25 червня 2025 року м. Київ
справа № 456/252/22
провадження № 61-5110св24
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що договорів оренди землі від 01 лютого 2019 року б/н ОСОБА_1 не підписувала і, відповідно, її волевиявлення щодо укладення оспорюваних правочинів не було, істотних умов цих правочинів вона не погоджувала. У зв`язку з цим суд дійшов висновку, що вимоги позову в частині усунення перешкод у здійсненні права користування спірними земельними ділянками шляхом зобов`язання відповідача їх повернути необхідно задовольнити, оскільки порушене право ОСОБА_2 як власника спірних земельних ділянок, підлягає захисту в обраний нею належний та ефективний спосіб, адже встановлено факт не підписання нею правочинів, відсутності її згоди на укладення оспорюваних правочинів та заперечення факту їх укладення, як і виконання.
Львівський апеляційний суд постановою від 29 лютого 2024 року апеляційну скаргу ПП «ПАФ «Батько і Син» залишив без задоволення. Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 травня 2023 року залишив без змін.
Ухвалою від 25 червня 2025 року Верховний Суд передав справу № 456/252/22 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Колегія суддів вважала, що зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не пов`язане із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема, шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок та/або скасування відповідного речового права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, залежно від встановлених обставин.
Однак із висновками Верховного Суду погодитися не можу з таких підстав.
Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у постанові від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23), вирішуючи спір про повернення земельної ділянки та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки з одночасним припиненням права оренди земельної ділянки, із посиланням на постанову Великої Палати від 29 листопада 2023 року у справі № 513/879/19 (провадження № 14-49цс22), за встановлених обставин недоведеності орендарем законності підстав користування належною позивачу земельною ділянкою, чим порушуються права на користування та розпорядження належним позивачу майном, зробила висновок про те, що такий спосіб захисту як визнання права, може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.). По своїй суті такий спосіб захисту, як визнання права, охоплює собою і визнання права відсутнім. Належним способом захисту прав орендодавця, який вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача.
За наведених вище мотивів вважаю, що підстав для відступлення від цих висновків або їх конкретизації немає, а, відтак, у колегії суддів були відсутні підстави для направлення цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Суддя:М. Є. Червинська