КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 752/3914/24 Головуючий у суді першої інстанції - Кордюкова Ж.І
Номер провадження № 22-ц/824/8970/2025 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Русан А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником Ковальчуком Максимом Олександровичем , на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Кордюкової Ж.І., у місті Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа Споживче товариство-колектив індивідуальних забудовників «Метролог» про визнання права власності на самочинно збудоване майно, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Дідик І.М. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, у якій просив суд: визнати за ОСОБА_1 право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок загальною площею 448,6 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , а також на приналежні об`єкти: гараж і споруди, що самочинно збудовані на земельній ділянці № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) площею 0,10 га, кадастровий номер земельної ділянки :79:476:0129, яка була виділена ОСОБА_1 рішенням загальних зборів СТКІЗ «Метролог» від 08 лютого 1997 року як члену Споживчого товариства - колективу індивідуальних забудовників «Метролог».

В обґрунтування позовних вимог (з урахуванням уточненої позовної заяви від 17 вересня 2024 року) зазначив, що у 1995 році позивач був включений до списків на індивідуальну забудову при виконкомі Московського району міста Києва.

Наказом начальника Головного управління житлового забезпечення КМДА від 17 грудня 1996 року №15, позивач був включений до членів колективу індивідуальних забудовників малоповерхового і котеджного будівництва АДРЕСА_3

Розпорядженням КМДА від 20 жовтня 1997 року №1668 Споживчому товариству - колектив індивідуальних забудовників «Метролог» була відведена у постійне користування земельна ділянка площею 7,12 га для житлового та культурно - побутового будівництва на АДРЕСА_2 та був виданий державний акт на право постійного користування землею від 03 квітня 1998 року серії I-КВ №005433.

Рішенням загальних зборів Споживчого товариства - колектив індивідуальних забудовників «Метролог» від 08 лютого 1997 року позивачу як члену вказаного споживчого товариства була виділена земельна ділянка АДРЕСА_3 ( АДРЕСА_4 ) площею 0,10 га, яка обліковується в інформаційній системі кадастр.

У березні 2003 року позивачем був розроблений, виготовлений та затверджений проєкт будівництва одноквартирного житлового (садибного) будинку по АДРЕСА_3 .

З травня 2003 року по грудень 2005 року тривало будівництво будинку садибного типу за вищевказаною адресою на земельній ділянці, яка була виділена позивачу рішенням загальних зборів Споживчого товариства - колектив індивідуальних забудовників «Метролог» від 08 лютого 1997 року як члену такого товариства.

28 березня 2005 року Управління державного архітектурно-будівельного контролю винесло постанову № 224-56 про накладення штрафу на позивача за самовільне будівництво приватного житлового будинку на земельній ділянці № НОМЕР_2 на території Споживчого товариства - колектив індивідуальних забудовників «Метролог», винесено припис про те, що позивач здійснює будівництво будинку без відповідного дозволу та з пропозицією припинити будівництво до усунення правопорушення.

Надалі, позивачем було припинено будівництво та розпочато процес оформлення права власності на будинок, який було зупинено через різке погіршення стану здоров`я.

10 лютого 2006 року Київське міське бюро технічної інвентаризації видало технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_3 .

У листопаді 2006 року позивачу був підключений газ, у вересні 2007 року він уклав договір про користування електричною енергією з АК «Київенерго».

Під час підготовки відповідних документів для введення будинку позивача в експлуатацію та оформлення права власності на нього було встановлено, що в проєкті будівництва одноквартирного житлового (садибного) будинку по АДРЕСА_1 витримані всі вимоги будівельних норм та правил проектування, що відносяться до компетенцій органів Державного нагляду.

Відповідно до технічного обстеження будівельних конструкцій житлового будинку та гаражу по АДРЕСА_5 ) виконаного у серпні 2010 року, технічний стан будівельних конструкцій житлового будинку та гаражу оцінюється як добрий і подальше використання будівлі та споруд за функціональним призначенням можливе.

17 вересня 2010 року Державна санітарно-епідеміологічна служба постановила висновок, в якому було встановлено, що матеріали обстеження та технічний звіт про стан будівельних конструкцій житлового будинку по АДРЕСА_3 відповідають вимогам санітарного законодавства України.

У 2015 році із частини земельних ділянок та доріг загального користування Споживчого товариства - колектив індивідуальних забудовників «Метролог» було утворено одну земельну ділянку площею 1,8313 га, кадастровий номер :79:476:0017.

В подальшому цю земельну ділянку відповідно до рішення Київської міської ради було поділено та утворено нові ділянки, кадастровий номер :79:476:0129.

08 січня 2024 року до ЦНАПу позивачем було подано Декларацію про готовність до експлуатації індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт.

19 січня 2024 року на сайті Порталу Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва було зареєстровано результат розгляду Декларації. У статусі документа зазначено: «Повернуто на доопрацювання». У розділі «Підстави відмови у видачі» виконавець вимагає уточнити інформацію, якої позивач не може надати, оскільки необхідні документи на підтвердження такої інформації відсутні. Відтак вказаний статус документа «Повернуто на доопрацювання» фактично вважається відмовою у реєстрації Декларації.

Отже, з 2005 року позивачу не вдається ввести в експлуатацію будинок садибного типу та приналежні об`єкти: гараж і споруди, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києвавід 28 січня 2025 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Ковальчук М.О. подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначає, що об`єкт будівництва, на який позивач намагається визнати право власності, зведений на земельній ділянці, на яку відсутнє оформлене у встановленому законодавством порядку право власності або право користування позивачем такою земельною ділянкою. Таке твердження суд обґрунтовує пунктом 10 рішення Київської міської ради від 09 вересня 1999 року № 7/509, який був зазначений відповідачем у своєму відзиві, яким було скасовано розпорядження Київської міської державної адміністрації від 20 жовтня 1997 року № 1668 та зобов`язано споживче товариство - колектив індивідуальних забудовників "Метролог" повернути державний акт на право постійного користування землею від 03 квітня 1998 року № 79-4-0014.

Водночас, судом першої інстанції, не зазначено, що пунктом 1 рішення Київської міської ради від 25 вересня 2003 року № 19/893, було визнано таким, що втратив чинність пункт 10 рішення Київської міської ради від 09 вересня 1999 року № 7/509 «Про надання та вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею».

Таким чином, сторона позивача вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що розпорядження КМДА від 20 жовтня 1997 року №1668 та державний акт на право постійного користування землею від 03 квітня 1998 року серії І-КВ №005433, що зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №79-4-00014 скасовані. А право позивача на постійне користування вищевказаною земельною ділянкою, надане йому розпорядженням КМДА від 20 жовтня 1997 року № 1668 та державним актом на право постійного користування землею від 03 квітня 1998 року серії I-КВ № 005433, зберігається за ним і досі.

Твердження суду стосовно того, що вказані будівельні роботи проводились без належно затвердженої та погодженої проєктної документації, розробленої у відповідності до містобудівної документації та вихідних даних, що є порушенням ст. ст. Закону України «Про архітектурну діяльність», ст. ст. 26, 31 Закону України «Про регулювання містобудівної документації» є помилковим з наступних причин.

У березні 2003 року спілкою архітекторів України Колективне підприємство творча архітектурна майстерня «М. Левандовський» розроблений проєкт будівництва одноквартирного житлового (садибного) будинку по АДРЕСА_3 .

22 травня 2003 року позивачем затверджено завдання на проєктування житлової садиби.

10 лютого 2006 року Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна видало технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок на АДРЕСА_3 .

04 жовтня 2006 року Голосіївська районна у м. Києві державна адміністрація погодила позивачу підключення будинку АДРЕСА_3 до газопостачання.

01 серпня 2007 року між позивачем та Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго" укладено договір № 1 про користування електричною енергією.

26 серпня 2010 року ТОВ «Подільський будівельний інжиніринг» провів технічне обстеження будівельних конструкцій житлового будинку та гаражу, розташованих по АДРЕСА_3 .

17 вересня 2010 року Державна санітарно-епідеміологічна служба постановила висновок, в якому було встановлено, що матеріали обстеження та технічний звіт про стан будівельних конструкцій житлового будинку по АДРЕСА_3 відповідають вимогам санітарного законодавства України.

24 травня 2022 року КП КМР «КМ БТІ» видало позивачу технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та споруда, виготовлений станом на 22 липня 2020 року, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Документи на підтвердження вищезгаданих обставин наявні у матеріалах справи.

Відтак, нормативно регламентованим є право власника на забудову земельної ділянки, яке здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Слід зауважити, що згадані вище дії, такі як підключення будинку до комунікації або розробка технічного паспорту, за принципом послідовності та системності, не можуть бути вчинені, якщо будівництво велося із порушенням законодавчих норм.

Представник позивача зазначає, що суд першої інстанції, посилаючись на наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 158 від 03 липня 2018 року, не взяв до уваги той факт, що на момент встановлення права власності на цю будівлю, існує чинна редакція цього наказу від 28 вересня 2023 року, в якій у тексті Порядку проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, цифри "300" замінено цифрами "500" згідно з наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 вересня 2023 року № 889.

Сторона позивача також не погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що суд не може визнати право власності на самочинно збудоване майно, а така компетенція належить Державної інспекції архітектури та містобудування України.

Законодавство передбачає можливість визнання права власності на самочинно збудоване майно у разі якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам, а також те, що на теперішній час за таких обставин єдиним способом захисту своїх особистих майнових прав для позивача є спосіб визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, з послідуючим прийняттям його в експлуатацію відповідно до вимог чинного на теперішній час законодавства.

Окрім того, ввести будинок в експлуатацію та визнати право власності на нього в позасудовому порядку є неможливим з огляду на наступне.

Процес оформлення права власності на будинок триває з 2005 року і вже становить 19 років. Під час звернень позивача до відповідних органів та уповноважених осіб КМР та КМДА, коли позивач просить ввести будинок в експлуатацію, то у позивача питають щодо його права власності на земельну ділянку. Водночас, коли позивач підіймає питання щодо надання у приватну власність земельної ділянки, на якій збудовано земельну ділянку, то відповідні органи вимагають у позивача пояснити майнову належність всіх об`єктів нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці.

22 квітня 2025 року від представника Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради - Попович О.М. надійшов відзив, відповідно до якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Зазначив, що до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки, особа зобов`язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку. Державною архітектурно-будівельною інспекцією України до Департаменту не передавалися документи, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують готовність до експлуатації закінченого будівництвом об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 .

В період з 2003 року по 2005 рік позивачем самочинно здійснювалось будівництво будинку садибного типу по АДРЕСА_5, без отримання документів, які надають право на виконання будівельних робіт.

Матеріали справи також не містять доказів, що позивачу на праві власності або користування, належить земельна ділянка, на якій здійснювалось будівництво без отримання документів, які надають право на виконання будівельних робіт.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем.

Також зазначив, що державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

Позивач не скористався своїм правом та повторно не звернувся до Департаменту, після усунення недоліків, що стали підставою про прийняття рішення про повернення декларації на доопрацювання. Також ним не оскаржувалося рішення Департаменту про повернення поданої декларації про готовність до експлуатації від 19 січня 2024 року.

22 квітня 2025 року від представника Київської міської ради - Приймак А.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Заперечуючи проти доводів, викладених у апеляційній скарзі вказує, що земельну ділянку площею 31,72 га на АДРЕСА_6 на підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації від 20 жовтня 1997 року № 1668 надано у постійне користування Національній академії наук України та споживчому товариству - колективу індивідуальних забудовників «Метролог» для житлового та культурно-побутового будівництва (державний акт на право постійного користування землею від 03 квітня 1998 року № 79-4-0014).

Пунктом 10 рішення Київської міської ради від 09 вересня 1999 року № 7/509 скасовано розпорядження Київської міської державної адміністрації від 20 жовтня 1997 року № 1668 та зобов`язано споживче товариство - колектив індивідуальних забудовників «Метролог» повернути державний акт на право постійного користування землею від 03 квітня 1998 року № 79-4-0014.

Рішення про передачу у приватну власність громадянину позивачу земельної ділянки (кадастровий номер :79:476:0129) на АДРЕСА_6 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд Київська міська рада не приймала. Нерухоме майно, що перебуває у позивача, є самочинним будівництвом, оскільки збудовано на земельній ділянці, яка для вказаної мети (під забудову) не відводилась

Обов`язковою умовою для реєстрації права власності на закінчений будівництвом об`єкт є наявність зареєстрованого за особою, якщо подає відповідні документи, речового права на земельну ділянку, на якій розташований такий об`єкт. Водночас, позивачем жодних доказів на підтвердження права користування на земельну ділянку не надано, як і документів, які підтверджують правову природу виникнення закінченого будівництвом об`єкту (дозвільні документи на проведення будівельних робіт).

При апеляційному розгляді справи позивач у справі ОСОБА_1 та його представник Дідик І.М. підтримали, доводи викладені в апеляційній скарзі, та просили її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про задоволення позову з підстав зазначених в позовній заяві та мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідачів у справі Київської міської ради та Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу КМР (КМДА) Приймак А.В. заперечила щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції просила залишити без змін, оскільки доводи на які посилається апелянт не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків викладених у рішенні суду. Вважає рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства.

Представник третьої особи - Споживчого товариства -колектив індивідуальних забудовників «Метролог» Компанець А.Г., підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача у справі, представників позивача та відповідачів у справі, третьої особи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що відповідно до листа виконавчого комітету Московської районної ради народних депутатів Відділу обліку та розподілу житлової площі від 30 листопада 1995 року 087/20-25Ф ОСОБА_1 включено у списку на індивідуальну забудову при виконкомі московського району.

Відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 20 жовтня 1997 року №1668 «Про надання Національній академії наук України та Споживчому товариству - колективу індивідуальних забудовників «Метролог» земельних ділянок для житлового та культурного побутового будівництва на АДРЕСА_5 у Московському районі» затверджено проєкт відведення земельних ділянок Національній академії наук України та Споживчому товариству-колективу індивідуальних забудовників «Метролог» для житлового та культурно-побутового будівництва на АДРЕСА_3 у Московському районі та надано Споживчому товариству-колективу індивідуальних забудовників «Метролог» в постійне користування земельну ділянку площею 7, 12 га для житлового та культурно-побутового будівництва на АДРЕСА_2 .

03 квітня 1998 року колективу індивідуальних забудовників «Метролог», що знаходиться за адресою: м. Київ, АДРЕСА_11 видано Державний акт на право постійного користування землею площею 7,0203 га.

Пунктом 10 рішення Київської міської ради від 09 вересня 1999 року № 7/509 скасовано розпорядження Київської міської державної адміністрації від 20 жовтня 1997 року № 1668 та зобов`язано споживче товариство - колектив індивідуальних забудовників «Метролог» повернути державний акт на право постійного користування землею від 03 квітня 1998 року № 79-4-0014.

Відповідно до довідки Головного управління житлового забезпечення Державної госпрозрахункової організації «Житло-Інвест» Київської міської державної адміністрації від 06 травня 2000 року №8/1613 ОСОБА_1 направлено до колективу індивідуальних забудовників для малоповерхового і котеджного будівництва «Метролог» по АДРЕСА_3.

У березні 2003 року спілкою архітекторів України КП ТАМ «М. Левандовський» розроблений проєкт будівництва одноквартирного житлового (садибного) будинку по АДРЕСА_6 .

22 травня 2003 року ОСОБА_1 затверджено завдання на проєктування житлової садиби.

28.03.2005 Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю складено постанову про накладення штрафу по справі про адміністративне правопорушення на ОСОБА_1 .

Відповідно до вищезазначеної постанови ОСОБА_1 здійснив самовільне будівництво приватного житлового будинку на земельній ділянці АДРЕСА_4 .

Відповідно до довідки Споживчого товариства-колективу індивідуальних забудовників «Метролог» від 30 серпня 2005 року ОСОБА_1 є членом СТКІЗ «Метролог» згідно рішення загальних зборів (зборів уповноважених) членів СТКІЗ від 08 лютого 1997 року, а також є власником будинку АДРЕСА_3 .

10 лютого 2006 року КМБТІ та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна видало технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_3 .

04 жовтня 2006 року Голосіївська районна у м. Києві державна адміністрація погодила ОСОБА_1 підключення будинку АДРЕСА_3 до газопостачання.

01 серпня 2007 року між ОСОБА_1 та Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» укладено договір №1 про користування електричною енергією.

26 серпня 2010 року ТОВ «Подільський будівельний інжиніринг» провів технічне обстеження будівельних конструкцій житлового будинку та гаражу, розташованих по АДРЕСА_3 .

17 вересня 2010 року Державна санітарно-епідеміологічна служба постановила висновок, в якому було встановлено, що матеріали обстеження та технічний звіт про стан будівельних конструкцій житлового будинку по АДРЕСА_3 відповідають вимогам санітарного законодавства України.

Відповідно до заяви Голови правління Споживчого товариства-колективу індивідуальних забудовників «Метролог» Компанця А.Г. від 29.08.2012 року, посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрована в реєстрі за №953, останній просив виконуючого обов`язки Київського міського голови передати ОСОБА_1 у приватну власність земельну ділянку для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку, господарської будівлі і споруди по АДРЕСА_7 , код ділянки № НОМЕР_3 ) площею 0, 10 га та припинення права користування даною ділянкою Споживчим товариством - колективом індивідуальних забудовників «Метролог», а також внесення відповідних змін в державний акт на право постійного користування землею від 03.04.1998 року №79-4-00014.

Відповідно до відповіді виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської держаної адміністрації) від 22.12.2015 року №006-2676 до Департаменту земельних ресурсів не надходила погоджена згідно з чинним земельним законодавством документація із землеустрою для підготовки відповідного проєкті рішення Київської міської ради.

Відповідно до рішення Київської міської ради від 05.03.2015 року №260/1125 «Про поділ земельної ділянки споживчого товариства-колективу індивідуальних забудовників «Метролог» на АДРЕСА_6 , припинення права постійного користування земельною ділянкою та передачу громадянам, членам споживчого товариства - колективу індивідуальних забудовників «Метролог», у приватну власність земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_8 та на АДРЕСА_9 » Київська міська рада погодила поділ земельної ділянки комунальної власності територіальної громади міста Києва (кадастровий номер :79:476:0002) на АДРЕСА_6 , яка перебуває в постійному користуванні споживчого товариства - колективу індивідуальних забудовників «Метролог» на підставі державного акта на постійне користування землею від 03.04.1998 №79-4-00014, сформовані в межах категорії земель житлової та громадської забудови: земельну ділянку площею 0,1000 га (кадастровий номер :79:476:0001) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_9 ; земельну ділянку площею 0,1000 га (кадастровий номер :79:476:0004) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_8 ; земельну ділянку площею 0,1000 га (кадастровий номер :79:476:(0006) для будівництва та обслуговування житлового Голосіївському районі м. Києва; :79:476:00007) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_6 ; :79:476:00017) для будівництва, експлуатації та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_6 . Припинено споживчому товариству - колективу індивідуальних забудовників «Метролог» право постійного користування земельною ділянкою (кадастровий номер :79:476:0002) для житлового та культурно-побутового будівництва на АДРЕСА_6 , право постійного користування якою посвідчено державним актом на постійне користування землею від 03.04.1998 № 79-4-00014. Земельні ділянки комунальної власності територіальної громади міста Києва на АДРЕСА_6 площею 0,1000 га (кадастровий номер :79:476:0006), площею 0,0998 га (кадастровий номер :79:476:0007) та площею 1,8313 га (кадастровий номер :79:476:0017) віднесено до земель запасу житлової та громадської забудови.

Відповідно до рішення Київської міської ради «Про надання згоди на поділ земельної ділянки на АДРЕСА_10 » від 23.02.2017 року №1027/2031 надано згоду на поділ земельної ділянки комунальної власності площею 1, 8313 га (кадастровий номер :79:476:0017) на АДРЕСА_10 , яка перебуває у власності територіальної громади міста Києва, згідно з витягом з державного реєстру речових право на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.12.2013 №15701085.

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 25.02.2020 року земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , кадастровий номер :79:476:0129, форма власності Комунальна власність, категорія земель - землі для житлової та громадської забудови.

Відповідно до витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, житловий будинок садибного типу, дата початку будівництва 2003 рік, дата завершення будівництва 25 грудня 2005 року, нежитлова площа 331,1 кв.м., площа забудови 203 кв.м., загальна площа будівлі 448, 6 кв.м., загальна площа приміщень 448, 6 кв.м., житлова площа приміщень 117, 5 кв.м.

24 травня 2022 року КП КМР «КМ БТІ» видало ОСОБА_1 технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та споруда, виготовлений станом на 22 серпня 2020 року, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

07 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Київської міської ради з заявою про передачу йому у приватну власність земельної ділянки для експлуатації та обслуговування житлового будинку, господарської будівлі та споруди по АДРЕСА_7 , кадастровий номер земельної ділянки :79:476:0129 площею 0, 10 га.

08 січня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до ЦНАПу за реєстрацією декларації про готовність до експлуатації індивідуальних (садибних) житлових будинків, однак 19 січня 2024 року отримав рішення повернення декларації на доопрацювання, оскільки є необхідність уточнити та зазначити додаткову інформацію, а саме відомості щодо найменування органу, якому надсилається декларація, контактної декларації про замовника, назви об`єкта будівництва, виду будівництва та його місця розташування, найменування юридичної особи у пункті «Відомості про технічну інвентаризацію», у пункті декларації «Контактна інформація про організацію, що здійснила технічну інвентаризацію», особи, яка здійснювала технічну інвентаризацію, кваліфікаційного сертифікату, номеру технічного паспорту та його дату видачі, конструктивних елементів об`єкта будівництва, які узгоджуватимуться з інформацією технічної інвентаризації, техніко-економічних показників об`єкта будівництва, які узгоджуватимуться з інформацією технічної інвентаризації, загальної площі приміщення, також актуалізувати дані технічного паспорта та вказати дату закінчення будівництва.

В матеріалах справи відсутні відомості щодо присвоєння Голосіївською районною в м. Києві державною адміністрацією поштової адреси: АДРЕСА_1 .

Також відсутні відомості про те, що позивач в установленому законом порядку отримав у власність чи користування земельну ділянку, на якій він здійснив будівництво будинку.

Судом встановлено, що за результатами розгляду поданої 08 січня 2024 року ОСОБА_1 декларації про готовність об`єкта до експлуатації за адресою: за адресою АДРЕСА_1 , її було повернуто на доопрацювання у зв`язку із тим, що необхідно у декларації про готовність об`єкта до експлуатації уточнити відомості щодо найменування органу, якому надсилається декларація, контактної декларації про замовника, назви об`єкта будівництва, виду будівництва та його місця розташування, найменування юридичної особи у пункті «Відомості про технічну інвентаризацію», у пункті декларації «Контактна інформація про організацію, що здійснила технічну інвентаризацію», особи, яка здійснювала технічну інвентаризацію, кваліфікаційного сертифікату, номеру технічного паспорту та його дату видачі, конструктивних елементів об`єкта будівництва, які узгоджуватимуться з інформацією технічної інвентаризації, техніко-економічних показників об`єкта будівництва, які узгоджуватимуться з інформацією технічної інвентаризації, загальної площі приміщення, також актуалізувати дані технічного паспорта та вказати дату закінчення будівництва.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідно до п. 19-21 Порядку №461 у разі подання чи оформлення декларації з порушенням установлених вимог орган державного архітектурно-будівельного контролю повертає її замовнику (його уповноваженій особі) у спосіб, відповідно до якого були подані документи, з письмовим обґрунтуванням причин повернення у строк, передбачений для її реєстрації. Після усунення недоліків, що спричинили повернення декларації, замовник (уповноважена ним особа) може повторно звернутися до органу державного архітектурно-будівельного контролю для реєстрації декларації. Рішення про реєстрацію або повернення декларації може бути розглянуто у порядку нагляду (без права реєстрації декларації) Держархбудінспекцією або оскаржено до суду.

Натомість, ОСОБА_1 недоліків не усунув, не оскаржив дії відповідного органу про повернення декларації на доопрацювання, а також не звернувся повторно з декларацією про готовність об`єкта до експлуатації після усунення її недоліків.

Оскільки до компетенції саме Державної інспекції архітектури та містобудування України віднесено питання про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта нерухомого майна, суд приходить до висновку про неможливість підміни судом органу, який вирішує питання реєстрації будівельної діяльності, та як наслідок неможливості визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації.

Суд першої інстанції вирішуючи вказаний спір врахував, що відповідно до витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, житловий будинок садибного типу, дата початку будівництва 2003 рік, дата завершення будівництва 25 грудня 2005 року, нежитлова площа 331,1 кв.м., площа забудови 203 кв.м., загальна площа будівлі 448, 6 кв.м., загальна площа приміщень 448, 6 кв.м., житлова площа приміщень 117, 5 кв.м.

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 25 лютого 2020 року земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , кадастровий номер :79:476:0129, форма власності Комунальна власність, категорія земель - землі для житлової та громадської забудови.

Також суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що об`єкт будівництва, на який позивач намагається визнати право власності, зведений на земельній ділянці, на яку відсутнє оформлене у встановленому законодавством порядку право власності або право користування позивачем такою земельною ділянкою, матеріали справи не містять рішення органів органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень про передачу позивачу у власність або в користування земельної ділянки, на якій позивачем збудований будинок, гараж та інші споруди.

Також суд звернув увагу, що позивачем не додержано встановленого законом порядку виконання будівельних робіт і введення об`єкта в експлуатацію, жодних доказів про наявність у нього дозвільних документів на право виконання будівельних робіт із будівництва спірного об`єкта та вводу його в експлуатацію у встановленому законодавством порядку суду не надано.

Таким чином суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 виснував, що позивачем не надано суду доказів того, що будівництво здійснювалось на земельній ділянці, що була відведена позивачу в установленому порядку для цієї мети, а також яка була надана йому відповідно до рішення органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, у позивача відсутні, також відсутні докази, що об`єкт нерухомості збудовано за наявності належного дозволу та належно затвердженого проекту.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову відповідає з огляду на наступне.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частин першої, другої статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Положення частини другої статті 331 ЦК України необхідно тлумачити у системному зв`язку з положеннями статті 182 цього Кодексу щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, які не передбачають винятків. За загальним правилом, усі об`єкти нерухомого майна в силу своєї специфіки після завершення будівництва підлягають прийняттю в експлуатацію та державній реєстрації.

Право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК України), землекористувачі (стаття 95 ЗК України), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки або з інших передбачених законом підстав. Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством.

Враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності передбачає дотримання певної процедури, з якою закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, при застосуванні цієї норми суд повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 та від 24 червня 2015 року у справі № 6-318цс15.

До початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов`язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку.

Особа, яка здійснила самочинне будівництво об`єкта на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не може набути право власності на нього в порядку статті 331 ЦК України.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 28 січня 2015 року у справі № 6-225цс14. Згідно з частиною першою статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проєкту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї з трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК України).

Водночас на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК України).

Виходячи зі змісту статей 331, 376 ЦК України, правовою підставою визнання судом права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на підставі частини п`ятої статті 376 ЦК України може бути встановлення судом відповідності такого об`єкта архітектурним, будівельним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам лише у разі, якщо визнання права власності на самочинно збудоване майно не порушує права інших осіб.

Тому, вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити всі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та правил істотними; чи не будуть порушуватися визнанням права власності на самочинне будівництво у судовому порядку права інших осіб.

У разі, якщо самочинне будівництво відповідає архітектурним, будівельним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, проте визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва порушуватиме права та інтереси інших осіб, тоді суд не вправі ухвалювати рішення про задоволення такого позову.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є, зокрема, акти прийому нерухомого майна до експлуатації.

Відповідно до правил частини третьої статті 18 Закону України «Про основи містобудування» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) закінчені будівництвом об`єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об`єктів забороняється.

Згідно з пунктом 1 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року № 1243, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об`єктів нового будівництва, зокрема, як житлово-громадського, так і виробничого призначення, інженерних мереж та споруд, їх інженерно-технічного оснащення відповідно до проєктної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проєктування.

За положеннями пункту 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461 (далі - Порядок № 461), прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до І-ІІІ категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Отже, державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

Визнання ж права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-159цс15 і підстав для відступу від нього не вбачала Велика Палата Верховного Суду у постанові 18 грудня 2019 року № 200/22329/14-ц (провадження № 14-483цс19).

У пункті 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі 680/214/16-ц (провадження № 14-445цс19) суд касаційної інстанції зазначив, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (провадження № 14-8цс21) та вказано, що особа не набуває права власності на об`єкт самочинного будівництва (пункт 148).

Згідно із частиною другою статті 375 ЦК України власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно, тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це право не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК України).

Відповідно до статті 392 ЦК України власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та правил (постанова Верховного Суду від 19 лютого 2024 року у справі № 378/729/21, провадження № 61-8307св23).

На підставі частини третьої статті 376 ЦК України суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, яка перебуває у власності особи, за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (постанова Верховного Суду від 03 серпня 2023 року у справі № № 442/5556/19, провадження № 61-9577св22).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.

Держава гарантує, що при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: розробка містобудівної документації, проєктів конкретних об`єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням норм і правил; розміщення і будівництво об`єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проєктів цих об`єктів; раціональне використання земель та територій для містобудівних потреб, підвищення ефективності забудови та іншого використання земельних ділянок; охорона культурної спадщини, збереження традиційного характеру середовища населених пунктів; урахування державних та громадських інтересів при плануванні та забудові територій; урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва; інформування через медіа громадян про плани перспективного розвитку територій і населених пунктів, розміщення важливих містобудівних об`єктів; участь громадян, об`єднань громадян в обговоренні містобудівної документації, проектів окремих об`єктів і внесення відповідних пропозицій до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій; захист прав громадян та громадських організацій згідно із законодавством (стаття 5 Закону України «Про основи містобудування»).

Під час вирішення спору про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачені статтями 26, 29-31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34, 37 цього Закону) (постанова Верховного Суду від 18 серпня 2023 року у справі №200/15210/18, провадження № 61-12142св22).

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належить до одного з етапів проектування та будівництва об`єктів, що здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок (пункт 5 частини п`ятої стаття 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Частиною другою статті 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено заборону на виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Частиною восьмою статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності» передбачено, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється. Аналогічна норма закріплена у пункті 12 Порядку № 461.

Відповідно до статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності», пункту 3 Порядку № 461 прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до I-III категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Пунктом 3-1 Порядку № 461 визначено перелік документів, які має подати зацікавлена особа, для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту.

Зазначені норми права, які регулюють порядок здійснення будівництва об`єктів, є такими, що відповідають критеріям правової визначеності і передбачуваності.

У пункті 17 Порядку № 461 зазначено, що замовник (його уповноважена особа) заповнює і подає до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю один примірник декларації щодо об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку; щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), за формою, наведеною у додатку 3 до цього Порядку; щодо самочинно збудованого об`єкта, на яке визнано право власності за рішенням суду, за формою, наведеною у додатку 5 до цього Порядку.

Документи подаються в електронній формі, паперовій формі або поштовим відправленням з описом вкладення через центри надання адміністративних послуг.

Орган державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дня надходження декларації перевіряє повноту даних, зазначених у декларації, та забезпечує внесення інформації, зазначеної у декларації, до реєстру (пункт 18 Порядку № 461).

Відповідно до пункту 19 Порядку № 461 у разі подання чи оформлення декларації з порушенням установлених вимог орган державного архітектурно-будівельного контролю повертає її замовнику (його уповноваженій особі) у спосіб, відповідно до якого були подані документи, з письмовим обґрунтуванням причин повернення у строк, передбачений для її реєстрації.

Після усунення недоліків, що спричинили повернення декларації, замовник (уповноважена ним особа) може повторно звернутися до органу державного архітектурно-будівельного контролю для реєстрації декларації.

Таким чином, правом на звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинно збудоване або реконструйоване нерухоме майно наділена особа, яка у передбаченому законом порядку зверталася до органів державного архітектурно-будівельного контролю, це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність (бездіяльність) дають підстави вважати про наявність спору про право.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначив, що здійснив самочинне будівництво житлового будинку та господарських споруд на відведеній йому земельній ділянці в АДРЕСА_3 ( на даний час АДРЕСА_1 ) на території СТ КІЗ «Метролог», зазначене житлова та відповідно господарські споруди не суперечать санітарним та протипожежним нормам, відповідають будівельним та архітектурним нормам, не порушують права інших осіб.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зробив протилежні висновки, а саме проте, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів що він в установленому законом порядку отримав у власність чи користування земельну ділянку, на якій він здійснив будівництво будинку. Крім того суд також зазначив, що власник зазначеної земельної ділянки територіальна громада міста Києва в особі Київської міської ради, заперечує факт передачі позивачу вище вказаної ділянки у встановленому порядку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку за вище вказаною адресою, що відповідно до положень ст. 376 ЦК України не дає .

Так, перевіряючи доводи апелянта щодо не вірності висновків суду в частині неналежності йому земельної ділянки за адресою : АДРЕСА_3 ( на даний час АДРЕСА_1 ) на території СТ КІЗ «Метролог» колегія суддів враховує наступні матеріали справи.

Відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації №1668 від 20 жовтня 1997 року «Про надання Національній академії наук України та Споживчому товариству - колективу індивідуальних забудовників «Метролог» земельних ділянок для житлового та культурного побутового будівництва на АДРЕСА_2 » затверджено проект відведення земельних ділянок Національній академії наук України та Споживчому товариству-колективу індивідуальних забудовників «Метролог» для житлового та культурно-побутового будівництва на АДРЕСА_2 та надано Споживчому товариству-колективу індивідуальних забудовників «Метролог» в постійне користування земельну ділянку площею 7, 12 га для житлового та культурно-побутового будівництва на АДРЕСА_2 (а.с. 25, 26 т.1).

03 квітня 1998 року Споживчому товариству колективу індивідуальних забудовників «Метролог», що знаходиться за адресою: м. Київ, АДРЕСА_11 видано Державний акт на право постійного користування землею площею 7,0203 га (а.с. 27,28 т.1).

Пунктом 10 рішення Київської міської ради від 09.09.1999 № 7/509 скасовано розпорядження Київської міської державної адміністрації від 20.10.1997 № 1668 та зобов`язано споживче товариство - колектив індивідуальних забудовників «Метролог» повернути державний акт на право постійного користування землею від 03.04.1998 № 79-4-0014.

Відповідно до довідки Головного управління житлового забезпечення Державної госпрозрахункової організації «Житло-Інвест» Київської міської державної адміністрації від 06.12.2000 №8/1613 ОСОБА_1 направлено до колективу індивідуальних забудовників для малоповерхового і котеджного будівництва «Метролог» по АДРЕСА_3.

Згідно довідки виданої головою СТ КІЗ « Метролог» М.Остринським від 30 серпня 2005 року ОСОБА_1 дійсно є членом СТКІЗ «Метролог» згідно до рішення загальних зборів членів СТ КІЗ «Метролог» від 8 лютого 1997 року та є власником будинку АДРЕСА_3 (а.с. 29 т.1).

Із матеріалів справи вбачається, що 29 серпня 2012 року головою СТ КІЗ «Метролог» Компанець А.Г. на адресу виконавчого обов`язки Київського міського голови Гереги Г.Ф. було направлено звернення щодо погодження СТ КІЗ «Метролог» на вилучення із земель СТ КІЗ «Метролог» ( належних йому відповідно до Державного акту на право постійного користування землею від 03.04.1998 року № 79-4-0014) земельної ділянки площею 0.10 га по АДРЕСА_3 та передачі її у власність ОСОБА_1 , як члену СТ КЕІЗ «Метролог» ( а.с. 22 т.1).

Згідно до рішення ІІІ сесії VIIIскликання Київської міської ради №1027/2031 від 23 лютого 2017 року розглянувши заяву ОСОБА_1 . Київська міська рада вирішила надати згоду на поділ земельної ділянки комунальної власності площею 1.8313 га (кадастровий номер :79:476:0017) по АДРЕСА_9 . та надала дозвіл громадянам в тому числі ОСОБА_1 виступити замовником технічної документації із землеустрою щодо поділу вказаної земельної ділянки (а.с.223 т.1).

Згідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку 25 лютого 2020 року було сформовано земельну ділянку площею 0.10 га по АДРЕСА_6 кадастровий номер :79:476:0129 (а.с. 225 т.1).

Однак із листа першого заступника директора Департаменту земельних ресурсів КМДА В.Дворнікова від 23 лютого 2020 року №05716-6116 вбачається, що процес оформлення права власності на земельну ділянку ОСОБА_1 не був закінчений оскільки на вище вказаній земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна, а тому запропонували позивачу надати відповідні документи для підтвердження належності позивачу вказаних вище споруд (а.с. 11 т.2).

Доказів проте, що позивач у справі завершив процедуру набуття права власності на земельну ділянку у порядку визначеному ст. 118 ЗК України.

Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177-179, 182 цього Кодексу, Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації. Що стосується об`єкта незавершеного будівництва, то за визначенням частини третьої статті 331 ЦК України він за своєю суттю є сукупністю будівельних матеріалів, які також є майном, що належить забудовнику (особі, яка на законних підставах здійснює відповідне будівництво). З метою отримання можливості укладення цивільно-правових договорів (купівлі-продажу, застави тощо) щодо такого майна (сукупності будівельних матеріалів), тобто можливості набути відповідні цивільні права та обов`язки власника майна, забудовник вправі до завершення будівництва та досягнення його кінцевої мети у вигляді створення нерухомого майна здійснити державну реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва, надавши органу державної реєстрації визначений законодавством перелік документів. Державна реєстрація речових прав на об`єкт незавершеного будівництва не змінює особливого правового статусу такого об`єкта, визначеного частиною третьою статті 331 ЦК України, як сукупності будівельних матеріалів та обладнання, оскільки не звільняє забудовника від обов`язку після завершення будівництва (створення майна) ввести його в установленому порядку в експлуатацію та здійснити державну реєстрацію права власності на новостворене нерухоме майно (постанови Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2024 рокуу справі № 202/8272/19(провадження № 61-5966св22),від 28 вересня 2022 року у справі № 263/15223/19 (провадження № 61-6847св21), Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 16 лютого 2021 року у справі № 914/2070/19).

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 15 листопада 2023 року у справі № 916/1174/22 (провадження № 12-39гс23), від 20 липня 2022 року у справі № 923/196/20 (провадження № 12-58гс21), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19) сформулювала правовий висновок, відповідно до якого не допускається набуття права власності на споруджені об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або такого іншого речового права на земельну ділянку, що передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на відповідній ділянці. Виходячи з принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, право власності на об`єкт нерухомого майна набуває той, хто має речове право на земельну ділянку.

У постанові від 28 лютого 2024 року у справі № 202/8272/19(провадження № 61-5966св22) Верховний суд у складі Касаційного цивільного суду виснував, що визнання права власності в порядку частини третьої або п`ятої статті 376 ЦК України призводить до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна - або особі, яка здійснила самочинне будівництво, надається земельна ділянка у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно як обов`язкова умова для визнання права власності на таке майно (частина третя статті 376 ЦК України); або право власності на самочинно збудоване нерухоме майно визнається за особою - власником земельної ділянки (частина п`ята статті 376 ЦК України). Отже, застосування положень частини третьої або п`ятої статті 376 ЦК України призводить до вирішення спору між особою - власником земельної ділянки та особою, що здійснила самочинне будівництво, і, зокрема, захищає права власника земельної ділянки.

Як вбачається із матеріалів справи власник земельної ділянки - територіальна громада міста Києва в особі КМР заперечує щодо визнання права власності на самочинно збудовані споруди на земельній ділянці по АДРЕСА_3 - АДРЕСА_1 . При цьому відповідач посилається і на те, що уповноваженим органом Київською міською радою юридична адреса - Липнева, 3 вище вказаній земельній ділянці не присвоювалася.

Крім того колегія суддів перевіряючи доводи апелянта щодо помилковості висновків суду в частині самочинного зведення вище вказаного житлового будинку та господарських споруд на земельній ділянці що розташована в АДРЕСА_6 враховує наступне.

Частиною восьмою статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності» передбачено, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється.

Аналогічна норма закріплена пунктом 12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2011 року № 461.

Відповідно до статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності», пункту 3 Порядку № 461 прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до I-III категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Пунктом 3-1 Порядку № 461 визначено перелік документів, які має подати зацікавлена особа, для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту.

Вказані норми права, які регулюють порядок здійснення будівництва об`єктів, є такими, що відповідають критеріям правової визначеності і передбачуваності. ОСОБА_1 не міг не знати про порядок здійснення будівництва житлової будівлі площею 448,6 кв. м, на власний ризик здійснював самочинне будівництво.

Суд перевіряючи доводи позивача та заперечення відповідачів у справі дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем заявлених позовних вимог.

Висновки суду першої інстанції відповідають правовим висновкам викладеним у постановах Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі № 715/1650/22, від 05 липня 2023 року у справі № 727/5738/21, від 20 липня 2023 року у справі №206/1157/20, від 28 листопада 2024 року у справі № 645/7759/20, які згідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховуються апеляційним судом при ви рішенні вказаного спору.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судові рішення, яке відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення в оскаржуваній частині відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою представником Ковальчуком Максимом Олександровичем , залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києвавід 28 січня 2025 року, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 липня 2025 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді : Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв