Справа № 196/1577/24
№ провадження 2/196/93/2025
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року с-ще Царичанка

Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Бабічевої Л.П.,

за участі секретаря судового засідання Шевченко Т.І.,

учасники справи та представники учасників справи:

позивачка ОСОБА_1 ,

представник позивачки - адвокат Сергієвська Анетта Юріївна,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа - адміністрація Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, як орган опіки та піклування,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду с-ща Царичанка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до Царичанського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з відповідачем мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Шлюб з відповідачем розірвано згідно рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 09 квітня 2015 року.

04.06.2019 р. уклала шлюб із ОСОБА_4 та змінила прізвище на « ОСОБА_4 ». У новому шлюбі у них народилось ще дві дитини: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Її родина має статус багатодітної та проживає в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є вона.

Між донькою ОСОБА_8 та вітчимом ОСОБА_4 склались теплі, відверті та довірчі стосунки, дитина вважає його батьком.

Відповідач ОСОБА_2 не знає в якій школі навчається його донька, чим займається у позашкільний час. Між ним та донькою взагалі немає ніяких стосунків та зв`язку, вони чужі люди. Маргарита не відчуває від батька емоційної підтримки, взагалі з ним не знайома, оскільки шлюбні відносини сторін було припинено, коли доньці було 6 місяців і більше відповідач ніколи не спілкувався з дитиною.

З моменту розірвання шлюбу відповідач зовсім не піклується про фізичний і духовний розвиток спільної дитини, не спілкується з донькою взагалі, не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Дитина не отримує від батька подарунків на день народження або інші свята.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 19.12.2014 р. з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_8 .

Відповідачем свідомо обрано такі життєві умови, за якими його участь у вихованні доньки є мінімальною та недостатньою, що в свою чергу свідчить про ухилення його від виконання батьківських обов`язків.

Такі життєві умови були обрані відповідачем саме після розірвання шлюбу, тому оскільки перебуваючи на відстані, відповідач мав усвідомлювати, що не зможе піклуватись про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Крім того, мав усвідомлювати, що не зможе надавати допомогу у забезпеченні необхідного харчування, лікуванні дитині, що згодом вплине на її фізичний розвиток як складову виховання; не зможе спілкуватися із донькою в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не зможе надавати дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не зможе сприяти засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не зможе виявляти інтересу до її внутрішнього світу та створювати умови для отримання нею освіти.

Прояв інтересу відповідача до життя власної дитини зовсім припинено, не є належною реалізацією батьківського піклування. Крім того, він не був позбавлений можливості відвідати місце проживання дитини без попереднього узгодження з матір`ю.

На даний час відповідач надає лише допомогу в межах рішення суду, із дитиною взагалі не спілкується, на зв`язок з нею не виходить.

Вищевказане свідчить, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків.

Тому позивачка просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2024 р. відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче засідання (а.с. 36).

Ухвалою Царичанського районного суду від 05 березня 2025 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 85).

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала позов з вищевикладених підстав та пояснила, що відповідач ОСОБА_2 , який є батьком її доньки ОСОБА_8 , взагалі з дитиною не спілкується, будь-які стосунки між ними відсутні, донька його не знає, називає батьком її чоловіка ОСОБА_4 , з яким вона перебуває у шлюбі з 04 червня 2019 року. Від шлюбу має ще двох дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Коли доньці ОСОБА_8 було чотири роки, відповідач телефонував та пропонував з нею поспілкуватись, після чого більше не пропонував. Відповідач на утримання доньки сплачує аліменти, заборгованість по аліментам відсутня. Вона не вживала заходів налагодження стосунків доньки з батьком та не проявляла ініціативи щодо спілкування батька з донькою. Вважає, що батько не виконує батьківських обов`язків, тому просить позов задовольнити.

Представник позивачки - адвокат Сергієвська А.Ю. позовні вимоги підтримала з вищевикладених відстав, просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що з липня 2014 року, вони з позивачкою не проживають однією сім`єю. Донька залишилась проживати із матір`ю. Після чого позивачка позбавила його можливості спілкуватись та бачитись з дитиною. Він неодноразово звертався із приводу спілкування з дитиною, однак позивачка не йшла на контакт та відмовлялась надавати дитину. Він сплачує аліменти на утримання доньки, заборгованість по аліментам відсутня. У 2025 році він приїздив привітати доньку з днем народження. Вважає, що вони з позивачкою зможуть вирішити питання щодо його спілкування з донькою. У випадку недосягнення згоди, він буде звертатись до органу опіки та піклування. Вважає, що позивачка звернулась з даним позовом саме в період воєнного стану, лише з тією метою щоб її чоловік зміг удочерити дитину, що буде підставою для звільнення від мобілізації. Просить відмовити у позові.

Представник третьої особи - адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, як органу опіки та піклування, у судове засідання не з`явився, від голови адміністрації Вишневецького Р. до суду надійшло клопотання, в якому просить розглянути справу без участі представника та винести рішення на розсуд суду (а.с. 64).

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є матір`ю малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; батьком є відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 11.02.2014 р. (а.с.10).

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 09.04.2015 р., яке набрало законної сили 20.04.2015 р., шлюб між сторонами розірвано. Рішенням суду встановлено, що сторони з липня 2014 року перестали проживати разом (а.с.9).

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 19.12.2014 р. із відповідача ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку /доходу/ (а.с.11).

Згідно повторного свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 від 24.10.2019 р. позивачка ОСОБА_9 зареєструвала 04.06.2019 р. шлюб із ОСОБА_4 та змінила прізвище на « ОСОБА_4 » (а.с.12).

У період шлюбу з ОСОБА_4 у відповідачки народилось двоє дітей - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 18.12.2019 р., ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 07.09.2022 р. (а.с.13-14).

Позивачка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 19, 24).

Донька сторін - ОСОБА_8 проживає з позивачкою за даною адресою. Вказана обставина сторонами визнана та не заперечується.

Розпорядження голови адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради від 11.12.2024 р. №485-р визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.78-79).

Згідно довідки КЗ дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу №338 Дніпровської міської ради №77 від 07.11.2024 р., донька ОСОБА_1 - ОСОБА_3 дійсно відвідувала КЗДО №338 ДМР гр.№12 з 2017 по 2020 рік. За час відвідування дитиною закладу батько дитини ОСОБА_2 у садок не приходив, батьківські збори не відвідував, всі питання щодо перебування дитини в ЗДО вирішувались виключно матір`ю ОСОБА_1 (а.с.25).

Згідно довідки Дніпровського ліцею №138 Дніпровської міської ради від 07.11.2024 р. №01-13/614, ОСОБА_3 - учениця 5-І класу Дніпровського ліцею №138 Дніпровської міської ради. Мати дитини разом із нинішнім чоловіком ОСОБА_4 спілкуються з педагогами, які навчають доньку, цікавляться життям дитини. Батько дитини ОСОБА_2 контакту з закладом не підтримує, з вчителями не спілкується (а.с.26).

Згідно довідки Дніпровської гімназії №147 імені В`ячеслава Чорновола Дніпровської міської ради №308 від 19.11.2024 р., ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно навчалась у КЗ «Середня загальноосвітня школа І-ІІ ступеня імені В`ячеслава Чорновола» Дніпровської міської ради. КЗ «Середня загальноосвітня школа І-ІІІ ступеня імені В`ячеслава Чорновола Дніпровської міської ради» перейменовано на Дніпровську гімназію №147 ім. В`ячеслва Чорновола Дніпровської міської ради (а.с.28).

Згідно характеристики ОСОБА_3 , виданої Дніпропетровською гімназією №147 ім. В`ячеслава Чорновола, ОСОБА_10 була зарахована до складу здобувачів освіти КЗО «СЗШ І-ІІІ ст. №147 ім. В.Чорновола» ДМР до першого класу у 2020 р. за заявою матері ОСОБА_1 . За період навчання у молодшій школі з 2020 р. по 2024 р. ОСОБА_8 проявила себе як здібна, розумна і добросовісна учениця. Мама ОСОБА_1 весь час підтримувала з учителем зв`язок. ОСОБА_11 питаннями щодо проживання, забезпечення одягом, речами, навчанням і вихованням неповнолітньої опікується мама ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_4 . ОСОБА_2 ніколи не з`являвся до школи, не телефонував вчителю, не цікавився життям дитини (а.с.29).

Згідно довідки сімейного лікаря Болотіної М.В. , всі звернення до сімейного лікаря Болотіної М.В. , стосовно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надходять виключно від матері ОСОБА_1 та її чоловіка ОСОБА_4 (а.с.30).

Згідно консультативного висновку від 19.11.2024 р. дитина ОСОБА_3 спостерігається з 24.05.2020 р., дитина на прийом до лікаря приходить з мамою ОСОБА_1 та вітчимом ОСОБА_4 , батько дитини ОСОБА_2 ніколи не приходив з дитиною на прийом (а.с.31).

До позову позивачка додала копії заяв про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 від 16.02.2021 р., 28.12.2023 р., 26.12.2022 р., згідно яких в реєстрації проживання було відмовлено, оскільки відсутня згода батька на реєстрацію дитини (а.с.20-22).

Згідно характеристики робітника з комплексного обслуговування КП «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради від 10.12.2024 р. №9/5-253, відповідач ОСОБА_2 працює в КП «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради з 10.03.2021 р. Роботу виконує ефективно, має високу технічну та професійну підготовку. За час роботи зарекомендував себе як відповідальний і дисциплінований працівник. До дисциплінарної відповідальності не притягався (а.с.93).

Згідно довідки КП «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради від 10.12.2024 р. №8 із заробітної плати ОСОБА_2 утримуються аліменти на доньку ОСОБА_3 в розмірі 1/4 його доходу (а.с.94-95).

Зі сплати аліментів заборгованість відсутня. Вказану обставину визнали сторони у судовому засіданні та не заперечують.

У судовому засіданні були допитані свідки зі сторони позивачки та вислухана неповнолітня дитина сторін.

Свідок ОСОБА_13 , яка є рідною сестрою ОСОБА_1 , пояснила, що відносини зі ОСОБА_2 в неї негативні, з ОСОБА_1 відносини добрі. Вона працює в дитячому садку в м.Дніпрі, який відвідувала донька сторін - ОСОБА_8 . За період перебування в дитячому садку, відповідач не приходив до доньки, не відвідував її, не спілкувався.

Свідок ОСОБА_14 , яка була вихователем ясельної групи дитячого садка № НОМЕР_5 в м.Дніпрі доньки ОСОБА_1 - ОСОБА_8 , пояснила, що ОСОБА_8 відвідувала ясельну групу до трьох років, до дитячого садка її приводила мама ОСОБА_1 , батько не приходив.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що вона являється подругою ОСОБА_1 та з 2019 року спілкується з ОСОБА_16 , вони дружать сім`ями. Вихованням дитини ОСОБА_8 займається лише ОСОБА_16 та її чоловік.

Свідок ОСОБА_17 пояснила, що вона напротязі шести років дружить із ОСОБА_18 та її чоловіком ОСОБА_4 . Останній добре ставиться до ОСОБА_8 , дитина називає його батьком. Відповідача ОСОБА_2 вона ніколи не бачила і не знає.

Свідок ОСОБА_19 пояснила, що тривалий час знає ОСОБА_1 , проживає з нею по сусідству, коли доньці ОСОБА_16 виповнилось 6 місяців, вона розлучилась з чоловіком і сама виховувала дитину. ОСОБА_8 нічого не розповідала про свого батька, також вона не бачила ОСОБА_2 з дитиною.

Педагог Підлужна І.І. , пояснила, що вона працює педагогом в гімназії №147 - вчителем початкових класів, була класним керівником ОСОБА_8 , батько ніколи не відвідував дитину.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 171 Сімейного кодексу України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Неповнолітня донька сторін - ОСОБА_3 суду пояснила, що зі своїм батьком ОСОБА_2 вона не спілкувалась, він лише один раз приїздив до неї на день народження - ІНФОРМАЦІЯ_6 , подарував квіти, до цього ні разу не приїзжав, подарунків не дарував. Вона проживає разом з мамою та чоловіком мами, якого вважає батьком, також у неї є сестра ОСОБА_21 , братик ОСОБА_22 . У неї немає бажання налагоджувати стосунки із рідним батьком. Має бажання, щоб її удочерив чоловік мами.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі Конвенція про права дитини), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

За змістом частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

В силу статті 11 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Із положень статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» слідує, що суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Мамчур проти України» («Mamchur v. Ukraine», заява №10383/09, рішення від 16 липня 2015 року, пункт 100) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Також у рішенні від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» («Hunt v. Ukraine», заява №31111/04, пункти 57-58) Європейський суд з прав людини вказав на те, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина.

У справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява (№ 70879/11) Європейський суд з прав людини також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19 та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі №300/908/17.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

З проаналізованих судом доказів встановлено, що з липня 2014 року, між дитиною - ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та її біологічним батьком /відповідачем у справі/ втрачений зв`язок, сторони не проживають однією сім`єю, відповідно відповідач не проживає разом з донькою, не виконує належним чином свої обов`язки щодо її виховання та утримання, дитина проживає з матір`ю, її чоловіком, братом та сестрою.

Заслухана в судовому засіданні малолітня ОСОБА_3 , пояснила про свою прихильність до матері та її чоловіка, якого називає татом, а з ОСОБА_2 вона не спілкується, жодних стосунків не підтримує.

На думку суду, оскільки ОСОБА_3 тривалий час проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 відносини з якою для неї є пріоритетними, з`ясована думка дитини не може вважатися визначальною, переважною підставою при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки думка дитини не завжди може відповідати її справжнім інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким діти в силу свого віку та життєвого досвіду неспроможні надавати виважену та правильну оцінку.

Суд зазначає, що мати зі своєї сторони не вживала заходів щодо спілкування доньки з батьком. Позивачка створила іншу сім`ю, у 2019 році зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 .

Відповідач заперечує проти позбавлення його батьківських прав, не ухиляється від сплати аліментів, вважає, що є можливість налагодити з донькою спілкування та взаємовідносини.

Неактивність або певна бездіяльність ОСОБА_2 , як батька, з урахуванням наведеного вище є недостатньою підставою для того, щоб дійти висновку про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав.

Особисті конфліктні відносини між батьками чи наявність у житті матері особи, яку дитина фактично вважає батьком, не може суперечити правам дитини на гармонійний розвиток та належне виховання і забезпечення її найкращих інтересів з боку батька. Відсутність емоційного зв`язку між членами родини, що може бути результатом відсутності сталого спілкування чи різних світоглядів, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2020 року в справі № 753/9433/17(провадження № 61-3462св20), від 06 жовтня 2021 року у справі № 320/5094/19 (провадження № 61-7357св21).

Також в судовому засіданні позивачка вказала, що її чоловік взяв на себе обов`язки з виховання дитини і вона не намагалась налагодити зв`язок між донькою та біологічним батьком, тобто мати не виявляла ініціативи та не вживала дій щодо спілкування доньки з батьком, мати також належно не усвідомлює необхідності участі кровно спорідненого батька у житті доньки, що відповідало б найкращим інтересам дитини.

Зі сторони батька була ініціатива спілкування з донькою. Позивачка у судовому засіданні пояснила, що коли дитині було 4 роки, то відповідач телефонував та пропонував зустрітись і провести час з дитиною.

Позивачка не обґрунтувала в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_3 батьківських прав та не надала беззаперечних та достатніх доказів, які б підтверджували винну та свідому поведінку ОСОБА_2 щодо ухилення від участі у вихованні доньки, умисне і свідоме нехтування обов`язками батька.

Необґрунтоване та передчасне (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини.

Водночас відповідач ОСОБА_2 не виявляє негативної поведінки та не вчиняє протиправних дій щодо доньки. Належних та допустимих доказів на підтвердження протиправної поведінки батьки щодо дитини суду не надано, також будь-яких негативних характеристик відповідача за місцем проживання матеріали справи не містять.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що має бажання спілкуватись з донькою ОСОБА_8 , неодноразово звертався до позивачки із приводу спілкування з дитиною, однак позивачка не йшла на контакт та чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, вважає, що зможе налагодити взаємовідносини з донькою.

Відтак, матеріали справи не місять належних та допустимих доказів свідомого умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав, окрім того, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, виключним і надзвичайним способом впливу на недобросовісних батьків.

Суд вважає, що у даній ситуації не слугує інтересам дитини розірвання її зв`язку із батьком, і позбавлення таким чином дитини її коріння.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).

Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

Встановивши вищевказані обставини та враховуючи інтереси дитини, суд доходить висновку про те, що підстави для застосування до відповідача ОСОБА_2 крайнього заходу сімейно-правової відповідальності у виді позбавлення батьківських прав відсутні, як і відсутня гостра соціальна необхідність у цьому, тому такий захід впливу не є необхідним у демократичному суспільстві.

Відповідно до ч.ч. 4, 5, 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно своєї малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У висновку зазначено, що 14.01.2025 р. на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Амур-Нижньодніпровського району було розглянуто питання про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 ; ОСОБА_1 повідомила, що батько дитини одинадцять років не відвідував дитину, не дарував подарунки; ОСОБА_2 повідомив, що заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_8 , оскільки він має бажання піклуватись з дитиною, але колишня дружина перешкоджає їх зустрічам, чинить перешкоди, він сплачує аліменти на утримання дитини (а.с.65-68).

Суд виходить із того, що відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 СК України).

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.12.2018 у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18) вказано, що позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Належних та допустимих доказів саме винної поведінки та свідомого умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків судом не встановлено і позивачкою не доведено.

Позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

З урахуванням пояснень відповідача ОСОБА_2 про те, що він має бажання виконувати свої батьківські обов`язки, спілкуватись з дитиною, відсутність доказів щодо негативної поведінки та вчинення протиправних дій щодо доньки, за обставин недоведеності свідомого умисного нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення його батьківських прав, суд доходить висновку, що у даній ситуації не слугує інтересам дитини розірвання її зв`язку із батьком.

Враховуючи встановлені вище обставини, суд доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог про позбавлення батьківських прав, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 80, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивачка: ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_6 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_7 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Третя особа: адміністрація Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, як орган опіки та піклування, адреса місцезнаходження: м.Дніпро, пр.Мануйловський, буд.31, 9.

Повне рішення складено 27 червня 2025 року.

Суддя: Л.П. Бабічева