Справа № 202/3482/25
Провадження № 2/202/2877/2025
УХВАЛА

про передачу справи за підсудністю

02 липня 2025 року м. Дніпро

Суддя Індустріального районного суду м. Дніпра Недобитюк Н.В., розглянувши матеріали справи за позовом ОСОБА_1 (позивач) до ОСОБА_2 (відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління-служба у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпра надійшла позовна заява ОСОБА_1 (позивач) до ОСОБА_2 (відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління-служба у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Позивач просить ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 ) позбавити батьківських прав у відношенні його малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також позивач просить стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 12784 грн 00 коп (ціна позову) та судовий збір.

Таким чином судом підлягають дослідження обставини щодо причин невиконання батьківських обов`язків та причини несплати аліментів.

Відповідно до пункту 1 частини 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Відтак, позивачем об`єднані дві вимоги, одна з яких (стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів) ураховуючи розмір - 12784 грн 00 коп, підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. У той час як вимога про позбавлення батьківських прав розглядається виключно у порядку загального позовного провадження.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають на обліку як внутрішньо переміщені особи та з 2022 року фактично проживають за адресою: АДРЕСА_2 .

З матеріалів справи не вбачається, що відповідачу ОСОБА_2 відоме поточне місце проживання його доньки та позивача.

Щодо реєстрації відповідача на території м. Дніпра інформація у матеріалах справи відсутня. Позивач зазначила у позовній заяві останнє відоме їй місце відповідача: АДРЕСА_1 . Зазначене свідчить про те, що відповідач не проживає у м. Дніпрі.

Згідно відповіді Юридичного департаменту Мінсоцполітики, інформація щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у Єдиній інформаційній базі даних внутрішньо переміщених осіб, станом на 05.06.2025 відсутня.

Отже, при вирішені питання про відкриття провадження по справі суддею встановлено, що даний позов не підсудний Індустріальному районному суду м. Дніпра.

Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства (ст. 1 ЦПК України).

Згідно з частиною 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 28 ЦПК України не передбачає альтернативної підсудності для позову про позбавлення батьківських прав, тому територіальна юрисдикція позову про позбавлення батьківських прав визначена імперативно тільки за зареєстрованим місцем проживання відповідача.

Для випадків, коли невідоме зареєстроване місце проживання відповідача, законодавство встановлює певні правила (частина 9, частина 10 ст. 28, ст. 29 ЦПК України).

Інших випадків зміни територіальної підсудності, тобто інших підстав для недотримання та відступу від загального правила, встановленого статтею 27 ЦПК України, процесуальний закон не передбачає.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (частина 1 ст. 378 ЦПК України).

Отже, суд повинен суворо дотримуватися правил підсудності.

Приймаючи до провадження цивільну справу, суд, до якого направлено справу з порушенням правил підсудності, позбавляє сторін провадження права на розгляд справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом. Тим самим, суд позбавляє права відповідача реалізувати свої права.

Ухвалення протилежних і суперечливих судових рішень може спричинити порушення права на справедливий суд, яке закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом (частина 1 статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Територіальна підсудність - це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Згідно зі статтею 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Місце проживання фізичної особи згідно Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» має бути зареєстровано у передбаченому порядку.

Європейський суд з прав людини у справах «Верітас проти України» та «Сокуренко та Стригун проти України», роз`яснив, що суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункті 1 статті 6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством. Зокрема, повноваження суду на розгляд конкретної справи, заяви або скарги визначаються правилами підвідомчості та підсудності.

За змістом пункту 4 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 року № 265, особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Згідно підпунктів 22-29 рішення ЄСПЛ у справі «Мельник проти України», право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Тим не менше право доступу до суду не може бути обмеженим таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. При цьому правила регулювання строків мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту.

За таких обставин, належним судом, юрисдикція якого поширюється на адміністративно-територіальний район, в межах якого знаходиться зареєстроване місце проживання відповідача, та який відповідно до законодавства уповноважений здійснювати розгляд даної справи, є Шосткинський міськрайонний суд Сумської області, а тому з метою дотримання правил підсудності, суддя вважає за необхідне направити матеріали цивільної справи за підсудністю до зазначеного суду.

Згідно з частиною 9 ст. 187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно з частиною 1 ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються.

На підставі викладеного, керуючись ст. 27, 31, 32, 258, 260 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління-служба у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, передати на розгляд за підсудністю до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області (адреса: Сумська область, м. Шостка, вулиця Свободи, буд. 63).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання судового рішення.

Суддя Н. В. Недобитюк