Справа № 361/2968/25
Провадження № 2/361/998/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2025 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі головуючої судді Гізатуліної Н.М. розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

УСТАНОВИВ:

Адвокат Бургела О.В. від імені та в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом.

Позов мотивував тим, що 21 травня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 258. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачка з відповідачем проживали у спільному шлюбі до 2025 року, вели спільне господарство та позивач намагалась побудувати міцні сімейні відносини. Упродовж останніх майже 3 місяців позивачка із сином проживають окремо, у тому числі за кордоном, адже їхні подружні стосунки з відповідачем перестали існувати через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини.

Між сторонами втрачено всі фізичні та духовні зв`язки. За таких обставин позивачка дійшла висновку, що розлучення це єдиний вихід для неї та відповідача побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сім`ю для їх спільного сина.

З наведених вище підстав позивачка вважає, що збереження сім`ї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим, оскільки їх сім`я фактично розпалась. Позивачка вважає, що причини, які спонукають її наполягати на розірвані шлюбу є обґрунтованими, оскільки подальше спільне життя з відповідачем як подружжя неможливе.

На підставі викладеного просив суд розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 21 травня 2021 року Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 258.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду від 31 березня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

На виконання ухвали суду від 31 березня 2025 року представником позивачки 06 травня 2025 року подано до суду заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Електронний примірник ухвали суду про відкриття провадження доставлений до електронного кабінету представника позивача 13 травня 2025 року.

Копія зазначеної ухвали направлена на адресу позивача, яка зазначена у позовній заяві засобами поштового зв`язку Акціонерного товариства «Укрпошта».

Як вбачається із довідки Акціонерного товариства «Укрпошта» ф. 20 ухвала про відкриття провадження та копія позовної заяви, яка направлялась відповідачу за адресою місця його реєстрації, повернута до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 дійшов висновку про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.

Близькі за змістом висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17, постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б.

Позивачка, її представник до суду додаткових заяв, пояснень не подавали, відповідач не використав право подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Вирішуючи питання про те, чи не суперечить визнання позову закону, визначаючи наявність підстав для ухвалення рішення, суд дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно із ст. 3 Сімейного Кодексу України (далі СК України), сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч.2 ст. 36, 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Отже, шлюб має добровільний характер, ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Незгода будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.

Стаття 112 СК України визначає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що 21 травня 2021 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 258. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини « ОСОБА_5 ».

У шлюбі народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 зазначила, що вони з відповідачем проживали у спільному шлюбі до 2025 року, вели спільне господарство та намагалась побудувати міцні сімейні відносини. Упродовж останніх майже трьох місяців вона із сином проживають окремо, у тому числі за кордоном, адже їхні подружні стосунки з відповідачем перестали існувати через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини. У зв`язку з наведеним, вважає, що вони з відповідачем не можуть як сім`я разом виконувати сімейні обов`язки. Між ними втрачено всі фізичні та духовні зв`язки. За таких обставин позивач дійшла висновку, що розлучення це єдиний вихід для неї та відповідача побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сім`ю їх спільного сина.

Вважає, що збереження сім`ї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим, оскільки їх сім`я фактично розпалась. Вважає, що причини, які спонукають її наполягати на розірвані шлюбу є обґрунтованими, оскільки подальше спільне життя з відповідачем як подружжя неможливе.

05 червня 2025 року Вх. № 28361 відповідач подав до суду заяву у якій зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 визнає в повному обсязі та час на примирення просив не надавати.

Суд, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних відносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаємопорозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Враховуючи, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, дійшов висновку проте, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Позивачка не заявляла вимогу щодо відновлення прізвища.

Відтак, враховуючи, що питання про вибір прізвища після розірвання шлюбу залежить від волевиявлення особи, яка його змінила, у зв`язку з реєстрацією шлюбу, за відсутністю відповідного клопотання, суд не може вирішувати таке питання у цій справі.

Щодо розподілу судових витрат

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову.

ОСОБА_1 за подачу позову сплатила судовий збір у розмірі 1 211,20 грн, що підтверджується квитанцією № 1 від 20 березня 2025 року.

Таким чином, враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги, суд вважає за необхідне повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків від загального розміру судового збору сплаченого нею при подачі позову у розмірі 605,60 грн, іншу частину у розмірі 605,60 грн стягнути з відповідача на користь позивачки.

Керуючись ст. ст. 105, 109, 110, 112114 СК України, ст. 4, 7, 10, 13, 81, 141, 142, 206, 247, 263265, 272, 273, 274, 354, 355 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 21 травня 2021 року Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 258 розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 коп.

Повернути з Державного бюджету України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області ОСОБА_1 50 відсотків судового збору 605 (шістсот п`ять) гривень 60 коп, сплаченого нею при подачі позову згідно з квитанцією від 20 березня 2025 року № 1, за реквізитами: ГУК у Київ.обл/Броварська міс/22030101; ; Рахунок отримувача: UA0010784; Призначення платежу: *;101; НОМЕР_1 ;22030101; ОСОБА_1 , Судовий збір, за позовом ОСОБА_1 , Броварський міськрайонний суд Київської області, на суму 1 211,20 грн.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складений 25 червня 2025 року.

Суддя Н.М. Гізатуліна