РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2025 року

м. Рівне

Справа № 569/21318/24

Провадження № 22-ц/4815/538/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В., Боймиструка С. В.

секретар судового засідання Пиляй І. С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство «Рівнегаз»,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Рівнегаз Збут»

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06 лютого 2025 року у складі судді Левчука О. В., постановлене у м. Рівне, повний текст рішення складено 10 лютого 2025 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Рівнегаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнегаз збут» про захист прав споживачів. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона отримує послугу постачання природного газу на підставі договору постачання природного газу побутовим споживачам, укладеного з ТОВ «Рівнегаз збут» на основі типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженою постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2500. 22.12.2021 року отримала від відповідача рахунок на оплату послуг постачання природного газу, згідно якого об`єм спожитого позивачем газу 17 080 м?, який визначений за фактичними показниками лічильника 40939, був приведений до стандартних умов і становить вже 18 302 м?; оплату відповідно до рахунку вона має здійснити за приведений до стандартних умов об`єм газу. Зазначала, що відповідач не має законних підстав вимагати від неї оплати зазначеного в рахунку об`єму природного газу, приведеного до стандартних умов. Відповідно до Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2496 можливість використання за розрахункову одиницю поставленого природного газу, метр кубічний природного газу, приведений до стандартних умов передбачено лише у відносинах постачання природного газу з не побутовими споживачами і не передбачено для відносин з побутовим споживачем. Згідно п.4.4 договору постачання природного, об`єм постачання та споживання природного газу споживачем за розрахунковий період визначається одним із наведених способів: 1) за даними Оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду або 2) за плановими величинами середньомісячного споживання газу в опалювальний або міжопалювальний період. При цьому для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу знімаються дані лічильника газу побутового споживача, який зобов`язується щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати оператору ГРМ. Оператор ГРМ «Рівнегаз», на основі типового договору розподілу природного газу, передав значення об`єму природного газу, приведеного до стандартних умов, яке не може використовуватися Відповідачем при визначенні об`єму споживання природного газу та виставляння ним рахунку споживачу. Так в рахунку про оплату послуг постачання наводиться формула за якою здійснюється приведення об`єму природного газу за показами лічильника позивача до стандартних умов із використанням коефіцієнту приведення до стандартних умов. Методика приведення об`єму природного газу до стандартних умов за показами побутових лічильників у разі відсутності приладів для вимірювання не поширює свою дію на побутових споживачів, які згідно п.2.2 договору постачання здійснюють використання природного газу виключно на власні побутові потреби у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність. Вважає, що дії відповідача стосовно зазначення у рахунку вимоги щодо необхідності сплати об`єм природного газу приведений до стандартних умов, який не відповідає обсягам фактичного споживання, поставили позивача у нерівне становище порівняно з іншими побутовими споживачами, порушили права побутового споживача та норми чинного законодавства. Просила суд зобов`язати відповідача АТ «Рівнегаз» забезпечити їй перерахунок вартості послуг природного газу відповідно до фактичних показань лічильника і припинити виставляти рахунки про оплату природного газу, об`єми якого приведені до стандартних умов; скасувати борг у сумі 4 003,28 грн, нарахований їй ТОВ «Рівнегаз Збут», та судові витрати у сумі 2684,00 грн; стягнути з ТОВ «Рівнегаз Збут» та АТ «Рівнегаз» понесену нею матеріальну втрату у сумі 1 000,00 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 06 лютого 2025 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване обставинами наявності простроченої заборгованості за спожитий природний газ в сумі 4 003,28 грн, встановленими та доведеними судовим рішенням Рівненського міського суду у справі №569/8326/23, яке набрало законної сили, і вимоги, заявлені у цьому позові, є ідентичними вимогам, встановленим вказаним судовим рішенням, а інші докази в розумінні ст. 77-79 ЦПК України на підтвердження обґрунтованості цього позову відсутні, у зв`язку з чим він не підлягає задоволенню.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує встановлення факту наявності у неї заборгованості за спожитий газ судовим рішенням у справі № 569/8326/23 та пояснює, що ця справа не є ідентичною, адже у ній не брав участі належний відповідач від АТ «Рівнегаз» та не був залучений до справи позивачем ТОВ «Рівнегаз Збут». Не погоджується із нарахуванням заборгованості в сумі 4 003,28 грн. та вважає її такою, що нарахована за стандартними умовами і не списана повністю. З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та направити справу на новий розгляд.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві Товариство з обмеженою відповідальністю «Рівнегаз Збут» вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_1 здійснюється постачання природного газу за адресою: АДРЕСА_1 Товариством з обмеженою відповідальністю «Рівнегаз Збут», а розподіл природного газу за цією адресою здійснюється Оператором ГРМ Акціонерним товариством «Рівнегаз».

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 серпня 2023 року у справі №569/8326/23 задоволено позов ТОВ «Рівнегаз Збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з газопостачання: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Рівнегаз Збут» 4 003,28 грн. заборгованості за поставлений природний газ та понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 684,00 грн.. Вказане рішення залишене без змін постановою Рівненського апеляційного суду Рівненської області від 26 жовтня 2023 року.

Таким чином, обставини наявності простроченої заборгованості за спожитий природний газ в сумі 4 003,28 грн є встановленими та доведеними судовим рішенням, що набрало законної сили.

Що стосується приведення об`ємів природного газу до стандартних умов, заперечення проти застосування яких містяться в апеляційній скарзі, то вони не можуть братися апеляційним судом до уваги з наступних міркувань.

Так, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 31 січня 2023 року у справі №569/16478/22 було встановлено, що «28.01.2022 року НКРЕКП за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 від 24.12.2021 року та скарги від 30.12.2021 року повідомили, що постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2494 затверджено Кодекс газорозподільних систем, положеннями якого встановлено, зокрема порядок комерційного обліку газу по об`єктах побутових споживачів (населення).

Положеннями глави 4 розділу IX Кодексу встановлено, що визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору. Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу Оператора ГРМ. У разі відсутності лічильника газу в Оператора ГРМ приймаються дані лічильника газу побутового споживача. Якщо побутовий споживач за договором розподілу природного газу не забезпечений лічильником газу, фактичний об`єм спожитого (розподіленого) природного газу по об`єкту побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання.

Положеннями Методики визначення розмір нормативних та виробничо-технологічних втрат/витрат природного газу при здійсненні розподілу природного газу, затвердженої постановою НКРЕКП від 06.11.2020 №2033, передбачено, що нормативні втрати газу в разі неприведення до стандартних умов результатів вимірювання об`ємів газу низького тиску, які вимірюються побутовими лічильниками, що не мають спеціальних пристроїв для автоматичного приведення до стандартних умов їх показів при зміні тиску та/або температури газу, включаються до собівартості послуг розподілу природного газу цих підприємств.

НКРЕКП було встановлено розмір нормативних та виробничо-технологічних втрат/витрат природного газу для кожного Оператора ГРМ із врахуванням положень Методики, які були враховані при розрахунках тарифів на послуги розподілу природного газу з 01.01.2021.

Враховуючи зазначене, починаючи з 01.01.2021 питання щодо застосування коефіцієнтів приведення до стандартних умов врегульовано нормативно-правовими актами НКРЕКП.

Таким чином, за інформацією. наявною в НКРЕКП, побутовим споживачам не здійснюються додаткові нарахування обсягів природного газу шляхом застосування коефіцієнтів приведення до стандартних умов до обсягів природного газу спожитого після 01.01.2021р./

Великою Палатою Верховного Суду 23 листопада 2021 року у справі №161/11800/19, зазначено, що нормами Кодексу ГРМ та положеннями Типового договору № 2498, які затверджені регулятором, встановлено обов`язок оператора ГРМ проводити розрахунки по вузлах обліку, які не обладнані корекцією тиску та температури, шляхом приведення об`єму природного газу до стандартних умов за показами побутових лічильників у разі відсутності приладів для вимірювання температури та тиску газу, оскільки прямих вказівок на те, що ці норми поширюються лише на комерційних споживачів, у законодавстві немає, а така можливість стосовно побутових споживачів прямо передбачена актами самого регулятора.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин чинним законодавством не було передбачено жодних виключень щодо приведення об`єму природного газу спожитого побутовим споживачем до стандартних умов, а тому відповідні покликання апелянта є неспроможними.

З 01 січня 2021 року на підставі постанови НКРЕКП № 2033 від 06.11.2020 року «Про затвердження Методики визначення розмірів нормативних та виробничо-технологічних втрат/витрат природного газу при здійсненні розподілу природного газу та Змін до деяких постанов НКРЕКП», об`єм природного газу за показами побутових лічильників, операторами газорозподільної системи не приводиться до стандартних умов.

Згідно Акту звіряння фактично використаних обсягів спожитого природного газу, який був складений між ОСОБА_1 та АТ «ОГС «Рівнегаз» за адресою: АДРЕСА_1 , об`єм спожитого природного газу приводився оператором ГРМ до стандартних умов лише за грудень 2020 року.

Покликання апелянта на неправильність нарахування ТОВ «Рівнегаз Збут» вартості спожитого природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , апеляційним судом відхиляються як такі, що суперечать встановленим обставинам та матеріалам справи.

Так, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 31 січня 2023 року у справі №569/16478/22 встановлено, що згідно листа АТ «Рівнегаз» № 33О-Лв-7305-0922 від 27.09.2022 року та акту звіряння фактично використаних обсягів природного газу по О/Р за період 01.12.2020 по 31.08.2022 року за адресою АДРЕСА_1 спір між ОСОБА_1 та АТ «Рівнегаз» щодо розбіжності в об`ємах природного газу, інформацію про які Оператор ГРМ передавав постачальнику природного газу відсутній.

Також, під час розгляду цивільної справи №569/8326/23 за позовом ТОВ «Рівнегаз Збут» досліджувались обставини проведення перерахунку вартості спожитого природного газу внаслідок здійснених в лютому 2022 року Оператором ГРМ коригувань об`ємів природного газу. Під час розгляду справи №569/8326/23, в лютому 2022 року оператором ГРМ по ЕІС-коду споживача 56ХМ29А744840962 проводились коригування об`ємів спожитого природного газу, який був використаний споживачем за період з 01.12.2020 року по 31.01.2022 року. Тому ТОВ «Рівнегаз Збут» було здійснено перерахунок його вартості, а саме: за період 01 12.2020 року по 31.012022 року знято з нарахування вартість спожитого природного газу в об`ємі 1 809,73 м. куб. в сумі 14 308,83 грн; за період з 01.12.2020 по 31.01.2022 року донараховано вартість спожитого природного газу в об`ємі 1885,02 м. куб. в сумі 14 351,94 грн; розраховано вартість спожитого природного газу за лютий 2022 року в об`ємі 78,71 м. куб. в сумі 628,89 грн.

Детальний розрахунок проведеного перерахунку вартості поставленого природного газу, який був проведений у лютому 2022 року по особовому рахунку № НОМЕР_1 , підтверджує, що обсяги природного газу, на підставі яких товариством проводився перерахунок його вартості, відповідають обсягам, зазначеним в Акті звіряння фактично використаних обсягів спожитого природного газу, що був складений між ОСОБА_1 та АТ «ОГС «Рівнегаз» за адресою: АДРЕСА_1 , в включаючи період з 01.12.2020 року по 30.04.2022 року (постанова Рівненського апеляційного суду від 26.10.2023 у справі №569/8326/23).

Станом на 27 грудня 2024 року по особовому рахунку № НОМЕР_1 обліковується прострочена заборгованість в сумі 4 003,28 грн.

Товариство повністю виконало взяті на себе зобов`язання по постачанню природного газу за адресою позивача в об`ємі, який був визначений Оператором ГРМ та на підставі інформації, отриманої від Оператора ГТС провело розрахунок його вартості.

Позивачем не наданого жодного належного і допустимого доказу того, що Оператором ГРМ за спірний період визначено інший об`єм спожитого природного газу. Натомість об`єм природного газу, на підставі якого товариством в лютому 2022 року було проведено перерахунок його вартості, повністю відповідає об`єму, вказаному в Акті звіряння фактично використаних обсягів спожитого природного газу, який був складений між ОСОБА_1 та АТ «ОГС «Рівнегаз» за період з 01.12.2020 по 31.08.2022. Зазначений акт підписаний ОСОБА_1 та не оспорюється.

Згідно частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 грудня 2019 року по справі №916/1041/17).

Суть преюдиції полягає в неприпустимості ставлення під сумнів судового рішення, яке набрало законної сили, а також повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Преюдиціальність це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами (постанова КГС ВС від 26 листопада 2019 року по справі №902/201/19, постанова КГС ВС від 15 жовтня 2019 року по справі №908/1090/18).

Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення (постанова КЦС ВС від 11 грудня 2019 року по справі №320/4938/17).

Суб`єктивними межами преюдиції є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини (постанова КЦС ВС від 11 грудня 2019 року по справі №320/4938/17).

Оцінюючи встановлені обставини справи у сукупності та взаємозв`язку з нормами матеріального права, що їх регулюють, апеляційний доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та спростовуються встановленими судовими рішеннями, що набрали законної сили, обставинами, а тому не можуть бути задоволені.

Відхиляючи апеляційну скаргу, апеляційний суд також враховує, що ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (постанова Верховного Суду від 17 грудня 2019 року у справі №641/1793/17).

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом

на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 червня 2025 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Боймиструк С. В.