Справа № 367/5278/24
Провадження №2/367/1399/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

17 червня 2025 року Ірпінський міський суд Київської області в складі

судді Карабаза Н.Ф.,

за участю секретаря Андрійченко В.В.,

заочно розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою,

в с т а н о в и в:

До Ірпінського міського суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою зазначивши, що він та відповідачка є власниками квартири АДРЕСА_1 . Розмір частки позивача у праві власності на вказане житло становить 1/3 , а у відповідача - 2/3. Квартира АДРЕСА_1 є двокімнатною, розташованою на 15 поверсі підвал + XVIII + надбудова будинку, 2017 року побудови. Загальна площа 56,8кв.м., жилою площею 29,9 кв.м, складається з 2 ізольованих жилих кімнат площами 17,6 кв.м та 12,3 кв.м. Інші приміщення квартири є допоміжними: коридор площею 6,7кв.м, кухня площею 10,7 кв.м, ванна кімната площею 3,7 кв.м та санвузол площею 1,3кв.м. Квартира обладнана балконом площею 1,9 та 1,8 кв.м, на яку є вихід з кухні та балконом площею 0,4 кв. м, на який є вихід з жилої кімнати площею 17,6кв.м. Усі внутрішні перегородки є некапітальними. Територія навколо будинку є закритою, вхід на неї здійснюється власниками квартир та іншими мешканцями, які мають ключі. Сторони перебували у шлюбі з 7 липня 2017 року по 22 квітня 2020 року. Після припинення шлюбу між сторонами існувала домовленість про викуп відповідачем його частки у праві власності на спірну квартиру, щоб останній міг забезпечити себе житлом. Однак до початку бойових дій на території Бучанської територіальної громади вказана домовленість сторонами реалізована не була. Після введення в Україні воєнного стану відповідач залишила територію України. З лютого 2024 року його довіритель повернувся до вирішення питання щодо спільного майна. Відповідачу було запропоновано кілька варіантів: або спільно пpoдати квартиру та поділити кошти відповідно до часток у праві власності на квартиру, або відповідач викупить його частку. Відповідач не погодилась на жодний з запропонованих варіантів та запропонувала вирішити усі питання у судовому порядку. Він неодноразово просив відповідача надати ключі від квартири, однак остання під різними приводами відмовляла. 6 травня 2024 року він, зважаючи на обіцянку відповідача приїхати до України, приїхав до спірної квартири, однак не зміг увійти на територію біля будинку через відсутність ключів. Відповідач на його дзвінки не відповідала. З питання створення відповідачем перешкод у користуванні квартирою він звернувся до Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Київській області. Станом на день подачі даної заяви відомості про розгляд звернення не надано. Управитель будинку йому відмовив у наданні інформації щодо стану розрахунків за житлово-комунальні послуги, оскільки, у нього укладений договір з відповідачем, а договір або рішення суду про встановлення порядку користування квартирою відсутні. У відповідь на адвокатський запит управитель будинку повідомив, що станом на 1 квітня 2024 року загальний розмір заборгованості по спірній квартирі становить 12591,56 грн. Незважаючи на наявність договору управителя будинку з відповідачем та ненадання управителем йому розрахункових документів, сторони несуть солідарну відповідальність за боргами за житлово-комунальні послуги в силу закону. У разі задоволення можливого позову управителя для нього можуть настати негативні наслідки. Усе вищевказане свідчить про те, що відповідач не бажає у добровільному порядку вирішувати питання щодо спільного майна та його утримання. Існує технічно можливий варіант порядку користування спірною квартирою, коли у користування власника 1/3 частки квартири буде виділено житлову кімнату площею 12,3 кв.м, а власника 2/3 частки - житлову кімнату площею 17,6 кв.м з балконом площею 0,4 кв.м (вихід на цей балкон існує лише з цієї кімнати), допоміжні приміщення будуть залишені у спільному користуванні. При такому порядку користування відбудеться відхилення від розміру ідеальних часток сторін на 2,3 кв.м, т.т. на 7,69 %, що є незначним відхиленням. Однак враховуючи те, що міжкімнатні стіни не є капітальними, можливо і проведе перепланування площі кімнат таким чином, щоб площа кожної з кімнат, що будуть передані у користування кожної зі сторін відповідала їх ідеальним часткам. У відпадку необхідності з цього питання може бути призначена судова будівельно-технічна експертиза. Просить суд усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1 . Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши у володіння та користування: ОСОБА_1 ізольовану жилу кімнату площею 12,3 кв.м., ОСОБА_2 ізольовану жилу кімнату площею 17,6 кв.м. з балконом площею 0,4 кв.м.; допоміжні приміщення: коридор площею 6,7 кв.м, кухню площею 10,7 кв.м, ванну кімнату площею 3,7 кв.м, санвузол площею 1,3 кв.м та балкон площею 1,9 та 1,8 залишити у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Позивач в судове засідання не з`явився, його представник адвокат Євдоченко Н.Д. через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, просила задовольнити позовні вимоги, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася. Заяву про слухання справи за її відсутності не надала, причини неявки суд не повідомила. Про час і місце слухання справи повідомлена належним чином.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У ст. 12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03.05.2024 № 377198080 об`єкт нерухомого майна: двокімнатна квартира загальною площею 56,8 кв.м. житловою площею 29,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 перебуває у приватній спільній частковій власності: 1/3 частини у ОСОБА_1 та 2/3 частини у ОСОБА_2 , підстава виникнення права власності технічний паспорт, виданий 26.07.2017, договір про спільну діяльність від 12.02.2017 року.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право.

Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник має право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до пункту першого статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21 лютого 1990 року). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року).

Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч. 1 ст. 383 ЦК України). Положення даної статті кореспондуються із частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Разом з цим, ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Як роз`яснено у п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за № 5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Судом встановлено, що сторони є співвласниками квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач просить про вселення в квартиру АДРЕСА_3 . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач чинить перешкоди у користуванні спірною квартирою, а саме: змінивши замок в дверях спірної квартири від яких не дає ключі, він як власник частки квартири не може туди попасти, та скористатися своїм правом власника майна. В підтвердження даного факту позивач подає до суду копію пояснення від 06.05.2024 року, протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, від 06.05.2024 р., копії відповідей ВП № 1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області від 22.05.2024р. № 2754/109/1403/01-2024 та від 03.06.2024 № 62аз/109/1403/01-2024, з яких вбачається, що ОСОБА_1 звертався до органів поліції з приводу вчинення ОСОБА_2 перешкоди у користуванні спірною квартирою. В своїх зверненнях ОСОБА_1 зазначає, про те, що його колишня дружина ОСОБА_2 змінила замки у помешканні, а саме: квартирі АДРЕСА_3 , де він має статус співвласника, через що він не може попасти до квартири щоб забрати свої речі, при цьому на телефонні дзвінки та повідомлення ОСОБА_2 не відповідає.

Відповідач жодним належним доказом не спростувала твердження позивача про те, що вона змінила замки від спірної квартири, однак нових ключів позивачу не передала.

Заперечення співвласника щодо задоволення позову про усунення перешкод у користуванні майном або заперечення щодо вселення співвласника та відсутність можливості у власника самостійно без звернення до співвласників реалізувати свої права (відсутність ключів від будинку тощо) за відсутності вільного доступу до належного йому майна є підставою вважати, що інший співвласник чинити перешкоди у користуванні належною позивачу власністю.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2024 року у справі № 727/8103/23, аналогічного висновку дійшов Верховний суд і у постанові від 20 листопада 2023 року у справі № 397/355/22 (провадження № 61-12938св23).

Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині усунення перешкод в користуванні спірною квартирою шляхом вселення, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить встановити порядок користування спірною квартирою: виділивши у володіння та користування: ОСОБА_1 ізольовану жилу кімнату площею 12,3 кв.м.; ОСОБА_2 ізольовану жилу кімнату площею 17,6 кв.м. з балконом площею 0,4 кв.м.; допоміжні приміщення: коридор площею 6,7 кв.м, кухню площею 10,7 кв.м, ванну кімнату площею 3,7 кв.м, санвузол площею 1,3 кв.м та балкон площею 1,9 та 1,8 залишити у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право.

Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна).

Статтею 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст.380 ЦК України). Відповідно до ст.383 ЦК України квартира використовується власником для власного проживання та проживання членів його сім`ї.

Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику по справах за позовами про захист права приватної власності» можливо встановлення порядку користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов та п.6 постанови № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» у цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

Частиною 4 ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Отже, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки, спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Судом встановлено, що сторони є співвласниками спірної квартири, а саме: 1/3 частина належить ОСОБА_1 , а 2/3 частини - ОСОБА_2 .

Згідно даних технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_3 від 26 липня 2017 року, виготовленого ТОВ «БТІ КОНСАЛТИНГ» квартира розташована на XV поверсі підв. + XVIII + над буд. Поверхового будинку, та складається з 2 кімнат житловою площею 29,9 кв.м.: 1-а кімната 17,6кв.м., 2-а кімната 12,3кв.м. ванної кімнати площею 3,7 кв.м., кухні площею 10,7кв.м., санвузол (сполучений) площею 1,7кв.м., коридору площею 6,7кв.м. Квартира обладнана балконом 80% 1,9 та 1,8кв.м., балконом 30% 0,4кв.м. Загальна площа квартири 56,8кв.м., висота приміщень 2,70м.

Оскільки, між сторонами існує спір щодо користування спірною квартирою, можливість досягти домовленості щодо порядку користування спільним житлом відсутня, порядок користування підлягає встановленню судом.

При визначенні порядку користування спірною квартирою, суд враховує, що згідно даних технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_3 від 26 липня 2017 року, виготовленого ТОВ «БТІ КОНСАЛТИНГ», що містить технічну характеристику квартири та план квартири, спірна квартира має 2 ізольовані кімнати, житловою площею17,6кв.м. та 12,3кв.м., тому існує технічно можливий варіант порядку користування спірною квартирою, коли у користування власника 1/3 частки квартири буде виділено житлову кімнату площею 12,3 кв.м, а власника 2/3 частки - житлову кімнату площею 17,6 кв.м з балконом площею 0,4 кв.м (вихід на цей балкон існує лише з цієї кімнати). При цьому допоміжні приміщення: ванна кімната площею 3,7 кв.м., кухня площею 10,7кв.м., санвузол (сполучений) площею 1,7кв.м., коридор площею 6,7кв.м., балкони 1,9 та 1,8кв.м. залишити у спільному користуванні співвласників.

Також слід звернути увагу на те, що відповідачем іншого порядку користування квартирою не запропоновано.

За встановлених обставин позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Керуючись ст. 41, 47 Конституції України, ст. 64, 116, 150, 156 ЖК України, ст.11, 15, 16, 29, 316, 317, 319, 321 ЦК України, ст. 12, 81, 83, 89, 141, 142, 247, 263-265, 268, 280-282, 352 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 перешкоди у користуванні нерухомим майном, а саме квартирою АДРЕСА_3 шляхом вселення ОСОБА_1 до вказаної квартири.

Визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_1 у користування ізольовану житлову кімнату площею 12,3 кв.м.; виділивши ОСОБА_2 у користування ізольовану житлову кімнату площею 17,6 кв.м. з балконом площею 0,4 кв.м.

Допоміжні приміщення квартири АДРЕСА_3 : коридор площею 6,7 кв.м, кухню площею 10,7 кв.м, ванну кімнату площею 3,7 кв.м, санвузол площею 1,3 кв.м та балкон площею 1,9кв.м. та 1,8кв.м. залишити у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуто Ірпінським міським судом Київської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Позивач має право оскаржити рішення до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Н.Ф. Карабаза