОСОБА_1 ) поновлена на роботі в Дрогобицькому відділі Дрогобицького районного управління Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області на посаді помічника лікаря-епідеміолога з 10 березня 2023 року. Наказом Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області від 23 травня 2024 року №138-к вона була звільнена з роботи з посади помічника лікаря-епідеміолога Дрогобицького відділу Дрогобицького районного управління з 24 травня 2024 року. При звільненні з роботи їй (позивачу) виплачено 560 грн., що підтверджується випискою АТКБ «ПриватБанк» від 24 травня 2024 року. Стверджує, що середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 березня 2023 року по 3 травня 2024 року в сумі 154 750, 84 грн. виплачений не був, фактично середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 березня 2023 року по 3 травня 2024 року в розмірі 124 574,43 грн. (за мінусом податків і зборів) Головне управління Держпродспоживслужби у Львівській області перерахувало на її (позивача) картковий рахунок 21 листопада 2024 року, що підтверджується випискою АТ КБ «ПриватБанк». Вказує, що остаточна виплата належних їй при звільненні з роботи грошових сум відповідачем здійснена лише 21 листопада 2024 року. В періоді з 24 травня до 20 листопада 2024 року існувала затримка у розрахунку з нею у зв`язку із звільненням. Відповідно до рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 3 травня 2024 року у справі №442/2563/23, заробітна плата за останні два календарних місяці, що передували її ( ОСОБА_1 ) звільненню з роботи, становила: березень 2024 року - 10 760,82 грн., квітень 2024 року - 11273,24 грн., число робочих днів в березні 2024 року - 21 день, в квітні 2024 року - 22 дні. Середньоденна заробітна плата становить 512,42 грн. (10760,82+11273,24) : (21 +22), отже розмір середньої заробітної плати, яка підлягає виплаті у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні з роботи за період з 24 травня по 20 листопада 2024 року становить 66 102,18 грн. (512,42х129), де: 512,42 - розмір середньоденної заробітної плати; 129 - кількість робочих днів в періоді з 24 травня до 20 листопада 2024 року включно. Просить позов задовольнити.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 січня 2025 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області про стягнення середньої заробітної плати в сумі 66 102,18 грн. за затримку розрахунку при звільненні.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .Вважає рішення суду незаконним та необгрунтованим, постановленим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.ст. 116, 117 КЗпП України та висновків Верховного Суду середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні підлягає стягненню за весь період з дати звільнення по дату остаточного розрахунку незалежно від дати набрання законної сили судовим рішенням, яким була визначена заборгованість роботодавця перед працівником на дату звільнення. Вказує, що з Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області на її (позивача) користь підлягає стягненню середня заробітна плата в розмірі 66 102,18 грн. за затримку розрахунку при звільненні з 24травня по 20 листопада 2024 року.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою прийняття рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 3 травня 2024 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року, задоволено позов ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з посади, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Ухвалено визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області від 3 березня 2023 року №240-к щодо звільнення ОСОБА_1 , помічника лікаря-епідеміолога Дрогобицького відділу Дрогобицького районного управління відповідно, з роботи відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України з 9 березня 2023 року; поновлено ОСОБА_1 на роботі в Дрогобицькому відділі Дрогобицького районного управління Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області на посаді помічника лікаря- епідеміолога з 10 березня 2023 року; стягнуто з Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 березня 2023 року по 3 травня 2024 року в розмірі 154 750, 84 грн.

Встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Головним управління Держпродспоживслужби у Львівській області, на посаді помічника лікаря-епідеміолога Дрогобицького відділу Дрогобицького районного управління.

Наказом Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області від 3 березня 2023 року №240-к позивача звільнено з роботи відповідно до п.1 ч.І ст.40 КЗпП України з 9 березня 2023 року.

З наказу №138-к від 23 травня 2024 року Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області вбачається, що ОСОБА_1 звільнено за власним бажанням з посади помічника лікаря-епідеміолога Дрогобицького відділу Дрогобицького районного управління, 24 травня 2024 року відповідно до ст.38 КЗпПУ.

Наказом відповідача №134-к від 21 травня 2024 року скасовано наказ «Про звільнення ОСОБА_1 » від 3 березня 2023 року №240-к; поновлено ОСОБА_1 на посаді помічника лікаря-епідеміолога Дрогобицького відділу Дрогобицького районного управління з 23 травня 2024р.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду, зокрема, у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 з АТ КБ «Приват Банк» від 21 листопада 2024 року, вбачається, що їй перераховано 124 574,43 грн. цільового зарахування та 2 098,53 грн. заробітної плати.

Оскаржуване р ішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Відповідно до ст.117 КЗпП України (у редакції чинній на час виникнення правовідносин у цій справі) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

П ередбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку , а отже не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівнику його середнього заробітку.

В ідповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини .

Згідно постанови Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі № 61-590св17, невиплата звільненому працівнику всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

С ередній заробіток працівника судом розраховується відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.

К екош С.Я. у своїй позовній заяві просить стягнути середній заробіток за період з 24травня до 20 листопада 2024 року, середню заробітну плату в розмірі 66 102,18 грн. за затримку розрахунку при звільнені.

Встановлено, що наказом Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області №240 - к від 3 березня 2023 року ОСОБА_1 з 9 березня 2023 року звільнено з посади помічника лікаря-епідеміолога Дрогобицького відділу Дрогобицького районного управління, на підставі п. 1. ч.1 ст.40 КЗпП. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 3 травня 2024 року у справі №442/2563/23, визнано протиправним та скасовано вказаний наказ; поновлено ОСОБА_1 на роботі в Дрогобицькому відділі Дрогобицького районного управління Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області на посаді помічника лікаря-епідеміолога з 10 березня 2023 року; стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 березня 2023 року по 3 травня 2024 року в розмірі 154 750, рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі допущено до негайного виконання.

На виконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 3 травня 2024 року, наказом Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області від 21 травня 2024 року №134-к (з врахуванням наказу Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області від 23 травня 2024 року № 135-к) поновлено ОСОБА_1 на посаді помічника лікаря - епідеміолога Дрогобицького відділу Дрогобицького районного управління з 10 березня 2023 року.

ОСОБА_1 звільнено з роботи за власним бажанням з 24 травня 2024 року, відповідно до ст. 38 КЗпП України, що стверджується наказом Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області від 23 травня 2024 року № 138-к.

Відповідач виплатив позивачу 560 грн. заробітної плати за період з 23 по 24 травня 2024 року.

Головне управління Держпродспоживслужби у Львівській області оскаржило в апеляційному порядку рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 3 травня 2024 року.

Станом на 24 травня 2024 року рішення щодо неправомірності звільнення ОСОБА_1 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (з 10 березня 2023 року по 3 травня 2024 року, в сумі 154 750, 84 грн.) переглядалось в апеляційному порядку та не набрало законної сили.

Постановою Львівського апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 3 травня 2024 року у справі № 442/2565/23 залишено без змін.

Встановлено, що 15 листопада 2024 року Головне управління Держпродспоживслужби у Львівській області звернулось до ОСОБА_1 із проханням надати реквізити банківського рахунку для перерахування коштів на виконання рішення суду у справі №442/2563/23.

19 листопада 2024 року Головне управління Держпродспоживслужби у Львівській області перерахувало на рахунок позивача кошти на виконання рішення суду.

У рішенні Конституційного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пунктів 2, 3 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» від 28 січня 2016 року N 955-VIII зі змінами від 12 липня 2019 року N 5-р (I)/2019 зазначено, що Конституційний Суд України вважає, що за змістом ч. 1 ст. 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності.

Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування.

Закон не має зворотної дії в часі, оскільки не поширюється на безстрокові трудові договори, укладені до його прийняття, а передбачає припинення цих договорів з моменту набрання ним чинності та можливість продовження трудових правовідносин на умовах контракту між професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) і державними та комунальними закладами культури. Таким чином, Закон спрямований на регулювання тих правовідносин, які виникнуть після набрання ним чинності, а трудові правовідносини, що виникли раніше, повинні бути приведені у відповідність із новим юридичним регулюванням.

З гідно зі ст.86 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

ОСОБА_1 просить стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби на її користь 66 102,18 грн. за затримку розрахунку при звільненні з 24 травня до 20 листопада 2024 року на підставі ст. 117 КЗпП України.

Право позивача на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 10 березня 2023 року по 3 травня 2024 року в розмірі 154 750, 84 грн. кореспондується з обов`язком Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області щодо виплати цих коштів на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 3 травня 2024 року у справі № 442/2563/23.

Відповідно до ст.117 КЗпП, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 нього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Згідно постанови Великої Палатою Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Судом встановлено, що станом на 24 травня 2024 року рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 3 травня 2024 року щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (з 10 березня 2023 року по 3 травня 2024 року, в сумі 154 750, 84 грн.) не набрало законної сили, оскільки було оскаржене в апеляційному порядку та набрало законної сили 24 жовтня 2024 року.

Станом на 24 травня 2024 року у Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області не було обов`язку виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в позові.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги. Підстави для скасування оскаржуваного рішення не встановлені.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та за загальним правилом оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України (якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

При наявності передбачених законом підстав для касаційного оскарження, касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Постанова складена і підписана26 червня 2025 року.

Головуючий_-_____________________Т. І. Приколота

Судді: ________________Ю.Р. Мікуш ___________________ Р.В. Савуляк