Житомирський апеляційний суд
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Борисюка Р.М.

за участю секретаря

судового засідання Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/13718/16 за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрайонного управління Міністерства юстиції (м. Київ) Блажиєвської Ліани Володимирівни, за участю боржника ОСОБА_2 , стягувача Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 12 березня 2025 року, яка постановлена під головуванням судді Зосименко О.М.

в с т а н о в и в:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, у якій просив визнати дії старшого державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Блажиєвської Ліани Володимирівни незаконними щодо відновлення виконавчого провадження №59224088, відповідно до постанови від 06.11.2024 року; скасувати постанову старшого державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Блажиєвської Ліани Володимирівни від 06.11.2024 року про відновлення виконавчого провадження №59224088.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 12 березня 2025 року скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального і матеріального права. Зокрема зазначає, що висновок суду про залишення скарги без розгляду на підставі поданої скаржником заяви є помилковим. Так, суд не прийняв до уваги, що сам скаржник не був присутній у судовому засіданні 12 березня 2025 року, а приймав участь його представник, який помилково подав відповідну заяву про залишення скарги без розгляду. Зокрема, прийнявши до розгляду заяву його представника про залишення скарги без розгляду, суд не звернув уваги на договір, укладений між ним та його представником про надання послуг у цивільному процесі від 22.01.2025 року, яким ним не надавалося повноважень представнику про залишення скарги без розгляду. Звертає увагу, що отримавши відомості від свого представника про подання заяви про залишення скарги без розгляду, ним було подано через електронну пошту відповідну заяву про припинення розгляду даної заяви представника, так як залишення скарги без розгляду позбавляє його права повторно подати скаргу на незаконні дії старшого державного виконавця у зв`язку з пропуском строку на оскарження. Аналогічна заява була подана і його представником.

Вважає, що суд, не врахувавши вище викладених обставин, постановив незаконну ухвалу про залишення його скарги без розгляду, чим грубо порушив його законні права на оскарження незаконних дій старшого державного виконавця, а тому, на його думку, дана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для подальшого розгляду.

Інші учасники справи своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалися.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені. Від скаржника до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі.

За приписами ст.372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів здійснює розгляд справи за відсутності всіх учасників справи, які не з`явились в судове засідання та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст. 367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що у грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, у якій просив визнати дії старшого державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Блажиєвської Ліани Володимирівни незаконними щодо відновлення виконавчого провадження №59224088 відповідно до постанови від 06.11.2024 року; скасувати постанову старшого державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Блажиєвської Ліани Володимирівни від 06.11.2024 року про відновлення виконавчого провадження №59224088.

12 березня 2025 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Чорноусом А.А. подано заяву про залишення без розгляду скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Блажиєвської Ліани Володимирівни.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 12 березня 2025 року скаргу ОСОБА_3 на дії державного виконавця залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Відповідно до ст. 13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення справи без ухвалення рішення, яка застосовується, як правило, у зв`язку з порушенням заінтересованими особами умов реалізації права на звернення до суду і не перешкоджає повторному зверненню до суду з таким же позовом. Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених в законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена, та при повторній неявці сторін.

Вичерпний перелік підстав залишення заяви без розгляду наведений у ст. 257 ЦПК України.

Згідно з пунктом п`ятим частини 1 статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову (скарги) без розгляду не є необґрунтованими діями заявника, так як це його диспозитивне право, передбачене нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Закріплене за заявником право на подання такої заяви є абсолютним. Сторони вільні розпоряджатися своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до матеріалів справи, представник ОСОБА_1 - адвокат Чорноус А.А. звертався до суду з заявою про залишення скарги без розгляду.

За таких обставин, врахувавши диспозитивне право представника заявника на подання відповідної заяви, суд першої інстанції з урахуванням положень п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для залишення скарги без розгляду.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність у представника заявника адвоката Чорноуса А.А. повноважень на подання заяви про залишення скарги без розгляду, про що свідчить зміст договору про надання послуг у цивільному процесі від 22.01.2025 року, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Частиною 4 ст. 62 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера (частина друга статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).

Зокрема, до матеріалів справи в суді першої інстанції представником скаржника було долучено договір про надання послуг у цивільному процесі в якості представника скаржника від 22 січня 2025 року та ордер на надання правничої допомоги.

Відповідно до договору про надання правової допомоги, Чорноус Р.А. та Чорноус А.А. уклали угоду, відповідно до якої адвокат бере на себе зобов`язання щодо виконання функцій представника скаржника (боржника) в цивільному процесі та надання юридичної допомоги у цивільній справі №295/13718/16-ц у відповідності до повноважень, наданих клієнтом (а.с.31).

Згідно ордеру про надання правничої допомоги, виданого 22 січня 2025 року, Чорноус А.А. представляє інтереси ОСОБА_1 на підставі договору про надання правничої допомоги б/н від 22.01.2025 року, вказаним договором повноваження адвоката не обмежуються (а.с.32).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2021 року по справі № 752/11729/19 (провадження №61-2008св21) зазначено, що: «повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (частина четверта статті 62 ЦПК України). Статтею 64 ЦПК України передбачено, що представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері. Тобто, за змістом наведених норм, у разі існування певних обмежень повноважень представника, інформація про це повинна міститись у виданій довіреності, ордері або угоді.

Наведений вище ордер та договір про надання правничої допомоги не містять застережень щодо відсутності у представника заявника права на подання заяви про залишення заяви (скарги) без розгляду. Таким чином, адвокат Чорноус А.А. був наділений повноваженнями, які надані законом боржнику та будь-яких обмежень повноважень у представництві боржника не мав, в тому числі щодо підписання і подання заяви про залишення скарги без розгляду від його імені, а отже наведені вище доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про відкликання раніше поданої заяви від 12.03.2025, про що свідчать подані ним та його представником через електронну пошту наступні заяви, колегія апеляційного суду відхиляє, оскільки вказані заяви було подано 13.03.2025 та 14.03.2025 року, тобто, після постановлення оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 12 березня 2025 року (а.с.78-82).

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до довідки про доставку електронного документу, ОСОБА_1 надіслано в його електронний кабінет судову повістку про виклик до суду на судове засідання 12.03.2025 року (а.с.67). Таким чином, сторона заявника мала можливість скористатися своїм процесуальним правом та надати пояснення у даній справі або надіслати заяву про розгляд справи без їх участі.

Отже, доводи апеляційної скарги висновку суду про наявність підстав для залишення скарги без розгляду не спростовують і не впливають на його правильність, фактично зводяться до суперечливого тлумачення норм процесуального права і незгоди з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам чинного процесуального законодавства, а тому підстави для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 12 березня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 червня 2025 року.

Головуючий Судді