Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 червня 2025 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Чернової Н.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Нестеренко К.А. .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Криворізької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів користування земельною ділянкою комунальної власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Криворізька міська рада звернувся до суду з позовом до відповідача до ОСОБА_1 в якому просить суд стягнути безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :06:052:0013, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.01.2023 року до 31.12.2023 року в розмірі 75 378,56 грн., посилаючись на фактичне користування вказаною земельною ділянкою відповідачем без належного правового оформлення, що позбавило власника землі права отримання доходу у вигляді орендної плати.

В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що земельна ділянка площею 0,0909 га. з кадастровим номером :06:052:0013, яка розташована на АДРЕСА_1 , та в силу Закону віднесена до комунальної власності територіальної громади міста Кривого Рогу, є, сформованою з 25.09.2012 року, як то підтверджує витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 31.10.2024 №HB-024. Разом з тим, як то підтверджують відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться об`єкт нерухомого майна окремо розташована одноповерхова будівля (реєстраційний номер майна - 9780785) площею основи 500,3 кв.м., яка на праві приватної спільної часткової власності з 10.08.2009 належить: ОСОБА_1 у розмірі 86/100 частки, ОСОБА_2 у розмірі 14/100 частки. За змістом частини першої статті 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Нерухоме майно нерозривно пов`язане із земельною ділянкою, на якій воно знаходиться, і переміщення такого майна неможливе без його знецінення, а тому використання нерухомого майна, які належать Відповідачу, неможливе без відповідної земельної ділянки. Наведена правова норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. А тому, у зв`язку з користуванням Відповідачем нежитловою нерухомістю, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , презюмується користування усією спірною земельною ділянкою (правовий висновок викладений в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 922/1646/20). Слід відзначити, що Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у постанові від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20 дійшов висновку, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташоване. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими. З урахуванням викладеного ОСОБА_1 є фактичним користувачем земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з 10.08.2009 з моменту набуття права власності на нерухоме майно, розміщене на вказаній земельній ділянці, та відповідно повинен був належним чином оформити таке право користування протягом всього строку її користування. Проте, використання земельної ділянки без належного правового оформлення у спірний період позбавило Криворізьку міську раду, як власника землі, права отримувати від цієї ділянки дохід у розмірі орендної плати. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Стаття 14 ЦК України також визначає, що цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства. У даному випадку в межах статті 1212 ЦК України. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набута або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Аналіз указаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали. Зі змісту глави 15, статей 120, 125 ЗК України та положень статті 1212 ЦК України випливає, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформленого права на цю ділянку (без укладеного договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондиційними. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), від 20.11.2018 y справі № 922/3412/17 (провадження №12-182гс18) та від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19). Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника земельної ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України. Такі висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 04.12.2019 в справі №917/1739/17, від 23.05.2018 в справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 в справі №922/3412/17. За таких обставин, у період користування спірною земельною ділянкою відповідач мав сплачувати власнику земельної ділянки Криворізькій міській раді відповідну плату. Проте, протягом спірного періоду ОСОБА_1 така плата не здійснювалась, що призвело до не надходження коштів до бюджету Криворізької міської територіальної громади, чим порушено майнові права останнього. Так, за офіційною інформацією Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, ОСОБА_1 податкові зобов`язання з плати за спірну земельну ділянку не декларував та не сплачував. А отже, відповідач як фактичний користувач земельної ділянки з кадастровим номером :06:052:0013, що без достатньої правової підстави за рахунок Криворізької міської ради зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею на рівні орендної плати за період з 01.01.2023 до 31.12.2023, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки (позивачу) на підставі частини першої статті 1212 ЦК України пропорційно його частки у праві власності на нерухомість, що у свою чергу відповідає правовій позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 16.06.2021 у справі №922/1646/20, на підставі ст. 1212 ЦК України, виходячи з наведеного у тексті позовної заяви розрахунку, позивач просить вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 24 грудня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання сторони не з`явилися.

Представник позивача Скляр Н.М. подала до суду заяву в якій просить справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 подав заяву в якій просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги не визнає, просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Ураховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та частини другої статті 247 ЦПК України, суд вважає можливим закінчити розгляд справи у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Як установлено судом, земельна ділянка площею 0,0909 га. з кадастровим номером :06:052:0013, яка розташована на АДРЕСА_1 , та в силу Закону віднесена до комунальної власності територіальної громади міста Кривого Рогу, є, сформованою з 25.09.2012 року, як то підтверджує витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 31.10.2024 №HB-024. (а.с. 11-16).

Відповідно до відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно, за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться об`єкт нерухомого майна окремо розташована одноповерхова будівля (реєстраційний номер майна - 9780785) площею основи 500,3 кв.м., яка на праві приватної спільної часткової власності з 10.08.2009 належить: ОСОБА_1 у розмірі 86/100 частки, ОСОБА_2 у розмірі 14/100 частки. (а.с. 19).

Рішенням Криворізької міської ради від 26.05.2021 року №523, яке набрало чинності 01.01.2022 року затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Кривого Рогу. (а.с. 20).

Рішенням Криворізької міської ради від 26.05.2021 року №506, встановлено ставки плати на землю та пільги зі сплати податку на території м. Кривого Рогу , яким установлено, у тому числі, ставки земельного податку та ставки орендної плати за землю в залежності від цільового призначення земельної ділянки згідно з Класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженою Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 року №548, та яке набуло чинності 01.01.2022 року. (а.с. 21).

За даним витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 31.10.2024 року №НВ-024, цільове призначення земельної ділянки, що використовується відповідачем за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :06:052:0013 віднесена до секції 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що відповідає розміру ставки орендної плати- 1,2 % від нормативної грошової оцінки земель міста.

Частиною 1 статті 134 Земельного кодексу України визначено, що земельні ділянки державної чи комунальної власності продаються або передаються в користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) окремими лотами на конкурентних засадах (на земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Крім того, ч. 2 цієї статті передбачено, що не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі, зокрема, розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 був обізнаний про користування спірною земельною ділянкою без достатньої правової підстави з моменту набуття права власності на об`єкт нерухомості, що розташований на спірній земельній ділянці.

Відповідно до вимог ст.21 Закону України «Про оренду землі» та п.14.1.136 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

За приписами ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

За частиною 286.6. статті 286 Податкового кодексу України за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб:

1) у рівних частинах якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності;

3) пропорційно належній частці кожної особи якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

За правовим висновком Верховного Суду, викладеному в постанові від 17.08.2022 у справі №922/1646/20 «Верховний Суд вважає обгрунтованим та правомірним застосування судами попередніх інстанцій пункту 286.6 статті 286 Податкового кодексу України за аналогією у спірних правовідносинах та дійшов висновку, що розрахувати суми безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою для кожної з кількох осіб пропорційно їх часткам у праві власності на нерухомість, яка знаходиться на такій земельній ділянці, можливо, а тому розрахунок позовних вимог, який містить у собі саме такий алгоритм, не суперечить вимогам закону, є раціональним та справедливим».

Разом з цим, згідно з ч. 1 ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

За змістом пункту 4 частини 3 ст.1212 Цивільного кодексу України положення глави 83 цього кодексу застосовуються також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. В свою чергу, у зобов`язанні з безпідставного набуття, збереження майна підлягають доведенню: а) факт набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, б) відсутність для цього підстав, встановлених договором, законом або іншими правовими актами, в) вартість безпідставного збагачення. Тягар доказування відсутності підстав для збереження майна лежить на власнику майна. При цьому, під набуттям майна в даних правовідносинах слід розуміти збільшення вартості власного майна набувача; приєднання до нього нових цінностей, внаслідок чого потерпілий несе додаткові витрати або втрачає належне йому майно, тобто збереження майна однією особою відбувається за рахунок іншої. Відповідно до загальних положень законодавства про відшкодування завданої шкоди таке відшкодування є мірою відповідальності.

Матеріали справи не містять доказів належного оформлення права користування вказаною земельною ділянкою, чим в свою чергу підтверджує факт використання відповідачем цією земельною ділянкою без достатньої правової підстави.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постановах від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц та Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного Господарського суду від 02.06.2020 у справі № 922/2417/19 дійшли до висновку про те, що за таких обставин відповідач як фактичний користувач земельною ділянкою, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 28.09.2022 у справі №925/1370/20, шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкода заподіяна не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі від початку правовідношення, та у переданні відповідного майна тій особі потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України.

Отже, ОСОБА_1 не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, збільшив вартість власного майна, а Криворізькою міською радою втрачено належне їй майно (кошти від орендної плати), тобто має місце факт безпідставного збереження орендної плати відповідачем за рахунок коштів, належних Криворізькій міській раді.

При цьом усуд ураховує, що ОСОБА_2 , якій на праві приватної спільної часткової власності з 10.08.2009 року належить 14/100 частки земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є платником за земельну ділянку з кадастровим номером :06:052:0013, задекларувала та сплатила 12 342,28 грн.

Також стороною відповідача не оспорюється порядок та розмір заборгованості за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 на суму 75 378,56 грн.

Таким чином, суд доходить до висновків, що з відповідача підлягає стягненню дохід, отриманий від безпідставно набутого майна (орендна плата), внаслідок використання земельної ділянки комунальної власності без правовстановлюючих документів, в розмірі 75 378,56 грн.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Тому підлягає відшкодуванню позивачу сплачений судовий збір у сумі 3028,00 грн.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Криворізької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів користування земельною ділянкою комунальної власності - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Криворізької міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою комунальної власності за кадастровим номером :06:052:0013 за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 у сумі 75 378 (сімдесят п`ять тисяч триста сімдесят вісім ) гривень 56 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Криворізької міської ради у рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 3028 (три тисячі двадцять вісім ) гривень 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відомості щодо сторін:

Позивач Криворізька міська рада, , місцезнаходження за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, м. Кривий Ріг, пл.. Молодіжна,1.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Н.В. Чернова