Справа № 538/1765/24
Провадження № 2/538/79/25
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 червня 2025 року м. Лохвиця
Лохвицький районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Цімботи Л.Г., за участю секретаря судового засідання Криворучко В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лохвиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа нотаріус Першої Лохвицької державної нотаріальної контори про визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом,
в с т а н о в и в:
Ухвалою судді від 19.09.2024 провадження у вказаній справі відкрито та ухвалено розглядати її за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 15.01.2025 підготовче провадження у вказаній справі було закрито, і справу призначено до судового розгляду по суті.
Позивач та представник позивача у судовому засіданні позов підтримали, суду пояснили обставини, викладені в ньому.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що вцілому не заперечує проти того, щоб в судовому порядку визнати за позивачкою право власності на частину спадкового майна, що залишилося після смерті ОСОБА_4 , підтвердила, що дійсно оригінали правовстановлюючих документів знаходяться у неї, вона їх обов`язково надасть нотаріусу , коли матиме фінансову можливість, щоб переоформити свою частині у спадщині, наразі такої можливості вона не має; крім того, повідомила, що до складу спадщини входить також і заборгованість ОСОБА_4 перед банком
Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні також вважала, що позивач, відповідач ОСОБА_2 та вона, як дочка спадкоємця, мають право на спадщину по 1/3 частині за кожною.
Третя особа в судове засідання не з`явилась, в листі до суду просила справу розглядати за її відсутності.
Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_2 (а.с.7).
Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,вбачається, що його батьком записаний ОСОБА_5 , матір`ю - ОСОБА_6 (а.с. 9).
З свідоцтва про шлюб вбачається, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 11.12.1986 року зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 118, прізвище після державної реєстрації шлюбу дружини " ОСОБА_7 " (а.с. 8).
З довідки Лохвицької міської ради від 04.07.2023 ро, виданої ОСОБА_2 , встановлено, що в АДРЕСА_1 , був зареєстрований та проживав її чоловік ОСОБА_4 , 1966 року народження та по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . На день смерті ОСОБА_4 також були зареєстровані: дружина ОСОБА_2 , 1973 року народження (а.с.10).
Згідно довідки відділу № 2 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 15.03.2024 № 1154/15-24 вбачається, що згідно архівних даних інформація щодо видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку розташовану у АДРЕСА_1 , на прізвище ОСОБА_4 відсутня (а.с.6).
З довідки КП "Лубенське МБТІ" від 01.07.2024 № 1288 встановлено, що станом на 31.12.2012 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано в КП "Лубенське МБТІ" в книзі № 3 реєстровий № 609 за ОСОБА_4 , в цілому згідно Договору дарування посвідченого державним нотаріусом Лохвицької державної нотаріальної контори 04.06.1996 року за реєстровим № 881 (а.с.11).
На виконання вимог ухвали від 18.11.2024 нотаріус Першої лохвицької державної нотаріальної контри надала копію спадкової справи заведеної 19.07.2023 № 102/2024 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 (а.с.51-75).
Згідно довідки АТ КБ "ПриватБанк" від 17.12.2024 встановлено, що ОСОБА_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , станом на 17.12.2024 має заборгованість перед АТ КБ "ПриватБанк" в сумі 18 151,66 грн (а.с.85).
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав
на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом унесення відповідних відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно з ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.
У ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно з положеннями ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися в момент його смерті.
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (ст. 1220 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261- 1265 цього Кодексу(ст. 1223 ЦК України).
Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Згідно з абзацами другим та третім п. 23 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування`від 30.05.2008№ 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
За змістом положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.
Проте згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).
За змістом ч.ч. 3, 4 ЦПК України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень; суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Питання допустимості доказів урегульовано в ст. 78 ЦПК України. За змістом наведеної норми суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Водночас, позивач в позовній заяві та в судовому засіданні стверджувала, що вона є матір`ю померлого, проте такий факт не підтверджено документально, та до позову не долучено доказу, який відповідає положенням ст. 78 ЦПК України , а саме документ, який би підтверджував факт родинних відносин між позивачкою та померлим ОСОБА_4 , а саме зміну прізвища матері померлого " ОСОБА_6 " на прізвище " ОСОБА_9 ".
Крім того, позивачкою до позовної заяви не додано оригіналів документів на житловий будинок та на транспортний засіб.
Обов`язок позивача подати докази чи клопотання про їх витребування разом з позовною заявою, визначений статтею 83 ЦПК України, не залежить від обізнаності позивача з позицією відповідача по справі.
Судом під час проведення підготовчого провадження при призначенні справи до судового розгляду вирішено усі питання, передбачені ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в тому числі питання про витребування доказів, однак ні позивач, ні представник позивача не заявляли клопотання про витребування саме оригіналів документів на житловий будинок та на транспортний засіб, які є предметом доказування, ні під час підготовчого провадження, ні під час судового розгляду справи по суті на відповідній стадії згідно ч. 3 ст. 241 ЦПК України.
Тоді як ч. 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відсутність відповідного клопотання про витребування оригіналів, тобто не вчинення такої процесуальної дії зі сторони позивача та її представника, позбавило суд можливість встановити достеменно фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, в т.ч. даних належності померлому відповідного будинковолодіння та транспортного засобу, їх вартості (тобто ціни позову), та вирішення питання можливого призначення експертизи.
Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).
Відповідачами у справі про визнання права власності в порядку спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Також є неналежним способом захисту є вимога позивача про визнання права власності, в тому числі і за відповідачами (по 1/3 частці відповідно за кожною), оскільки такий спосіб захисту права не є ефективним, не відповідає змісту відповідного права та інтересу позивача, характеру його порушення та по суті стосується не самого позивача, а інших осіб.
Аргумент представника позивача, що відповідач ОСОБА_2 у відзиві на позов та в судовому засіданні, як і відповідач ОСОБА_3 , фактично визнали позов, а відтак має бути ухвалено рішення про задоволення позову, суд до уваги не бере, оскільки застосування ч. 4 ст. 206 ЦПК України можливе лише за умови наявності для того підстав, натомість як зазначено було вище стороною позивача не було надано належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження складу спадкового майна, і не було заявлено відповідного клопотання про їх витребування.
Зважаючи на наведене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог в заявлених межах та про відсутність існування правових підстав для їх задоволення.
Керуючись ст.ст. 13, 18, 81, 83, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа нотаріус Першої Лохвицької державної нотаріальної контори про визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку передбаченому п.15.5) Перехідних положень ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя Лохвицького
районного суду Людмила ЦІМБОТА