РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року Рівненський міський суд

Рівненської області

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Білецькій А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Маркет» про визнання незаконним наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення не нарахованої та невиплаченої заробітної плати,-

в с т а н о в и в:

В Рівненський міський суд Рівненської області 07 серпня 2024 року з позовом звернувся ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Маркет» про визнання незаконним наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні позивач та представник позивача подали заяву про зміну предмету позову шляхом доповнення позовних вимог новою вимогою та остаточно просили суд визнати незаконним наказ Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Маркет» про припинення трудового договору (контракту) № 0001-76-зХ/3В-К від 05 січня 2024 року; поновити ОСОБА_1 на посаді касира торговельного залу Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Маркет»; стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Маркет» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Маркет» на користь ОСОБА_1 не нараховану та не виплачену заробітну плату за фактично відпрацьовані дні ОСОБА_1 02.01.2024 9 годин, 03.01.2024 9 годин та 04.01.2024 11 годин та середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців.

В судовому засіданні представник відповідача заявлені позовні вимоги позивача на не визнав та просить суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Судом встановлено, що 09 вересня 2023 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду касира торговельного залу відділу кас магазину №76.

05 січня 2024 року позивач подав на ім`я керуючого магазином 076 ТОВ «АЛЬЯНСТ МАРКЕТ» Устенко Н.Л. заяву з якої вбачається, що ОСОБА_1 просив звільнити його 8 січня 2023 р. з займаної посади за згодою сторін та просив встановити останній робочий день тривалістю 1 година і виплатити премію (за рішенням керівництва) за останній місяць роботи в найближчу дату виплати заробітної плати або авансу після отримання погодженого обхідного листа бухгалтерією. До моменту отримання погодженого обхідного листа бухгалтерією, просив вважати суму премії, яка підлягає виплаті, оспорюванню сумою в трактуванні ч.2 ст.116 Кодексу Законів про працю України, зобов`язуюсь не пред`являти претензій щодо її виплати до моменту погодження. Дата 5 січня 2024 р. підпис ОСОБА_1 . Керівник підрозділу (директор департаменту) дата 05 січня 2024 р.

На підставі поданої заяви позивачем було винесено наказ про припинення трудового договору (контракту) з 08 січня 2024 року за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Підстава звільнення заява ОСОБА_1 (не відпрацьовано/компенсація за 8 днів відпустки (8 чергової).

З дослідженого в судовому засіданні вищезазначеного наказу про припинення трудового договору (контракту) наявний напис: «Копію наказу про звільнення отримав 8.01.2024 підпис ОСОБА_1 ».

В судовому засіданні сторонами не оспорювалось, що вказаний напис здійснено позивачем по справі ОСОБА_1 .

Вищезазначені обставини, а саме прийняття та звільнення позивача з роботи підтверджуються і дослідженою в судовому засіданні трудовою книжкою серії НОМЕР_1 виданої та заповненої на ім`я ОСОБА_1 з якої вбачається, що наявні наступні записи:

№ 23. 09.09.2023. Прийнятий на посаду касира торговельного залу відділу кас магазину №76.

№24. 08.01.2024. Звільнений з роботи за угодою сторін п.1 ст.36 КЗпП України.

З дослідженого в судовому засіданні розрахункового листа за січень 2024 року вбачається наступна інформація: організація ТОВ «АЛЬЯНС МАРКЕТ», ОСОБА_1 , всього виплати за січень 2024 3380,90 грн. Борг підприємства на початок місяця 12101.13. Виплачено 12101.13.

З дослідженої в судовому засіданні розписки про отримання трудової книжки вбачається, що ОСОБА_1 , що обіймав посаду касир торговельного залу, отримав свою трудову книжку Серія НОМЕР_1 . Розрахунковий лист отримав, з нарахованими мені сумами (сумами відрахувань, сумою до виплати) ознайомлений. Дата отримання 08.01.2024 підпис.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і у порядку, передбаченому трудовим законодавством (статті 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

Порядок вивільнення працівників, закріплений у Кодексі законів про працю України, включає наступні вимоги, які повинні бути дотримано роботодавцем: строк попередження про наступне вивільнення (не пізніше ніж за два місяці до вивільнення) (частина перша статті 49-2); врахування переважного права на залишення на роботі, передбаченого законодавством (частина друга статті 49-2); пропонування працівникові іншої роботи на тому ж підприємстві, в установі, організації одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (частина третя статті 49-2).

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.

Стаття 36 КЗпП України визначає підстави припинення трудового договору, кожна з яких є самостійною.

Відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: угода сторін.

Верховний Суд у своїй постанові від 29 січня 2025 р. N 947/7799/23 зазначив, що якщо між сторонами існувала домовленість про звільнення за угодою сторін, анулювання такої домовленості може мати місце виключно при взаємній згоді на це власника або уповноваженого ним органу і працівника. За відсутності належних та допустимих доказів існування такої згоди відповідача звільнення позивача проведено із дотриманням вимог КЗпП України, адже наступна зміна власного рішення працівника не впливає на чинність досягнутої домовленості із роботодавцем (без його згоди на таку зміну).

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні належними та допустимими доказами було встановлено ті обставини, що позивач сам особисто подав відповідачу заяву про звільнення на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін; будь-яких заперечень з приводу неналежного оформлення підстав звільнення (причини, дати звільнення), розміру нарахованих сум при звільненні позивач до відповідача станом на день звільнення не мав. Питання про анулювання домовленості про звільнення за угодою сторін від відповідача та позивача не заявлялось та відповідно, не вирішувалось. Доводи позивача про те, що написання заяви про звільнення було здійснено під психологічним примусом (тиском) роботодавця, є безпідставними, оскільки належних та достатніх доказів на підтвердження цих обставин позивачем не надано. Позивач в ході розгляду справи, скориставшись своїми правами, наданими йому цивільним процесуальним законодавством, клопотань щодо витребування доказів, виклик свідків, тощо, необхідних для підтвердження своєї позиції, не заявляв. Натомість, позивач отримав трудову книжку, отримав суми, нараховані йому відповідачем при звільненні; будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження порушень його прав при звільненні зі сторони відповідача ні позивач ні його представник суду не подали, тому суд вважає, що в задоволенні позовних вимог в частині визнання незаконним наказу про припинення трудового договору поновлення позивача на посаді касира торговельного залу ТзОВ «Альянс Маркет» слід відмовити.

Щодо позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу; стягнення не нарахованої та не виплаченої заробітної плати за фактично відпрацьовані ним дні: 02.01.2024 9 годин, 03.01.2024 9 годин та 04.01.2024 11 годин та середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу.

Оскільки у задоволенні основних вимог позивача про визнання незаконним наказу про припинення трудового договору (контракту) та поновлення на роботі було відмовлено тому не підлягають до задоволення і вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та не нарахованої та не виплаченої заробітної плати за фактично відпрацьовані ним дні: 02.01.2024 9 годин, 03.01.2024 9 годин та 04.01.2024 11 годин та середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Домашній працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

В судовому засіданні встановлено, що звільнення позивача відбулося з 08 січня 2024 року, відповідно і були проведені всі необхідні суми при звільненні працівника з роботи. Натомість до Рівненського міського суду з позовом про визнання незаконним наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу звернувся 07 серпня 2024 року; заяву про зміну предмету позову шляхом доповнення позовних вимог вимогою про стягнення не нарахованої та невиплаченої заробітної плати позивач звернувся 16 січня 2025 року. При цьому ні позивач, ні його представник клопотання про поновлення процесуального строку для звернення до суду з заявленими позовними вимогами, з належними та допустимими доказами пропуску такого строку, не заявляли.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 12, 81,141, 263, 264,265, 268, 273,354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Маркет» про визнання незаконним наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення не нарахованої та невиплаченої заробітної плати відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Альянс Маркет», м.Львів, вул.Городоцька, 359,

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов