СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-з/759/117/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року м. Київ

Святошинський районний суду міста Києва у складі головуючого судді Кравченка Ю.В., розглянувши без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна,

УСТАНОВИВ:

24 червня 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС надійшла позовна заява ОСОБА_1 , подана 23 червня 2025 року адвокаткою Проніною О.О., до ОСОБА_2 про поділ майна.

25 червня 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС надійшла заява про забезпечення цього позову шляхом накладення арешту на 1/2 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 (далі - частка квартири) в межах ціни позову 275 057,33 грн.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 27.06.2025 головуючим суддею визначено Кравченка Юрія Вікторовича. Справа передана судді 27.06.2025.

Заява обґрунтована тим, що:

- предметом позову є вимога про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів на загальну суму 275 057,33 грн;

- відповідачці на праві власності належить кілька об`єктів нерухомості, у тому числі квартира АДРЕСА_1 ;

- невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить виконання рішення суду, оскільки надасть ОСОБА_2 можливість розпорядитися вказаним майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом заяви без повідомлення сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши заяву і додані до неї документи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п. 1 ч. 1 названої статті).

Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів (пункти 3, 4 частини першої, частина п`ята статті 151 ЦПК України).

Отже, від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 150 ЦПК України, та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим. Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Водночас при розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 (провадження № 14-28цс23) зазначено, що «ключовим при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову є встановлення: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії».

Між сторонами у справі виник спір щодо поділу майна колишнього подружжя.

У позовній заяві ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь:

- грошові кошти в сумі 6275 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 21.06.2025 становить 261 575,88 грн;

- грошові кошти в сумі 13 481,45 грн, сплачені ОСОБА_1 за договором-анкетою про відкриття та комплексно-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правилами) № 0 від 14.06.2021, та додатковою угодою від 14.06.2021, що укладені між АТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 .

У забезпечення цього позову ОСОБА_1 просить накласти арешт на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

На підтвердження належності ОСОБА_2 вказаного майна позивач надав інформацію, сформованою за допомогою додатку «Реєстр нерухомості» від 24.06.2025 за № 704.

Відповідно до вказаної інформації ОСОБА_2 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 на підставі таких документів:

- 1/2 частка - на підставі акта приймання-передачі майнових прав на квартиру від 04.10.2019, довідки про виконання зобов`язань щодо повного розрахунку за договором № 1076 від 30.09.2019, договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна № 1.114-0103Т43-18092019-МП від 18.09.2019;

- 1/2 частка - на підставі договору дарування, посвідченого Петренко О.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 18.10.2023 за р. № 1692.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначив, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення суду, з огляду на те, що майно може бути відчужене чи переоформлене.

Проте, будь-яких доказів, які підтверджували б існування реальних ризиків відчуження вказаної частки квартири позивач не надав. Сама по собі вказівка на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду ще не свідчить про неможливість поновлення його прав у разі задоволення позову.

Суд також ураховує, що окрім вказаної квартири, відповідачці на праві власності належать: квартира АДРЕСА_2 ; три земельні ділянки, що розташовані за адресою: Волинська область, Турійський район, с/рада Новодвірська, про що позивач надав відповідні докази.

Будь-яких обґрунтувань, чому саме арешт слід накласти на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 заява про забезпечення позову не містить. Доказів вартості вказаної частки позивач також не надав, що позбавляє суд можливості перевірити співмірність обраного позивачем заходу забезпечення позову.

Натомість суд зауважує, що 29 травня 2025 року до Подільського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання договору удаваним, визнання права власності та визнання обов`язку припиненим. Однією з вимог вказаного позову є вимога про визнання удаваним договору дарування 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , посвідченого Петренко О.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 18.10.2023 за р. № 1692.

04 червня 2025 року Подільський районний суд міста Києва постановив ухвалу про залишення вказаної позовної заяви без руху (посилання в Єдиному державному реєстрі судових рішень https://reyestr.court.gov.ua/Review/127992296). Станом на день розгляду цієї заяви провадження у справі ще не відкрите.

Наведене свідчить про те, що між сторонами в цій справі існує спір з приводу 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , справа за яким перебуває на розгляді в іншому суді.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Отже позивач, маючи вибір серед належного відповідачці майна, обрав захід забезпечення позову у виді накладення арешту на частку квартири щодо якої існує спір. За таких обставин, подання заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, щодо якого існує спір в іншій судовій справі, вочевидь не відповідає засаді добросовісності.

З урахуванням викладеного, у задоволенні заяви про забезпечення позову суд відмовляє.

Керуючись ст. 149, 150, 153, 157, 258-261, 353-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Ю.В. Кравченко