Справа № 206/765/25
Провадження № 2/206/974/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2025 Самарський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Поштаренко О.В.

за участю секретаря судового засідання Содоль М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро в матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління служба у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпропетровської міської ради, Військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, -

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_2

представника органу опіки та піклування Воднєвої Н.В.

ВСТАНОВИВ:

11 лютого 2025 року представник позивача адвокат Авраменко М.В. звернувся до Самарського районного суду міста Дніпра із позовною заявою про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на наступне. 02 липня 2010 року Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між громадянами України ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , актовий запис №170 від 02.07.2010р. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка « ОСОБА_4 », дружини « ОСОБА_4 ». У шлюбі у сторін народилася дитина. 12 листопада 2010 року Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції зареєстровано народження дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №649 від 12.11.2010р. Свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 12.11.2010 Батьки: батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_6 . Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2016 року у справі №206/2962/16-ц позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено. Шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований в Самарському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про шлюб 02 липня 2010 року зроблено запис за № 170 - розірвано. Після розірвання шлюбу відновлено дошлюбне прізвище дружини « ОСОБА_8 ». Надалі сторони знову уклали шлюб. Так, 23 червня 2021 року Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) зареєстровано шлюб між громадянами України ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , актовий запис №412 від 23.06.2021р. Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 від 23.06.2021р. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка « ОСОБА_4 », дружини « ОСОБА_8 ». Надалі сторони знову розірвали шлюб. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2023 року у справі №206/4808/23 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 23 червня 2021 року Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №412. ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , проживали разом, без ОСОБА_2 , а саме: до 23 січня 2025 року за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відміткою в паспорті позивача, а з 23 січня 2025 року за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідками з реєстру територіальної громади. ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою з реєстру територіальної громади. ОСОБА_1 , самостійно виховую і утримую ОСОБА_5 , що підтверджується характеристикою навчального закладу. Дитина навчається в Дніпровській гімназії №11 Дніпровської міської ради. Згідно з характеристикою №149 від 13.12.2024р., виданої згаданим навчальним закладом, ОСОБА_5 потребує постійного контролю з боку класного керівника та матері, щоб успішно навчатися та отримати базову середню освіту. Мати не може достатньо приділити увагу вихованню доньки, перебуваючи у лавах ЗСУ. Батько не має впливу на дівчину, жодного разу не відвідував школу, участі у виховному процесі не бере. ОСОБА_1 , має стабільний офіційний дохід, зокрема за період: 01.01.2024-30.09.2024 в загальному розмірі 566 566,68 грн., тобто в середньому по 62951.85 грн. на місяць, що дозволяє забезпечувати дитину усім необхідним її віку. ОСОБА_2 не бере участі у вихованні та утриманні своєї дитини, з дитиною не проживає, грошової допомоги не надає. ОСОБА_1 , звернулась до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на отримання дитини ОСОБА_5 , 04.02.2025 судом виданий судовий наказ у справі №206/556/25. Отже, ОСОБА_1 , самостійно виховую та утримую свою неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а ОСОБА_2 фактично участі у вихованні та утриманні дитини не бере. Метою звернення до суду із позовом є підтвердження наявності юридичного факту, що необхідно для захисту найкращих інтересів дитини. Враховуючи викладене, просить встановити факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: АДРЕСА_2 , паспорт: НОМЕР_4 від 03.08.2016, РНОКПП: НОМЕР_5 ) неповнолітньої дитини ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) (а.с.1-6). 20 лютого 2025 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська відкрито загальне позовне провадження та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні (а.с.39).

06 березня 2025 року від представника третьої особи Військової частини НОМЕР_1 Кульчицького Р.В. надійшли письмові пояснення, відповідно до яких останнім зазначено, що Військова частина НОМЕР_1 не володіє інформацією або відомостями, які спростовують або підтверджують факти самостійного виховання та утримання дитини, наведені у позовній заяві ОСОБА_1 у зв`язку з чим, просить ухвалити рішення згідно з вимогами чинного законодавства України, яке не буде порушувати права третіх осіб, розгляд проводити без їх участі (а.с.46-47). 08 травня 2025 року від представника заінтересованої особи - Органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради Воднєвої Н.В. надійшли письмові пояснення в яких остання просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.138-139).

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 під час судового розгляду позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позові, прохали позов задовольнити в повному обсязі та врахувати позиції викладені в постановах Верховного суду щодо вказаної категорії справ. Також надали до суду клопотання в якому просили розглянути вказану справу без висновку органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради. Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради до судового засідання не з`явилася, в наданих письмових поясненнях просила розгляд справи здійснювати без її участі у задоволенні позовних вимог просила відмовити.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка позивач ОСОБА_1 суду показала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Разом з тим суду зазначила, що є військовослужбовцем, розлучена, від шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 має неповнолітню доньку ОСОБА_5 , 2010 року народження. Донька раніше прожила з батьком, а з грудня місяця 2024 року дитина з ним не проживає, оскільки останній зловживає алкогольними напоями та між ними постійно виникали сварки. Дитина їй часто на нього жалілася. Аліменти на дитину ОСОБА_2 не сплачує. Наразі з донькою проживає її рідний дядько ОСОБА_9 (який є братом позивачки). Вона спілкується та виховує дитину в телефонному режимі. За час який вона проходить військову службу у відпустку приїздила декілька разів. В 2025 році вдома знаходилась приблизно 25-30 днів. Зазначає, що коли перебуває вдома виховує та приділяє час дитині, коли перебуває на службі виховує дитину в телефонному режимі. В школі дитина почала гірше навчатися, оскільки вона перебуває на службі і якісно виховувати дитину нікому. Їй важко не бачити доньку, хочеться частіше бути вдома із дітьми та виховувати їх. Допитаний в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 суду показав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить їх задовольнити. Разом з тим зазначив, що в червні 2024 року він розлучився з ОСОБА_1 , від шлюбу в них є донька: ОСОБА_5 , 2010 року народження. З донькою в нього нормальні відносини. До розірвання шлюбу вони всі разом мешкали в квартирі яка належать його колишній дружині ОСОБА_1 . Він з донькою, та сином позивачки проживали у квартирі останньої до кінця грудня 2024 року, потім ОСОБА_1 вирішила продати квартиру та просила його піти. Наразі донька проживає з рідним дядьком, братом ОСОБА_1 - ОСОБА_9 в будинку ОСОБА_1 . З донькою він спілкується в телефонному режимі, участь у вихованні дитини приймає. Іноді надає гроші ОСОБА_1 на утримання доньки, які надсилає на банківську картку останньої, а інколи по 200-300 гривень дає доньці, коли та його про це просить.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду показав, що є рідним братом ОСОБА_1 та рідним дядьком ОСОБА_5 . У його сестри є ще син 18 років звати ОСОБА_10 . Разом з тим, зазначив, що раніше його сестра мешкала зі своїм чоловіком та донькою. Останній почав вживати психотропні речовини та спиртні напої у зв`язку з чим вони почали мешкати окремо та розлучилися. Дитина сестри ОСОБА_5 мешкає з ним з початку 2025 року. За цей час батько ОСОБА_11 жодного разу не приходив до неї. Крім того зазначив, що раніше дитина мешкала разом з батьком. Як йому відомо останній вживав алкогольні напої. Одного разу дитина пішла з дому та її не було одну добу. Про те, що дитина пішла він дізнався від сестри, яка йому зателефонувала та просила знайти дитину. Він шукав її сам, ОСОБА_2 не знав, що в нього зникла дитина, а коли дізнався, сказав, що нічого в цьому страшного не має, можливо вона пішла до подруги.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду показав, що ОСОБА_1 є його матір`ю. Матір приблизно пів року розірвала шлюб з ОСОБА_2 , раніше вони жили всі разом. Наразі проживає із маминим братом ОСОБА_9 та його дружиною, а також своєю рідною сестрою ОСОБА_13 , оскільки матір служить в лавах ЗСУ. Коли мати приїздить у відпустку, вона весь час живе з ними. З моменту проживання у дядька він не бачив ОСОБА_2 , останній також їм не телефонував. У сестри конфліктів з батьком не має. Вихованням сестри займається дядько та його дружина, він також приймає участь у вихованні сестри. Мати за два місяця приїздила у відпустку додому лише на 10-14 днів, а весь цей час вихованням його сестри займається, дядько та його дружина. Він працює неофіційно та також допомагає сестрі грошима, дає їй приблизно 800 грн. в місяць, а взагалі мати сплачує всі його витрати та витрати сестри. Із сестрою вони мають дружні відносини, розмовляють про майбутнє, побутове, щодо батька вони із нею не спілкуються. Наразі сестра вступає до технікуму в цьому їй допомагає мати, сплачує підготовку.

Опитана під час судового розгляду неповнолітня ОСОБА_5 пояснила, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є її батьками. Останні розлучилися в 2024 році. До цього часу вони мешкали всі разом. В їх в родині часто виникали сварки, батько вживав алкогольні напої. Батько працював, але випивав на вихідних. До початку війни мати працювала в дитячому садочку кухарем. Батьки розлучили, оскільки, оскільки батько зловживав алкогольними напоями. З початку 2025 року вона та її старший брат проживають з рідним дядьком ОСОБА_9 та його дружиною у будинку, якій купила її матір, оскільки вони поїхали від батька. Її матір є військовослужбовцем, інколи вона приїздить до них у відпустку, але не часто. Відносини у нею з матір`ю дуже добрі. Коли матір приїздить у відпустку вони ходять по справам разом, проводять разом час, спілкуються. До неї у школу матір не ходила, лише писала реагування.Коли матір перебуває на службі вони постійно з нею спілкуються в телефонному режимі. Матір піклується про неї. В повсякденному житті вона, зазвичай робить все сама, ходить до лікаря, планує поступати в технікум. З батьком вона бачилась за весь цей час 3-4 рази, гроші він дає рідко, один разі на місяць приблизно 200-300 грн., які вона витрачає на себе. Батько сам їй перераховує гроші, вона його по це не просить. Коли батько дзвонить вони в основному спілкуються про навчання. Наразі їх відносини з батьком стали краще вони частіше стали спілкуватися по телефону, але коли вони проживали разом батько казав, що буде все робити для них, проте нічого не робив, а лише пив. Допитаний під час судового засідання свідок ОСОБА_14 суду показав, що він є військовослужбовцем та перебуває у дружніх відносинах з ОСОБА_1 . Йому відомо зі слів останньої, що в її родині не склалися відносини, оскільки її колишній чоловік вживав спиртні напої. ОСОБА_15 займається вихованням своїх дітей по телефону, а іколи приїздить у відпустку до них додому. Діти позивачки на теперешній час живуть із її рідним братом, молодшу дитину вони спільно утримують.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника третьої особи, свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні було встановлено, що 02 липня 2010 року Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , актовий запис №170 від 02.07.2010. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: дружини « ОСОБА_4 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим повторно серії НОМЕР_6 (а.с.12). Від шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про народження №649, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 12.11.2010 (а.с.11). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2016 року у справі №206/2962/16-ц шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований в Самарському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про шлюб02 липня 2010 року зроблено запис за № 170, розірвано. Після розірвання шлюбу відновлено дошлюбне прізвище дружини « ОСОБА_8 » (а.с.32). Надалі сторони знову уклали шлюб. Так, 23 червня 2021 року Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) зареєстровано шлюб між громадянами України ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , актовий запис №412 від 23.06.2021р, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 23.06.2021р. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка « ОСОБА_4 », дружини « ОСОБА_8 » (а.с.33). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2023 року у справі №206/4808/23 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 23 червня 2021 року Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №412 (а.с.10). На підставі судового наказу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04.02.2025 у справі №206/556/25 з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 (а.с.23).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.13).

Згідно з Витягом з реєстру територіальної громади під № 2025/001019565 від 23.01.2015, встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 (а.с.22).

Згідно з Витягом з реєстру територіальної громади під № 2025/001020716 від 23.01.2015, встановлено, що неповнолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 (а.с.21).

ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_7 , виданого 27.09.2024 (а.с.34-35). ОСОБА_1 , має стабільний офіційний дохід, зокрема за період: 01.01.2024-30.09.2024 в загальному розмірі 566 566,68 грн., тобто в середньому по 62951.85 грн., що підтверджується випискою наданої з Пенсійного фонду України (а.с.24-26). Згідно з характеристикою виданої директором гімназії № 11 Бондаренко Н. під №149 від 13.12.2024 встановлено, що ОСОБА_5 , навчається в Дніпровській гімназії №11 Дніпровської міської ради. ОСОБА_5 потребує постійного контролю з боку класного керівника та матері, щоб успішно навчатися та отримати базову середню освіту. Мати не може достатньо приділити увагу вихованню доньки, перебуваючи у лавах ЗСУ. Батько не має впливу на дівчину, жодного разу не відвідував школу, участі у виховному процесі не приймає (а.с.31). Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 03.04.2025 року, встановлено, що головним спеціалістом юридичного відділу УССД Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради Карпушиною М.Г. та головним спеціалістом УССД Лівобережної адміністрації ДМР Матвеєвим С.І. з метою обстеження умов проживання матері ОСОБА_1 , яка є матір`ю неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , 02.11.2010 проведено обстеження умов проживання дитини з сім`ї: ОСОБА_16 ) за адресою: АДРЕСА_5 . За місцем проживання сім`ї створені задовільні умови, комунікації підключені та працюють. У квартирі чисто. В наявності є необхідні меблі та побутова техніка. За цією адресою також проживають дядько ОСОБА_9 . За відсутності матері, ОСОБА_1 , фактично здійснює постійний нагляд за дитиною ОСОБА_5 (а.с.117).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Згідно з ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За змістом ч.ч.1,2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У відповідності до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як зазначено в ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України).

Згідно з п. 1 ч. 1, ч. 2 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч.1ст.319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (ст. 1 СК України).

Згідно з ч. 1 ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.ст. 122,125 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст. 157 цього Кодексу. Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст.ст. 150-151 СК України. За приписами ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з ч. 2, 5 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Крім того, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Таким чином, за змістом наведених норм чинного законодавства, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, при встановленні факту самостійного виховання дитини матір`ю фактично встановлюється юридичний факт, у силу якого обсяг прав батька обмежується або припиняється.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

З матеріалів справи вбачається, що позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що неповнолітня донька знаходиться на її утриманні і вихованні.

Проте, як встановлено під час судового розгляду та підтверджено показами свідків, а також самим позивачем, остання є військовослужбовцем та постійно перебуває на службі, за п`ять місяців вона лише декілька разів приїздила додому у відпустку, де знаходилась приблизно 25-30 днів, вказані обставини також підтверджується наявними в матеріалах справи наказами командира військової частини НОМЕР_8 (а.с.133-135). Весь інший час виховання дитини позивач здійснює у телефонному режимі.

Окрім того, під час судового розгляду встановлено, що вихованням дитини ОСОБА_5 займається її рідний дядько ОСОБА_9 , який є рідним братом ОСОБА_1 , в той час коли остання перебуває на службі.

Неповнолітня ОСОБА_5 суду пояснила, що вона мешкає разом із братом та дядьком ОСОБА_9 , який займається її вихованням. З матір`ю вона бачиться, коли та приїжджає у відпустку додому, а весь інший час вони спілкуються в телефонному режимі.

Так, позивачем не надано суду достатніх та переконливих доказів, що в питанні виховання чи утримання неповнолітньої дитини, батько, як зазначає позивач умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації прав, а позивачкою здійснюється належне виховання дитини.

Надані суду докази лише свідчать про факт проживання неповнолітньої доньки разом з батьком до грудня 2024 року, а в подальшому з її рідяним дядьком, що ніким не заперечується, однак жодним чином не підтверджують факт належного виховання та утримання дитини позивачем.

При цьому, що неповнолітня ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до положень ст. 160 СК України, може самостійно визначати своє місце проживання, оскільки остання досягла чотирнадцятирічного віку.

18 травня 2024 року набрав чинності Закон України № 3633-ІХ від 11 квітня 2024 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», яким, серед іншого, внесено зміни до пункту 4 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», який викладено в наступній редакції: «1. не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зокрема, жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (стаття 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України (стаття 65 Конституції України).

Порядок звільнення з військової служби визначений статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Сімейні відносини базуються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Загальні засади (принципи) мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

Справедливість - це одна з основних засад права, яка є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Зазначені правові висновки щодо дотримання принципу справедливості висловив Конституційний Суд України у рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004.

Дії учасників сімейних правовідносин мають бути добросовісними, характеризуватися чесністю, відкритістю й повагою до інтересів інших членів суспільства. Водночас учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Приватноправовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками сімейних відносин для уникнення виконання встановлених законом обов`язків. Зловживання правом і використання приватноправового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа використовувала право на зло; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб, держави (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов: настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб.

Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі №754/5841/17.

Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників сімейних правовідносин, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц).

Як встановлено судом, ОСОБА_1 є військовослужбовцем та проходить службу в в/ч НОМЕР_1 , яку залучено до участі у справі в якості третьої особи.

Зважаючи на наведене, позовна заява про встановлення факту перебування на утриманні неповнолітньої дитини фактично пред`явлена військовослужбовцем, яка проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, з метою штучного створення умов та обставин, які можуть бути підставою для звільнення з військової служби в особливий період на підставі частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Позивач у цій справі намагається застосувати способи захисту сімейних прав, інтересів дітей, з метою звільнення від виконання військового обов`язку (проходження військової служби). Вказаний висновок суду кореспондується із висновком, викладеним у Постанові Верховного Суд від 13 березня 2024 року у справі №495/2284/23. За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини задоволенню не підлягає в повному обсязі. На підставі викладеного, керуючись ст.ст.155, 157, 160 СК України, ст.ст. 6-13, 33-34, 76-81, 83, 141, 200, 206, 258-259, 263-265, 268, 272-273 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління служба у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпропетровської міської ради, Військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини - відмовити. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Повне судове рішення складено 25.06.2025.

Суддя О.В. Поштаренко