КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 755/19947/23

номер провадження 22-ц/824/6361/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Єфіменко І.О.,
учасники справи: представник відповідача ОСОБА_2.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 листопада 2024 року /суддя Марфіна Н.В./

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «ДРОІД-СІТІ» про витребування нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , у якому просив витребувати з її володіння машиномісце НОМЕР_4 площею 18 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27.11.2024 позов задоволено, машиномісце витребувано на користь ОСОБА_3 , стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 8 324,68 грн./т. 2 а.с. 86-103/

Не погоджуючись із рішенням, ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення та відмовити у позові. Апелянт вважала рішення суду першої інстанції незаконним і необґрунтованим через неповне з`ясування обставин, недоведеність фактів, порушення норм матеріального та процесуального права. ОСОБА_1 стверджувала, що суд помилково визнав ОСОБА_3 власником машиномісця № НОМЕР_1 , площею 18 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки позивач мав лише майнові права на машиномісце № НОМЕР_1 , проектною площею 13,95 кв.м., за будівельною адресою: перетин вул. Генерала Жмаченка та бульвару Дарницького. Апелянт посилалася на ст. 331 ЦК України, наголошуючи, що право власності на новостворене майно виникає після завершення будівництва та державної реєстрації, чого ОСОБА_3 не здійснив. ОСОБА_1 указувала, що 21.08.2020 придбала машиномісце у ТОВ «ДРОІД-СІТІ» за договором купівлі-продажу, посвідченим нотаріально, і стала добросовісним набувачем, оскільки майно не було обтяжене, а продавець мав зареєстроване право власності (ст. 388 ЦК України). Апелянт стверджувала, що суд не дослідив різницю в площі (13,95 кв.м. проти 18 кв.м.) та адресах, що свідчить про різні об`єкти. Вона посилалася на ст. 81 ЦПК України, зазначаючи, що позивач не довів тотожності машиномісць, а суд безпідставно прийняв його припущення про збереження нумерації. Апелянт також указувала на порушення ст. 89, 229 ЦПК України, оскільки суд не оцінив належним чином докази, зокрема схему розташування машиномісць, подану позивачем, яка не містить адреси та технічних характеристик і не підтверджує зв`язку з спірним майном. ОСОБА_1 стверджувала, що суд не врахував рішення від 23.01.2013, яке стосувалося іншого об`єкта (квартири), а не машиномісця, і не дослідив відсутність акту приймання-передачі чи введення паркінгу в експлуатацію. Вказувала, що ТОВ «ДРОІД-СІТІ» мало право відчужити майно як власник. Щодо добросовісності набуття апелянт наголошувала, що машиномісце не було загублене, викрадене чи відчужене поза волею позивача, тому ст. 388 ЦК України не застосовується. ОСОБА_1 вважала, що суд порушив ст. 13 ЦПК України, не забезпечивши балансу інтересів.

ОСОБА_3 через представника ОСОБА_4 у відзиві від 17.02.2025 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Позивач стверджував, що виконав усі грошові зобов`язання за інвестиційним договором №3-14 від 23.03.2007, що підтверджується квитанціями про оплату та рішенням суду від 23.01.2013 у справі №2604/30051/2012, яким визнані його майнові права на машиномісце № НОМЕР_1 . Він посилався на ст. 41 Конституції України та ст. 331 ЦК України, зазначаючи, що після введення комплексу в експлуатацію в 2015 році його майнові права трансформувалися у право власності, яке не потребує обов`язкової реєстрації для виникнення. Позивач указував, що тристоронній договір №53/10 від 24.12.2013 закріпив за ним машиномісце № НОМЕР_1 у комплексі за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується передачею квартири АДРЕСА_2 за цією ж адресою. ОСОБА_3 стверджував, що різниця в площі (13,95 кв.м. проти 18 кв.м.) зумовлена проектним характером даних, як передбачено п. 3.3.2 договору №3-14 та п. 4 договору №53/10, і не свідчить про різні об`єкти. Він посилався на інформаційну довідку з реєстру від 19.12.2023, яка підтверджує збереження нумерації приміщень у комплексі. ОСОБА_3 наголошував, що ТОВ «ДРОІД-СІТІ» не мало права відчужувати машиномісце, оскільки він виконав інвестиційні зобов`язання, що робить ОСОБА_1 незаконним володільцем за ст. 387 ЦК України. Позивач посилався на постанови ВП ВС від 14.09.2021 у справі №359/5719/17, від 30.06.2020 у справі №19/028-10/13 та від 13.07.2022 у справі №199/8324/19, які підтверджують право інвестора витребувати майно від будь-якого набувача, незалежно від добросовісності. Він указував, що суд першої інстанції правильно застосував ст. 388 ЦК України, оскільки машиномісце вибуло з його володіння не з його волі через дії забудовника. Щодо процесуальних порушень позивач стверджував, що суд належним чином оцінив докази, зокрема договори, рішення суду 2013 року та довідки з реєстру, відповідно до ст. 89, 229 ЦПК України. ОСОБА_3 зазначав, що схема паркомісць, подана ним, є допоміжним доказом, а основні докази (договори, рішення суду) підтверджують його право. Він указував, що апелянт не спростувала тотожності машиномісць, порушуючи ст. 81 ЦПК України, і просив залишити рішення без змін, стягнувши з ОСОБА_1 судові витрати, включаючи витрати на правничу допомогу.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлені належним чином, направили пояснення та просили розглядати справи за їх відсутності, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з на підставі наступного.

Судом встановлено, що 23.03.2007 року між позивачем та ПІІ «Міханікі Україна» був укладений Інвестиційний договір №3-14 за яким:

1.1.5. Об`єкт будівництва - відповідно до проектно-кошторисної документації житловий комплекс з торговельними приміщеннями та підземним паркінгом, будівництво якого здійснюється на перетині вулиць Генерала Жмаченка і бульвару Дарницького у Дніпровському районі м. Києва та складається з двох житлових блоків 25-ти поверхового та 10-ти поверхового, об`єднаних спільним 2-х поверховим торгівельно-розважальним комплексом;

1.1.6. Об`єкт інвестування - машиномісце, яке розташоване в Об`єкті будівництва. Детальна характеристика об`єкта інвестування наведена в п. 3.3. договору;

1.1.9. Фактична загальна паркувальна площа Об`єкту інвестування - остаточна загальна паркувальна площа Об`єкту інвестування, визначена згідно з даними технічного паспорту, оформленого бюро технічної інвентаризації;

2.1. Забудовник зобов`язується організувати спорудження та забезпечити введення в експлуатацію Об`єкту будівництва, здійснити закріплення за інвестором об`єкту інвестування, а також передати інвестору об`єкт інвестування, а інвестор, в свою чергу, зобов`язується здійснити відповідне фінансування об`єкту інвестування на умовах, в порядку та строки, що передбачені договором;

3.3. Характеристика об`єкту інвестування, обраного інвестором для інвестування за договором, відповідно до проектно-кошторисної документації: машиномісце НОМЕР_5; загальна проектна паркувальна площа - 13,95 кв.м.; рівень паркінгу - нижній (відм. - 3,6000);

4.2.1. Ціна договору не є остаточною та буде остаточно встановлена забудовником після здійснення інвестором остаточних розрахунків за фактичну загальну паркувальну площу об`єкта інвестування;

4.9. Технічний паспорт на об`єкт інвестування оформлюється забудовником за рахунок інвестора. Дані (технічна характеристика) об`єкта інвестування можуть бути змінені за наслідками остаточної інвентаризації об`єкта інвестування. У випадку якщо загальна проектна паркувальна площа об`єкту інвестування, яка зазначена в договорі, буде відрізнятись більш ніж на 2 кв.м. від фактичної загальної паркувальної площі об`єкта інвестування, сторони проводять між собою остаточні розрахунки відповідно до ст. 7 цього договору;

6.2.8. У випадку, якщо фактична загальна паркувальна площа об`єкту інвестування виявиться більшою проектної загальної паркувальної площі, визначеної п. 3.3.2. договору, інвестор зобов`язується погасити визначену різницю протягом 10 календарних днів з дня підписання сторонами акту звірки взаєморозрахунків, за вартістю, визначеною п. 7.4. договору (Т. 1, а.с. 53-62).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.01.2013 року у справі №2604/30051/2012. за ОСОБА_3 визнано, зокрема, майнові права на об`єкт інвестування - машиномісце № НОМЕР_1 , загальна проектна паркувальна площа: 13,95 кв.м., рівень паркінгу: нижній (відм. - 3,600) в об`єкті незавершеного будівництва - Житловому комплексі з торговельними приміщеннями та підземним паркінгом, що знаходиться за адресою: перетин АДРЕСА_3 (кадастровий номер земельної ділянки №:66:094:0014) та складається з 25-ти поверхового та 10-ти поверхового будинків.

У загаданому рішенні суд встановив, що позивач 4 проінвестував будівництво машиномісця НОМЕР_5 (відповідно до інвестиційного договору № 3-14 від 23.03.2007р.) з наступними характеристиками відповідної до проектно-кошторисної документації: загальна проектна паркувальна площа: 13,95 кв. м., рівень паркінгу: нижній (відм. -3,600);

- Вартість об`єкту інвестування - машиномісця № НОМЕР_1 - згідно п. 4.21. Інвестиційного договору №3-14 від 23.03.2007р. склала 126250 грн. 42 коп., що в еквіваленті на валюту США дорівнює 25000,08 доларів США, і була повністю оплачена позивачем;

- Згідно умов інвестиційного договору №3-14 від 23.03.2007 р. запланований термін введення об`єкта будівництва - 4 квартал 2008 року;

Також встановлено, що у запланований інвестиційними угодами строк Житловий комплекс з торговельними приміщеннями та підземним паркінгом, будівництво якого здійснюється на перетині АДРЕСА_3 в експлуатацію введений не був, квартири, машиномісця та нежитлові торговельно-виставкові приміщення у власність позивачів передані не були.

24.12.2013 року між ПІІ «Міханікі Україна», ТОВ «ДРОІД-СІТІ» та ОСОБА_3 був укладений договір №53/10 за яким:

1. Товариство на підставі договору купівлі-продажу від 07.08.2013 року придбало у Підприємства об`єкт незакінченого будівництва житловий комплекс з торговими приміщеннями та підземним паркінгом, надалі «Житловий комплекс», розташований у Дніпровському районі міста Києва (Україна) на земельній ділянці розміром 7895 кв.м., кадастровий номер :66:094:0014, за адресою - перетин вулиць Генерала Жмаченка та бульвару Дарницького. Будівельна готовність житлового комплексу, на дату укладання цього договору, 68,1%. Номер запису про право власності: 1674294, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 00 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

2. Інвестор на підставі договорів та зазначених нижче документів (договору про участь у фінансуванні №11 від 16.10.2006 року; договору купівлі-продажу цінних паперів №11;к322/ОВ/Е від 16.10.2006 р.; акту від 16.10.2007 року виконання договору купівлі-продажу цінних паперів №11;к322/ОВ/Е від 16.10.2006 р.; інвестиційний договір №3-14 від 23.03.2007 року) вклав грошові кошти в будівництво Житлового комплексу та за ним закріплені наступні приміщенні: однокімнатна квартира АДРЕСА_2 за експлікацією технічного паспорту, на 8 (5 житловий) поверсі, проектною загальною площею 63,70 кв.м. за даними Договору про участь у фінансуванні, в 10 поверховій будівлі, тип квартири згідно проекту емісії - J3(a), кількість кімнат - 1 (одна); машиномісце (паркінг) НОМЕР_4 площею 13,95 кв.м., рівень паркінгу - нижній (відм. 3,6000), надалі «Приміщення» або «Квартира». Інвестором розрахунок за вказані приміщення здійснено в сумі 652720,09 грн. Розрахунок за закріплені приміщення здійснено у повному обсязі.

Товариство зобов`язується добудувати житловий комплекс в строк не пізніше 3 кварталу 2014 року та після закінчення будівництва Житлового комплексу гарантує передати інвестору у власність зазначені в п. 2 цього договору приміщення. Товариство зобов`язується виключити приміщення з переліку об`єктів для продажу, для виключення можливості продажу приміщення іншому інвестору.

За п. 3.6. договору оформлення права власності на приміщення здійснюється інвестором самостійно. Товариство та підприємство зобов`язуються надати інвестору всі необхідні для оформлення документи;

4. Передача приміщень здійснюється виключно товариством. Кінцева площа приміщень визначається за результатами технічної документації складеної уповноваженою особою. В разі збільшення/зменшення площі приміщень більше ніж на 1 кв.м. порівняно з площею визначеною цим договором, оплата/повернення коштів здійснюється з розрахунку ціни 12000 грн. за 1 кв.м. (Т. 1, а.с. 37-39).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктна нерухомого майна від 19.12.2023 року, за позивачем 25.11.2015 року зареєстроване право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_4 (Т. 1, а.с. 28-29).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктна нерухомого майна від 21.11.2023 року, за відповідачкою 21.08.2020 року зареєстроване право власності на машиномісце № НОМЕР_1 , загальною площею 18 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 21.08.2020 року, №7664 (Т. 1, а.с. 42-43).

За змістом договору купівлі-продажу від 21.08.2020 року №7664, укладеним між ТОВ «ДРОІД-СІТІ» (продавець) та відповідачкою (покупець):

1.1. Продавець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, передати у власність покупцю, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, прийняти та оплатити об`єкт нерухомості;

1.2. Об`єкт нерухомості, який підлягає продажу за цим договором: Машиномісце (гараж) № НОМЕР_1 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Машиномісце має загальну площу 18 кв.м.;

1.3. Машиномісце належить продавцю на праві приватної власності, що підтверджується державною реєстрацією права власності в Державному реєстрі речових прав на машиномісце, яку проведено 14.08.2020 Ковальчуком С.П., державним реєстратором Приватним нотаріусом КМНО, номер запису про право власності: 37821755, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №221241757, виданої 21.08.2020 Сингаївською С.О., приватним нотаріусом КМНО, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000;

1.4. Відчужуване нерухоме майно на момент підписання цього договору нікому іншому не продане, не подароване, не відчужене іншим способом, не заставлене, заборони (арешти) щодо нього відсутні, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в податковій заставі та спорі не перебуває, за даними Єдиного реєстру боржників, отриманими в день посвідчення договору шляхом безпосереднього доступу до зазначеного реєстру, відсутня інформація про невиконані майнові зобов`язання сторін, прав щодо третіх осіб на нього немає, як вклад до статутного капіталу юридичних осіб воно не передане. Права щодо відчужуваного нерухомого майна малолітніх, неповнолітніх, недієздатних та обмежено дієздатних, не порушені (Т. 1, а.с. 173).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції посилався на ст. 387, 388 ЦК України, які дозволяють витребувати майно з незаконного володіння. Суд застосував ст. 331 ЦК України, визнавши, що майнові права позивача трансформувалися у право власності після введення комплексу в експлуатацію. Посилаючись на постанови ВП ВС від 14.09.2021 у справі №359/5719/17 та від 30.06.2020 у справі №19/028-10/13, суд першої інстанції вказав, що інвестор має право витребувати майно від будь-якого набувача. Суд визнав докази позивача (договори, рішення 2013 року, довідки з реєстру) достатніми за ст. 76-81 ЦПК України, а доводи відповідача про різну площу та адресу спростованими, оскільки проектна площа могла змінюватися, а адреса відповідає поштовій після здачі об`єкта.

Суд першої інстанції установив, що 23.03.2007 ОСОБА_3 уклав із ПІІ «Міханіки Україна» інвестиційний договір №3-14, оплативши будівництво машиномісця НОМЕР_5 (проектна площа 13,95 кв.м.) за адресою: перетин АДРЕСА_3 та бульвару Дарницького. Рішенням суду від 23.01.2013 у справі №2604/30051/2012 за позивачем визнані майнові права на це машиномісце. У 2013 році за договором №53/10 ТОВ «ДРОІД-СІТІ» зобов`язалося передати позивачу машиномісце, але не виконало цього. Житловий комплекс здано в експлуатацію в 2015 році з присвоєнням адреси: АДРЕСА_1 . У 2020 році ТОВ «ДРОІД-СІТІ» продало машиномісце № НОМЕР_1 , площею 18 кв.м., ОСОБА_1 , яка зареєструвала право власності. Суд визнав, що позивач є первісним власником через виконання інвестиційних зобов`язань, а відчуження машиномісця було незаконним.

Однак із таким висновком погодитися не можна з таких підстав.

Відповідно до ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва та державної реєстрації права власності. Майнові права, набуті за інвестиційним договором, надають право вимоги на передачу майна після завершення будівництва, але не є тотожними праву власності.

Суд першої інстанції не врахував, що машиномісце № НОМЕР_1 , на яке претендує позивач, не було виділено як окремий об`єкт нерухомості та не введено в експлуатацію як самостійний об`єкт із визначеним кадастровим номером. З матеріалів справи вбачається, що сертифікати про введення в експлуатацію стосуються житлового комплексу загалом (т. 2, а.с. 21), але відсутні докази окремого введення в експлуатацію паркінгу чи машиномісця № НОМЕР_1 . Отже, позивач мав лише майнові права на машиномісце, які не трансформувалися автоматично у право власності без належного оформлення (ст. 331 ЦК України).

Крім того, машиномісце, продане ОСОБА_1 , має площу 18 кв.м., тоді як у договорі №3-14 зазначено проектну площу 13,95 кв.м. Відповідно до п. 4.9 інвестиційного договору, у разі розбіжності площі більш ніж на 2 кв.м. сторони мали провести остаточні розрахунки, чого не було зроблено (т. 1, а.с. 53-62). Це свідчить про те, що машиномісце, на яке претендує позивач, і машиномісце, придбане відповідачкою, можуть не бути тотожними, доплати за різницю у площі позивачем не здійснювалось. Суд першої інстанції не дослідив цього аспекту, порушивши ст. 81 ЦПК України щодо оцінки доказів.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без правової підстави, ним заволоділа.

ОСОБА_1 придбала машиномісце за нотаріально посвідченим договором від 21.08.2020, а ТОВ «ДРОІД-СІТІ» мало зареєстроване право власності (т. 1, а.с. 42-43). Позивач не довів, що машиномісце вибуло з його володіння поза його волею, оскільки він не мав зареєстрованого права власності.

В суді апеляційної інстанції було оголошено перерву для надання доказів реалізації рішення суду щодо визнання майнових прав.

Відповідно до наданих пояснень, оформлення права власності на приміщення здійснюється Інвестором самостійно, ТОВ «ДРОІД-СІТІ» та ПІІ «МІХАНІКІ УКРАЇНА» зобов`язуються надати Позивачеві всі необхідні для оформлення документи. Крім того, у п. 2 Тристороннього договору безпосередньо міститься посилання на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23.01.2013 р. по справі №2604/30051/2012. Тому, укладення Тристороннього договору свідчить про вжиття Позивачем заходів, які були направлені на безпосереднє виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23.01.2013р. по справі №2604/30051/2012, а також залучення до цього процесу ТОВ «ДРОІД-СІТІ».

ТОВ «ДРОІД-СІТІ» свої зобов`язання за Тристороннім договором не виконало. З метою захисту своїх порушених прав Позивач звертався до Головного управління національної поліції України у місті Києві з повідомленням щодо вчинення службовими особами Товариства з обмеженою відповідальністю «ДРОІД-СІТІ» відносно ОСОБА_3 злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 Кримінального кодексу України (Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 19.06.2021, номер кримінального провадження в ЄРДР: 0001821).

Водночас, вказані обставини не є тотожним щодо оформлення права власності на машиномісце, зважаючи на здачу будинку в експлуатацію.

Завершення будівництва Житлового комплексу (Житловий комплекс «Артеміда») та введення його в експлуатацію було здійснено у 2015 році з присвоєнням поштової адреси: АДРЕСА_1 .

Згідно з практикою Верховного Суду (постанова від 13.07.2022 у справі №199/8324/19), інвестор, який виконав зобов`язання за інвестиційним договором, але не оформив право власності, може вимагати від забудовника виконання зобов`язань (наприклад, передачі майна або відшкодування коштів), але не витребування майна від добросовісного набувача.

Позивач обрав неналежний спосіб захисту, оскільки вимога про витребування машиномісця (ст. 387, 388 ЦК) є неможливою за відсутності зареєстрованого права власності. Належним способом захисту є вимога до ТОВ «ДРОІД-СІТІ» про виконання зобов`язань за договором №53/10 або відшкодування сплачених коштів (ст. 16, 526, 629 ЦК України).

Суд першої інстанції також не врахував, що позивач не довів тотожність машиномісця за договором №3-14 (13,95 кв.м.) та машиномісця, придбаного ОСОБА_1 (18 кв.м.), а також не дослідив відсутність акту приймання-передачі машиномісця позивачу, що є порушенням ст. 76, 81 ЦПК України.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню через неправильне застосування норм матеріального права (ст. 331, 387, 388 ЦК України) та невідповідність висновків обставинам справи (ч. 1 ст. 376 ЦПК України). Позовні вимоги ОСОБА_3 не підлягають задоволенню, оскільки обраний спосіб захисту є неналежним.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені у зв`язку з апеляційним провадженням, покладаються на позивача, оскільки апеляційна скарга задоволена -судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 12487 грн та витрати на правову допомогу.

ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 надала докази понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 27 000 грн, що підтверджується договором про надання правничої допомоги та платіжними документами (т. 1, а.с. 172, 177, т. 2 а.с. 44-46, 75-78). Враховуючи розумність і співмірність витрат, а також обсяг наданих адвокатом послуг у межах розгляду справи, відсутність заперечень щодо неспівмірності, колегія суддів вважає за доцільне стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в повному обсязі, тобто 27 000 грн, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 листопада 2024 року - задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 листопада 2024 року - скасувати, у позові відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір 12 487 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції та витрати на правову допомогу 27 000 грн.

Дані сторін:

Позивач ОСОБА_3 , адреса АДРЕСА_5 РНОКПП НОМЕР_2 ;

Відповідач ОСОБА_1 , адреса АДРЕСА_6 РНОКПП НОМЕР_3 ;

Третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Дроід - Сіті» адреса 02160, м. Київ, вул. Фанерна, буд. 4

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Головуючий: Судді: