01.07.2025 Справа № 756/6732/25
Справа № 756/6732/25
Провадження № 4-с/756/40/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2025 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Тихої О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Косянчук Н.І.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи ОСОБА_4.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ченківського О.О., зобов`язання зняти арешт з майна боржника, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕФЕСТ», ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

Заявник звернулася до Оболонського районного суду міста Києва з вищевказаною скаргою, у якій просить: визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ченківського О.О.; зобов`язати Оболонський відділ держаної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з належного їй нерухомого майна, накладений постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 28.04.2014 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1; зобов`язати Оболонський відділ держаної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження нерухомого майна шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про припинення обтяження № 2455221.

В обґрунтування скарги заявник зазначила, що у провадженні Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1011/2009 від 15.05.2009, виданого Оболонським районним судом м. Києва 14.07.2009 про стягнення з неї боргу у розмірі 3 869 497,69 грн. на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит».

28.04.2014 в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 головним державним виконавцем відділу ДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Ченківським О.О. винесено постанову про арешт всього належного їй майна та оголошено заборону на його відчуження.

20.05.2014 головним державним виконавцем відділу ДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Ченківським О.О. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю майна у боржника, разом з тим арешт з майна боржника не знято.

Заявник звернулася до відділу ДВС з заявою про зняття арешту з майна, проте, листом від 05.07.2024 її повідомили про те, що виконавче провадження № НОМЕР_1 завершено 20.05.2014 та на теперішній час знищене у зв`язку з закінченням строку зберігання, а тому відсутні підстави для зняття арешту, арешт може бути знято за рішенням суду.

Наявність вказаного арешту нерухомого майна позбавляє заявника можливості розпорядитися ним, що порушує її права власника, у той час як підстави для такого обтяження перестали існувати, оскільки стягувач після повернення йому виконавчого листа повторно не пред`являв його до виконання у строк до 20.05.2015, як зазначено у постанові державного виконавця, а отже виконавчий документ в силу п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягає виконанню.

Таким чином, існування обтяження нерухомого майна заявника як боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 на теперішній час втратило свою актуальність, а також функціональну та процедурну здатність забезпечення реального виконання судового рішення, яким з заявника стягнуто заборгованість, а тому наявні передбачені ч. 4 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» підстави для зняття арешту з майна заявника, накладеного постановою державного виконавця від 28.04.2014.

Заявник та її представник у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали. Обгрунтовуючи заявлені вимоги представник просила суд застосувати при вирішення скарги висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 2/0301/806/11.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_4. у судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги з тих підстав, що рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15.05.2009 у справі №2-1011/2009 яким стягнуто солідарно заборгованість зі скаржника та ОСОБА_3 до теперішнього часу не виконане, залишок солідарного боргу за рішенням суду становить 2 376 697,69 грн.; виконавче провадження НОМЕР_2, яке здійснювалося відносно скаржника та у рамках якого накладено арешт на майно скаржника було завершене у зв`язку із винесенням постанови про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 у зв`язку з відсутність у боржника майна, тож виконавче провадження не є закінченим відповідно до вимог ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999, оскільки рішення суду не виконане. Оскільки, ч.2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 (чинного на момент прийняття рішення) не визначалось обов`язку державного виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, то відсутні підстави стверджувати, що його дії є неправомірними, а отже відсутні підстави для задоволення скарги.

Представник ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та уповноважена посадова особа Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

У відповідності до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Вислухавши заявника, представника заявника, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст. 4471 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Судом встановлено, що у провадженні Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1011/2009 від 15.05.2009, виданого Оболонським районним судом м. Києва 14.07.2009 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» боргу у розмірі 3 869 497,69 грн.

Вказана заборгованість у розмірі 3 869 497,69 грн. за кредитним договором №04-07-И/38 від 27.07.2007 рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15.05.2009 у справі № 2-1011/2009 стягнута у солідарному порядку з ОСОБА_3 (боржника) та ОСОБА_1 (поручителя).

28.04.2014 в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 головним державним виконавцем відділу ДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Ченківським О.О. винесено постанову про арешт всього належного ОСОБА_1 майна та оголошено заборону на його відчуження.

Вказане підтверджується довідкою з Державного реєстру речових прав № 386956819 від 16.07.2024 (номер запису про обтяження 24552213 від 06.05.2014).

20.05.2014 головним державним виконавцем відділу ДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Ченківським О.О. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 у зв`язку з відсутністю майна у боржника; арешт з майна боржника не знято.

Крім того, у провадженні Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження № 19875414 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1011/2009 від 15.05.2009, виданого Оболонським районним судом м. Києва 14.07.2009 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» боргу у розмірі 3 869 497,69 грн.

Вказаний виконавчий лист постановою головного державного виконавця відділу ДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Диких О.О. також було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю майна у боржника.

Заявник звернулася до відділу ДВС з заявою про зняття арешту з майна, проте, листом від 05.07.2024 її повідомили про те, що виконавче провадження № НОМЕР_1 завершено 20.05.2014 та на теперішній час знищене у зв`язку з закінченням строку зберігання, а тому відсутні підстави для зняття арешту, арешт може бути знято за рішенням суду.

Право вимоги за кредитним договором №04-07-И/38 від 27.07.2007, укладеним між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_3 , договором поруки №04-07-И/38-П від 27.07.2007, укладеним між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_1 , було відступлене ТОВ «ФК «ГЕФЕСТ» на підставі Договору про відступлення прав вимоги від 23.08.2019.

Згідно з листом Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області від 31.07.2024 за вих. № 39874/3.2-24/вх.43597/3-24 за наявною в автоматизованій системі виконавчих проваджень інформацією залишок нестягненої в рамках виконавчого провадження № 19875414 (щодо боржника ОСОБА_3 ) заборгованості становить 2 376 697,69 грн.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, що регулює виконання рішень судів, інших органів (посадових осіб).

Згідно ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Постанову про повернення виконавчого документу стягувачу державний виконавець виніс 20.05.2014 відповідно до Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV).

Станом на час розгляду скарги порядок зняття арешту з майна чи коштів боржника врегульовано частинами третьою, четвертою статті 59 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до частини першої статті 52 Закону № 606-XIV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Аналогічна за змістом норма закріплена в частині першій статті 48 Закону № 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року.

Згідно із частиною другою статті 57 Закону № 606-XIV (у редакції, чинній на момент накладення арешту на майно боржника) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Схожі за змістом приписи містяться в статті 56 Закону № 1404-VIII.

Виконавче провадження як сукупність дій, спрямованих на примусове виконання рішень, передбачає застосування арешту майна боржника як засобу, що обмежує можливість відчуження майна боржником із метою його подальшої реалізації у спосіб, передбачений законом.

Правовою метою накладення державним (приватним) виконавцем арешту на майно боржника є забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.

Згідно з п. 2 ч. 1. ст. 47 Закону № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу в разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Аналогічні підстави для повернення виконавчого документа стягувачу визначені і в подальшому в частині першій статті 37 Закону № 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року.

Правові підстави для повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, у статті 48 Закону № 606-XIV визначались так: виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, та прийняття апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню) (частина перша цієї статті); виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягувачем є держава, у випадках, передбачених частиною першою статті 47 цього Закону, повертається до органу, який пред`явив виконавчий документ до виконання (частина друга цієї статті).

У Законі № 1404-VIII на відміну від Закону № 606-XIV повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, не визначається як окрема підстава завершення виконавчого провадження, а є правовою підставою для закінчення виконавчого провадження (пункт 10 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII).

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа. У випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (частини перша та друга статті 49 Закону № 606-XIV).

Підстави для закінчення виконавчого провадження станом на час розгляду скарги визначені також в частині першій статті 39 Закону № 1404-VIII.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 травня 2025 року в справі № 2/1522/11652/11 (провадження № 14-137цс24) зазначила, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчого документа стягувачу є формами завершення виконавчого провадження, проте вони мають різні правові підстави та відповідно різні правові наслідки.

Закінчення виконавчого провадження є стадією виконавчого провадження і передбачає завершення вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання рішення в межах відповідного виконавчого провадження. Зміст правових підстав для закінчення виконавчого провадження, визначених частиною першою статті 49 Закону № 606-XIV (частиною першою статті 39 Закону № 1404-VIII), свідчить про об`єктивну неможливість виконати відповідне рішення у примусовому порядку. На відміну від обставин, що зумовлюють повернення виконавчого документа стягувачу, обставини, які є підставою для закінчення виконавчого провадження, не перестануть існувати в майбутньому.

З наведеного слідує і формування наслідків закінченого виконавчого провадження, зокрема, виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочато знову, крім випадків передбачених законом (частина перша статті 40 Закону № 1404-VIII).

Водночас частиною п`ятою статті 47 Закону № 606-XIV визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (аналогічна норма міститься в частині п`ятій статті 37 Закону № 1404-VIII).

Повернення виконавчого документа стягувачу є процесуальною дією державного (приватного) виконавця, яка вчиняється останнім у випадку, коли внаслідок існування певних обставин або дій чи бездіяльності учасників виконавчого провадження неможливо у примусовому порядку виконати відповідне рішення. Повернення виконавчого документа стягувачу не свідчить про неможливість примусового виконання рішення взагалі, а лише про таку неможливість у певний момент. Тобто якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення виконавчого документа стягувачу, то останній може повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 50 Закону № 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Схожі за змістом норми містяться у частинах першій, другій статті 40 Закону № 1404-VIII.

Велика Палата Верховного Суду виснувала, що законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме:

- у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій);

- у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження й у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків.

Водночас Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що законодавець у Законі № 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року, передбачив випадки, за яких арешт з майна знімається одночасно із поверненням виконавчого документа стягувачу, а саме: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру (частина третя статті 37 Закону № 1404-VIII).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Враховуючи викладене повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника (за винятком випадків, передбачених у частині третій статті 37 Закону № 1404-VIII).

Як встановлено судом вище виконавче провадження № НОМЕР_1, у якому боржником була скаржник, завершено у зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу. При цьому, станом на час розгляду скарги рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15.05.2009, на виконання якого був виданий виконавчий лист № 2-1011/2009, у повному обсязі не виконано, залишок боргу становить 2 376 697,69 грн.

Скаржником та її представником наявність вказаної заборгованості не спростована та не заперечувалася.

З огляду на викладене заявником не доведено обов`язку державного виконавця щодо зняття арешту з її майна при поверненні виконавчого документа стягувачу.

Посилання представника заявника на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 2/0301/806/11 суд вважає неспроможними, оскільки дана постанова не є релевантною до правовідносин, що є предметом розгляду у даній справі, адже у справі № 2/0301/806/11 суд встановив, що боржником судове рішення виконане у повному обсязі у добровільному порядку після повернення виконавчого документа стягувачу та дійшов висновку про недоцільність подальшого застосування арешту майна боржника для забезпечення вже виконаного судового рішення.

Неспроможними суд вважає також посилання представника заявника на ч. 4 ст. 40 та п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VIII.

Так, частиною 4 статті 40 Закону № 1404-VIII визначено, що у разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою статті 37 цього Закону, встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди, арешти з майна боржника знімаються, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті під час примусового виконання рішення заходи, про що виконавець виносить постанову, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, виконавець вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (ч. 2 ст. 432 ЦПК України).

Тож сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Разом з тим, під час розгляду даної скарги судом не встановлено, що виконавчий лист № 2-1011/2009 від 15.05.2009, виданий Оболонським районним судом м. Києва 14.07.2009, за яким боржником є ОСОБА_1 , судом визнано таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, а отже, до правовідносин, що є предметом розгляду у даній справі положення ч. 4 ст. 40 Закону № 1404-VIII не застосовуються.

Та обставина, що ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 12.08.2020 у справі № 756/6534/20 відмовлено ТОВ «ФК «ГЕФЕСТ» у заміні стягувача - з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на ТОВ «ФК «ГЕФЕСТ», на яку у судовому засіданні посилалася представник заявника, а також те, що станом на час розгляду скарги ТОВ «ФК «ГЕФЕСТ» не зверталося до суду з заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа № 2-1011/2009 від 15.05.2009, виданого Оболонським районним судом м. Києва 14.07.2009, до виконання, не спростовують висновків суду про відсутність підстав для скасування арешту майна боржника, оскільки у нового кредитора залишається право на поновлення пропущеного строку (у випадку його пропущення) для пред`явлення виконавчого листа до виконання, у разі доведеності (ст. 433 ЦПК України).

Порушення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у даному випадку не є підставою для скасування арешту майна, такий строк за законом може бути поновлений судом.

Натомість пропуск строку пред`явлення виконавчого документа до виконання може бути підставою для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання (п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Аналіз даної норми дає підстави стверджувати, що суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення, зокрема вчинити дії щодо скасування (зняття арешту) майна, лише за умови встановлення обґрунтованості скарги і визнання бездіяльності неправомірною.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що у задоволенні скарги ОСОБА_1 необхідно відмовити у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 12, 13, 76-81, 89, 260, 261, 353-355, 447-453 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ченківського О.О., зобов`язання зняти арешт з майна боржника, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕФЕСТ», ОСОБА_3 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.О. Тиха