КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/7238/2025
справа №757/6187/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Верланова С.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 24 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Захарчук С.С., дата складення повного рішення 24 грудня 2024 року,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - головного лікаря закладу охорони здоров`я Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпульс +», керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Медлюкс+» про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову вказує, що 24 жовтня 2023 року та 07 листопада 2023 року нею головному лікарю закладу охорони здоров`я ТОВ "ІМПУЛЬС+", керівнику ТОВ "МЕДЛЮКС+" ОСОБА_2. надіслано лист із запитом на надання медичної інформації.

Лист із запитом на надання медичної інформації з номером відправлення 368 вручений за довіреністю 10 листопада 2023 року, що підтверджується квитанцією про відправлення та інформацією із сайту Укрпошти.

У вказаному запиті зазначено, що 12 липня 2023 року на адресу АДРЕСА_1 викликано у диспетчерській службі закладів охорони здоров`я ТОВ "ІМПУЛЬС+" та ТОВ «МЕДЛЮКС+» швидку допомогу для надання медичної допомоги позивачці, просила надати інформацію, а саме: засвідчену в установленому порядку медичну документацію, у якій відображено інформацію щодо надання працівниками зазначених закладів охорони здоров`я медичних послуг ОСОБА_1 , зокрема:

- копію форми первинної медичної облікової документації № 109/о "Картка виклику швидкої медичної допомоги";

- копію форми первинної медичної облікової документації № 110/о "Карта виїзду швидкої медичної допомоги" із зазначення прізвища, ім`я та по батькові осіб, які прибули на виклик;

- копію форми первинної медичної облікової документації № 114/о "Супровідний листок. Талон до супровідного листка";

- копію форми первинної медичної облікової документації № 115/о "Журнал запису звернень про невідкладну медичну допомогу";

- копію будь-якої іншої інформації медичного характеру, яка міститься у системі щодо позивачки.

Вказує, що станом на 05 лютого 2024 року відповідь на лист з медичним запитом на її адресу не надходила.

Отже, відповідачем порушується право позивачки на доступ до медичної інформації щодо себе, гарантоване статтями 32 та 34 Конституції України, статтею 285 ЦК України, статтею 39 Закону України "Про Основи законодавства України про охорону здоров`я", статтями 2, 8, 16 Закону України "Про захист персональних даних".

Стверджує, що внаслідок порушення прав позивачки, останній завдано моральну шкоду, розмір якої оцінює у 12 000 гривень, виходячи із розрахунку 3 000,00 гривень за кожний місяць очікувань та переживання.

16 червня 2024 року позивачкою подано уточнену редакцію позовної заяви, у якій вказано, що розмір завданої моральної шкоди оцінює у 40 000,00 гривень.

Мотивуючи наведеним, просить:

- визнати протиправними дії ОСОБА_2 головного лікаря закладу охорони здоров`я ТОВ «Імпульс +», ТОВ «Медлюкс», які полягають у відмові в наданні інформації на медичний запит;

- зобов`язати уповноважених осіб закладів охорони здоров`я ТОВ "ІМПУЛЬС+" та ТОВ "МЕДЛЮКС+" надати повну та достовірну інформацію на запит, а саме засвідчені в установленому порядку медичну документацію, у якій відображено інформацію щодо надання працівниками закладів охорони здоров`я ТОВ «Імпульс +», ТОВ «Медлюкс» медичних послуг ОСОБА_1 12 липня 2023 року, зокрема:

- копію форми первинної медичної облікової документації № 109/о "Картка виклику швидкої медичної допомоги";

- копію форми первинної медичної облікової документації № 110/о "Карта виїзду швидкої медичної допомоги" із зазначення прізвища, ім`я та по батькові осіб, які прибули на виклик;

- копію форми первинної медичної облікової документації № 114/о "Супровідний листок. Талон до супровідного листка";

- копію форми первинної медичної облікової документації № 115/о "Журнал запису звернень про невідкладну медичну допомогу";

- копію будь-якої іншої інформації медичного характеру, яка міститься у системі щодо позивачки;

- стягнути із закладів охорони здоров`я ТОВ "ІМПУЛЬС+" та ТОВ "МЕДЛЮКС+" на користь позивачки моральну шкоду у розмірі 40 000,00 гривень;

- стягнути судові витрати з оплати судових зборів у сум і 3633,60 грн.

2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 24 грудня 2024 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 , головного лікаря закладу охорони здоров`я товариства з обмеженою відповідальністю «Імпульс +», керівника товариства з обмеженою відповідальністю «Медлюкс+» надати відповідь на запит ОСОБА_1 від 23 жовтня 2023 року.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , головного лікаря закладу охорони здоров`я товариства з обмеженою відповідальністю «ІМПУЛЬС+», керівника товариства з обмеженою відповідальністю «МЕДЛЮКС+» судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Задовольнивши частково позов, суд вказав, що запит про надання інформації був надісланий на адресу реєстрації ТОВ «Імпульс +» засобами поштового зв`язку та отримано одержувачем за довіреністю 10 листопада 2023 року.

Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 надав відповідь на заяву від 23 жовтня 2023 року відповідачем не надано.

Таким чином, урахувавши норми статті 15 Закону України «Про звернення громадян», суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зобов`язання ОСОБА_2 , головного лікаря закладу охорони здоров`я ТОВ «Імпульс +», керівника ТОВ «Медлюкс» надати відповідь за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 23 жовтня 2023 року.

Відмовивши у стягненні моральної шкоди, суд першої інстанції вказав, що позивачкою не надано суду доказів на підтвердження фактів наявності моральної шкоди, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини відповідача у її заподіянні.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм матеріального права, порушення принципу змагальності, порушення норм процесуального права.

Зазначає, що позивачкою подано запит відповідно до Закону України «Про захист персональних даних» (статті 8, 16) та спеціального законодавства про медичну інформацію (стаття 39 Основ законодавства України про охорону здоров`я), оскільки вимагала відповідні персональні дані, що належать до конфіденційної медичної інформації про позивачку як пацієнта.

Тому, посилання суду лише на положення Закону України "Про звернення громадян" є помилковим та призвело до неповного з`ясування обставин справи.

Стверджує, що оцінка судом обставин справи мала базуватись на спеціальних нормах, проте суд переважно посилається на Закон України "Про звернення громадян", що, за твердженням скаржниці, спотворює правову природу запиту.

Суд не врахував положення статі 1167 ЦК України, оскільки саме бездіяльність відповідачів призвела до завдання душевних страждань внаслідок порушення прав позивачки на інформацію.

В обґрунтування порушень норм матеріального права вказує, що позивачкою подано уточнену позовну заяву, у якій вказала, що розмір моральної шкоди становить 40 000,00 гривень, що була фактично проігнорована судом першої інстанції.

Судом не надано оцінку доказам телефонних розмов, з яких убачається, що відповідачі вводили позивачку в оману.

Вказує на неправильний розподіл судових витрат за результатами розгляду справи у суді першої інстанції.

Вказує, що зміст доданих позивачкою доказів підтверджує факт умисної бездіяльності відповідачів, що підтверджує факт завдання моральної шкоди.

Зазначає, що внаслідок постійного нервового напруження та стабілізації власного фізичного стану в період з листопада 2023 року до липня 2024 року позивачка вимушено придбала низку відновлювальних засобів (вітаміни, імуномодулятори та препарати для відновлення нормального стану організму).

Неотримання повної медичної інформації від відповідачів безпосередньо призвело до того, що позивачка змушена була самостійно компенсувати свій погіршений стан організму та нервової системи за допомогою придбаних відновлювальних засобів. Це вказує на причинно-наслідковий зв`язок між протиправною умисною бездіяльністю відповідачів та моральними стражданнями позивачки.

В апеляційній скарзі просить суд прийняти та долучити до матеріалів справи копії чеків з аптек та інтернет-магазину «iHerb», які додатково підтверджують вимушені витрати на придбання відновлювальних засобів (вітамінів, імуномодуляторів, заспокійливих препаратів тощо). Дані чеки безпосередньо свідчать про моральні страждання, зумовлені тривалим станом невизначеності та стресу через ненадання повної інформації про проведені 12 липня 2023 року медичні втручання.

В обґрунтування поважності неподання цих доказів раніше посилається на встановлений в Україні воєнний стан та постійні обстріли, що призвели до відсутності світла та перебоїв з доступом до інтернет-ресурсів у районі, де проживає позивачка. Саме через ці обставини позивачка не мала фізичної можливості своєчасно отримати доступ до особистого акаунта «iHerb» та до акаунту мережі аптек, переглянути та зберегти чеки, щоб долучити їх до позовної заяви.

Мотивуючи наведеним, просить суд:

- рішення Подільського районного суду м. Києва від 24 грудня 2024 року у справі №757/6187/24 скасувати;

- врахувати, що суд першої інстанції помилково застосував Закон України «Про звернення громадян» замість спеціального законодавства («Про захист персональних даних», «Про Основи законодавства України про охорону здоров`я»), чим порушив права як суб`єкта персональних даних та пацієнта;

- долучити матеріалів справи докази (чеки з аптек та з «iHerb»);

- ухвалити рішення, яким повністю задовольнити уточнені позовні вимоги;

- стягнути з відповідачів моральну шкоду в загальній сумі 40000 грн;

- врахувати всю сплачену суму судових зборів у розмірі 3633,60 грн та стягнути її з відповідачів пропорційно до задоволених вимог, включно із витратами на подачу апеляційної скарги.

4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

5. Позиція учасників справи.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції позивачка ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримала, просила суд її задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки не повідомляли.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.

6. Позиція суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

7. Фактичні обставини справи, установлені судом.

З матеріалів справи убачається, що 24 жовтня 2023 року ОСОБА_1 до головного лікаря ТОВ «Імпульс +» ОСОБА_2. засобами поштового зв`язку направлено запит про надання інформації. У поданому запиті просила засвідчену в установленому порядку медичну документацію, у якій відображено інформацію щодо надання працівниками зазначених закладів охорони здоров`я медичних послуг ОСОБА_1 , зокрема:

- копію форми первинної медичної облікової документації № 109/ "Картка виклику швидкої медичної допомоги";

- копію форми первинної медичної облікової документації № 110/ "Карта виїзду швидкої медичної допомоги" із зазначення ПБ осіб, які прибули на виклик;

- копію форми первинної медичної облікової документації № 114/ "Супровідний листок. Талон до супровідного листка";

- копію форми первинної медичної облікової документації № 115/ "Журнал запису звернень про невідкладну медичну допомогу";

- копію будь-якої іншої інформації медичного характеру, яка міститься у системі щодо позивачки (а.с. 11-12).

Вказаний запит про надання інформації надіслано на адресу реєстрації ТОВ «ІМПУЛЬС +» засобами поштового зв`язку, що підтверджується даними квитанцій від 07 листопада 2023 року, відповідно до яких лист із запитом про надання інформації зареєстрований в системі Укрпошти під номером 368 (а.с. 19)

Відповідно до трекінгу відправлень Укрпошти, відправлення за номером 368 вручено одержувачу за довіреністю 10 листопада 2023 року (а.с. 20-21).

Відповідно до відповіді з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 442947 від 09.02.2024 ОСОБА_2. є керівником та головним лікарем ТОВ «ІМПУЛЬС+» (а.с. 46).

8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.

Задовольнивши вимоги в частини зобов`язання відповідача надати відповідь на запит, суд першої інстанції керувався тим, що відповідно до частин 1, 3, 4 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд помилково не застосував спеціальне законодавство, не впливають на висновки суду про задоволення позову в цій частині.

Статтею 39 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» унормовано, що пацієнт, який досяг повноліття, має право на отримання достовірної і повної інформації про стан свого здоров`я, у тому числі на ознайомлення з відповідними медичними документами, що стосуються його здоров`я.

Законом України «Про захист персональних даних» врегульовано правові відносини, пов`язані із захистом і обробкою персональних даних.

Зокрема, статтею 8 Закону України «Про захист персональних даних» визначено права суб`єкта персональних даних, а саме:

1. Особисті немайнові права на персональні дані, які має кожна фізична особа, є невід`ємними і непорушними.

2. Суб`єкт персональних даних має право:

1) знати про джерела збирання, місцезнаходження своїх персональних даних, мету їх обробки, місцезнаходження або місце проживання (перебування) володільця чи розпорядника персональних даних або дати відповідне доручення щодо отримання цієї інформації уповноваженим ним особам, крім випадків, встановлених законом;

2) отримувати інформацію про умови надання доступу до персональних даних, зокрема інформацію про третіх осіб, яким передаються його персональні дані;

3) на доступ до своїх персональних даних;

4) отримувати не пізніш як за тридцять календарних днів з дня надходження запиту, крім випадків, передбачених законом, відповідь про те, чи обробляються його персональні дані, а також отримувати зміст таких персональних даних;

5) пред`являти вмотивовану вимогу володільцю персональних даних із запереченням проти обробки своїх персональних даних;

6) пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними;

7) на захист своїх персональних даних від незаконної обробки та випадкової втрати, знищення, пошкодження у зв`язку з умисним приховуванням, ненаданням чи несвоєчасним їх наданням, а також на захист від надання відомостей, що є недостовірними чи ганьблять честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи;

8) звертатися із скаргами на обробку своїх персональних даних до Уповноваженого або до суду;

9) застосовувати засоби правового захисту в разі порушення законодавства про захист персональних даних;

10) вносити застереження стосовно обмеження права на обробку своїх персональних даних під час надання згоди;

12) знати механізм автоматичної обробки персональних даних;

13) на захист від автоматизованого рішення, яке має для нього правові наслідки.

Статтею 16 Закону України «Про захист персональних даних» унормовано порядок доступу до персональних даних, а саме:

1. Порядок доступу до персональних даних третіх осіб визначається умовами згоди суб`єкта персональних даних на обробку цих даних, наданої володільцю персональних даних, або відповідно до вимог закону. Порядок доступу третіх осіб до персональних даних, які перебувають у володінні розпорядника публічної інформації, визначається Законом України "Про доступ до публічної інформації", крім даних, що отримує від інших органів центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову та бюджетну політику, під час здійснення верифікації та моніторингу державних виплат.

2. Доступ до персональних даних третій особі не надається, якщо зазначена особа відмовляється взяти на себе зобов`язання щодо забезпечення виконання вимог цього Закону або неспроможна їх забезпечити.

3. Суб`єкт відносин, пов`язаних з персональними даними, подає запит щодо доступу (далі - запит) до персональних даних володільцю персональних даних.

4. У запиті зазначаються:

1) прізвище, ім`я та по батькові, місце проживання (місце перебування) і реквізити документа, що посвідчує фізичну особу, яка подає запит (для фізичної особи - заявника);

2) найменування, місцезнаходження юридичної особи, яка подає запит, посада, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка засвідчує запит; підтвердження того, що зміст запиту відповідає повноваженням юридичної особи (для юридичної особи - заявника);

3) прізвище, ім`я та по батькові, а також інші відомості, що дають змогу ідентифікувати фізичну особу, стосовно якої робиться запит;

4) відомості про базу персональних даних, стосовно якої подається запит, чи відомості про володільця чи розпорядника персональних даних;

5) перелік персональних даних, що запитуються;

6) мета та/або правові підстави для запиту.

5. Строк вивчення запиту на предмет його задоволення не може перевищувати десяти робочих днів з дня його надходження.

Протягом цього строку володілець персональних даних доводить до відома особи, яка подає запит, що запит буде задоволено або відповідні персональні дані не підлягають наданню, із зазначенням підстави, визначеної у відповідному нормативно-правовому акті.

Запит задовольняється протягом тридцяти календарних днів з дня його надходження, якщо інше не передбачено законом.

6. Суб`єкт персональних даних має право на одержання будь-яких відомостей про себе у будь-якого суб`єкта відносин, пов`язаних з персональними даними, за умови надання інформації, визначеної у пункті 1 частини четвертої цієї статті, крім випадків, установлених законом.

Висновок суду про зобов`язання відповідача ОСОБА_2 надати відповідь на запит позивачки ґрунтується на тому, що відповідачем порушено право позивачки на отримання запитуваної інформації, тобто, задовольнивши вимогу позову в цій частині суд підтвердив право позивачки на отримання персональних даних, отже, доводи апеляційної скарги в частині неправильного застосування норм матеріального права відхиляються апеляційним судом.

Твердження скаржниці про те, що посилання суду лише на положення Закону України "Про звернення громадян" призвело до неповного з`ясування обставин справи, відхиляється апеляційним судом, оскільки судом першої інстанції правильно установлено обставини, що мають значення для вирішення справи, зокрема, направлення позивачкою запиту на інформацію, отримання такого звернення відповідачем та ненадання відповіді на це звернення. Установивши наведені обставини, судом ухвалено про зобов`язання відповідача усунути порушення шляхом надання відповіді на запит.

Такий спосіб захисту є ефективним та достатнім, оскільки він забезпечує поновлення порушеного права.

Щодо вимоги позову про визнання дій протиправними, колегія суддів зазначає, що визнання дій протиправними може бути необхідним, якщо задовольняється вимога про відшкодування збитків, завданих протиправними діями, або про припинення протиправних дій. Якщо ж мова йде лише про зобов`язання вчинити певні дії для відновлення порушеного права, то констатація протиправності є зайвою, оскільки не впливає на результат справи.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд зазначає про таке.

Згідно статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Тобто, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Звертаючись із вимогами про відшкодування моральної шкоди, позивачка вказувала на те, що внаслідок тривалого неотримання запитуваної інформації відчула страх за своє здоров`я, виникло почуття тривоги, що негативно впливає на психологічний стан та самопочуття, а витрачений час, введення в оману та навмисне затягування відповіді викликає додаткові моральні страждання. Моральну шкоду оцінює у розмірі 3000 грн за кожний місяць очікування та переживання.

Аналізуючи наведені вище положення законодавства з урахуванням обставин справи, апеляційний суд зазначає, що сам факт ненадання відповіді на запит щодо отримання інформації не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з відповідача моральної шкоди.

Тобто, сам лише факт порушення прав позивачки на отримання відповіді не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки спричинення моральної шкоди має бути обов`язково аргументовано із зазначенням доказів на підтвердження факту інтенсивності переживань, які сягнули рівня страждань.

Однак, позивачкою таких доказів суду не надано, отже судом першої інстанції зроблено правильний висновок про відмову в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди у зв`язку із недоведеністю.

Виходячи із доводів скаржниці в апеляційній скарзі, колегія суддів уважає їх недостатніми та позивачкою не доведено наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди.

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги в тій частині, що судом не враховано заяву позивачки від 13 червня 2024 року, згідно якої нею збільшено розмір відшкодування моральної шкоди з 12 000 грн до 40 000 грн.

Разом з тим, ураховуючи, що судом установлено відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди у зв`язку із недоведеністю її спричинення, наведене на висновки суду не впливає.

Посилання скаржниці на телефонні розмови як доказ спричинення моральної шкоди відхиляються апеляційним судом, оскільки такі не містять даних, на підставі яких суд встановлює обставини (факти), які мають значення для вирішення справи.

До апеляційної скарги позивачкою подано додаткові докази, а саме чеки з аптек.

Апеляційним судом з метою дотримання завдань цивільного судочинства, повного і всебічного дослідження обставин справи, клопотання про прийняття додаткових доказів задоволено, про що постановлено ухвалу, занесену до протоколу судового засідання, та такі чеки колегією суддів досліджено.

Разом з тим, дані вказаних чеків з аптек не мають доказового навантаження у цій справі, оскільки не містять інформацію про придбання конкретних медичних препаратів, а також даних про те, що такі витрати були здійсненні у зв`язку з погіршенням здоров`я внаслідок неотримання відповіді на запит щодо надання інформації.

Окрім того, до апеляційної скарги ОСОБА_1 додано клопотання про допит свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що згадані особи були присутні 12 липня 2023 року під час виклику співробітників закладу охорони здоров`я. Ці особи, згідно доводів позивачки, можуть підтвердити, що саме робили працівники закладу охорони здоров`я під час виклику.

Відповідно до частин 1, 2 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно частин 1, 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 90 ЦПК України показання свідка ? це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

Установлено, що предметом цього спору є визнання протиправним дій закладу охорони здоров`я щодо ненадання відповіді, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди.

Ураховуючи наведене, підстави та предмет цього позову, колегія суддів відмовила у задоволенні клопотання про допит як свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , про що постановлена ухвала, занесена до протоколу судового засідання, з огляду на те, що обставини, про які відомо вказаним особам, не стосуються предмету доказування у цій справі.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Із змісту оскаржуваного рішення убачається, що судом задоволено одну вимогу немайнового характеру (про зобов`язання вчинити дії).

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 3 статті 6 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб в 2024 році становить 3028 грн, таким чином 0,4 розміру цієї суми становить 1211,20 грн.

Установлено, що у 2024 році до суду звернулася ОСОБА_1 із позовом, в якому просила:

- визнати протиправними дії уповноважених осіб, зокрема, головного лікаря закладу охорони здоров`я ТОВ "ІМПУЛЬС+", керівника ТОВ "МЕДЛЮКС+", ОСОБА_2 щодо ненадання відповіді на запит щодо надання медичної інформації від 23 жовтня 2023 року, відправлений поштою 07 листопада 2023 року;

- зобов`язати уповноважених осіб закладів охорони здоров`я ТОВ "ІМПУЛЬС+" та ТОВ "МЕДЛЮКС+" надати повну та достовірну інформацію на запит;

- стягнути із закладів охорони здоров`я ТОВ "ІМПУЛЬС+" та ТОВ "МЕДЛЮКС+" по користь позивачки моральну шкоду у розмірі 40 000,00 гривень.

Отже, позивачкою заявлено дві немайнові вимоги (визнання протиправними дії та зобов`язати вчинити дії) та одну майнову (стягнення моральної шкоди).

Із змісту оскаржуваного рішення убачається, що суд першої інстанції зробив висновок про задоволення однієї вимоги немайнового характеру.

Отже, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України суд першої інстанції суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивачки 1 211,20 гривень пропорційно розміру задоволених вимог.

Сплата позивачкою судового збору у загальному розмірі 3 633,60 гривень не є підставою для стягнення усієї суми, ураховуючи те, що лише одна позовна вимога із трьох заявлених задоволена.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 24 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 02 липня 2025 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді С.М. Верланов

В.В. Соколова