Справа № 752/9207/25
Провадження № 2/752/5901/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25 червня 2025 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

у квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просить зменшити розмір аліментів, що з нього стягуються на підставі судового наказу Голосіївського районного суду м. Києва від 04.04.2025 року в справі № 752/7603/25 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 1/6 частки заробітної плати, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що судовим наказом Голосіївського районного суду м. Києва від 04.04.2025 року з нього стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 26.03.2025 року.

Зауважує, що із січня 2024 року та після розірвання шлюбу з відповідачем, з якою залишився проживати їх спільних син, він добровільно сплачує щомісячний платіж на утримання неповнолітньої дитини.

Також позивач зазначає, що він, будучи з 2014 року внутрішньо-переміщеною особою, не маючи власної нерухомості на підконтрольній Україні території, діючий військовослужбовець і учасник бойових дій, з січня 2025 року мешкає в орендованій квартирі.

Крім того, ОСОБА_1 вказує, що 26.09.2023 року отримав контузію в зв`язку з виконанням службових обов`язків при захисті Батьківщини та втратив 25 % професійної працездатності, в зв`язку із чим, його стан здоров`я погіршився та він має фінансові зобов`язання - періодично проходити обстеження та лікування шляхом придбання вартісних ліків.

Позивач додав, що на теперішній час у нього на утриманні знаходиться його матір ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на пенсії, не працює та потребує постійної фінансової підтримки для придбання ліків і, яка, починаючи з 2023 року, проживає за згодою разом з відповідачем і добровільно надає допомогу у вихованні малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , так як він постійно працює та не має можливості відволікатися.

Враховуючи зазначене, позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 30.04.2025 року відкрито провадження в справі. Розгляд справи визначено проводити у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с. 144).

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Відзиву від відповідача на вказану позовну заяву до суду не надходило.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що судовим наказом Голосіївського районного суду м. Києва від 04.04.2025 року в справі № 752/7603/25 стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 26.03.2025 року до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до посвідчення серія НОМЕР_1 позивач, починаючи з 21.08.2015 року має статус учасника бойових дій.

Як вбачається з виписки (епікриз) із медичної картки стаціонарного хворого № 4399/506 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 28.09.2023 року по 06.10.2023 року.

Згідно з витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, протокол № 27 від 06.02.2024 року постанова ЦВЛК № 485: травма підполковника ОСОБА_1 , «Мінно-вибухова травма (26.09.2023 року): контузія головного мозку з помірною вестибулопатією, цефалгією», отримана під час виконання обов`язків військової служби при захисті Батьківщини.

Відповідно до акта лікувально-консультативної комісії про обстеження хворого, протокол № 5 від 06.03.2024 року, в результаті проведеного огляду в ОСОБА_1 встановлено: мінно-вибухову травму (26.09.2023 року); акубаротравму, контузію головного мозку.

Згідно з довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії АГ № 0007941, позивачу 19.03.2024 року встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 25 %.

З`ясовано, що позивача взято на облік внутрішньо-переміщеної особи згідно з довідкою від 19.04.2023 року № 3001-.

Як вбачається з консультативного заключення невропатолога від 07.09.2024 року ОСОБА_1 цього ж дня звертався до лікаря-невропатолога.

Також встановлено, що починаючи із січня 2024 року, позивач періодично сплачував аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 .

Крім того, 21.01.2025 року ОСОБА_1 уклав договір оренди квартири АДРЕСА_1 .

Щомісячна орендна плата становить 13 500,00 грн (п. 3.1. цього ж договору).

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 СК України).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Отже, сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України).

При цьому, підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України.

Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

За змістом положень ч.1 ст.192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Як роз`яснено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Таким чином, положення ст. 192 СК України регулює зміну розміру аліментів, тобто їх зменшення або збільшення.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Отже, в зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. ст. 183, 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України).

Стаття 192 СК України лише вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі, та навпаки).

З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Вказані містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20.06.2019 року в справі № 632/580/17 та постановах Верховного Суду від 04.07.2018 року в справі № 536/1557/17, від 30.06.2020 року в справі № 343/945/19, від 12.01.2022 року в справі № 545/3115/19.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (ст. 77 ЦПК України), допустимими (ст. 78 ЦПК України), достовірними (ст. 79 ЦПК України), а у своїй сукупності - достатніми (ст. 80 ЦПК України).

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

Тобто, для зменшення розміру аліментів позивач повинен довести належними та допустимими, що у нього змінився матеріальний або сімейний стан, погіршилось або поліпшилось здоров`я.

Обґрунтовуючи підстави звернення з цим позовом до суду з вимогою про зменшення розміру аліментів, позивач не надав доказів, що стан його здоров`я погіршився саме після прийняття судового наказу від 04.04.2025 року та, що такий стан здоров`я безпосередньо впливає на погіршення його майнового стану, а всі додані ОСОБА_1 до позовної заяви медичні документи датовані 2023-2024 роками.

Крім того, позивачем не додано жодного доказу на підтвердження витрат, пов`язаних з придбанням медикаментів і їх призначення ОСОБА_1 , проходження обстеження, чи перебування під наглядом лікарів, починаючи з квітня 2025 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є особою працездатного віку, за висновком МСЕК йому встановлено втрату працездатності 25%, що означає, що ОСОБА_1 може працювати, але з певними обмеженнями або в іншому режимі.

Так, за вимогами ст.24 КЗпП України укладення трудового договору з громадянином, якому за медичним висновком запропонована робота протипоказана за станом здоров`я, - забороняється.

Пункт 2 ст. 40 КЗпП України передбачено розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця у такому випадку, зокрема: виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи.

За правилами ст. 170 КЗпП України працівників, які потребують за станом здоров`я надання легшої роботи, роботодавець повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку. При переведенні за станом здоров`я на легшу нижчеоплачувану роботу за працівниками зберігається попередній середній заробіток протягом двох тижнів з дня переведення, а у випадках, передбачених законодавством України, попередній середній заробіток зберігається на весь час виконання нижчеоплачуваної роботи або надається матеріальне забезпечення за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням.

Натомість, позивачем не надано жодних підтверджень того факту, що його стан здоров`я свідчить про його повну непрацездатність.

Доказів про розірвання трудового договору, переведення на легшу нижчеоплачувану роботу, теперішній матеріальний стан, відсутність доходу чи зменшення заробітку внаслідок погіршення стану здоров`я та встановлення інвалідності, позивач не надав, як і доказів того, що через погіршення стану здоров`я він несе значні додаткові витрати на лікування чи оздоровлення.

Крім того, позивачем не надано ні одного доказу перебування в нього на утриманні непрацездатної матері про що ним вказано в позовній заяві, а також відсутності нерухомого чи рухомого майна, адже сам по собі факт оренди житла не може свідчити про відсутність у особи права власності на інше житло та не виключає можливості володіння іншою нерухомістю.

До того ж, договірні відносини в позивача щодо користування житлом виникли за три місяці до прийняття судового рішення про стягнення з нього аліментів.

Враховуючи те, що позивач доказів про погіршення його стану здоров`я та майнового стану з моменту стягнення аліментів на утримання дитини не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України), не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за судовим рішенням розміру аліментів, і виникли до раніше встановленого судом розміру аліментів, та те, що розмір стягнутих з ОСОБА_1 аліментів не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого СК України, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 19, 76-81, 82, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.С. Хоменко