ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6389/25 Справа № 186/1166/24 Суддя у 1-й інстанції - Демиденко С. М. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.

за участю секретаря судового засідання: Травкіної В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №186/1166/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Клименка В`ячеслава Миколайовича на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2025 року, ухвалене у складі судді Демиденко С.М., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Бізнес Позика» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначає, що 14 вересня 2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем укладено Договір №475185-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до умов Договору кредиту №475185-КС-001 від 14 вересня 2023 року, ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 27 000,00 грн., на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 1.15012963 процентів за кожен день користування Кредитом.

ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 27 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_1 (вказано Позичальником при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті).

Боржник свої зобов`язання за Кредитним договором №475185-КС-001 від 14 вересня 2023 року належним чином не виконав, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором.

Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором №475185-КС-001 від 14 вересня 2023 року, станом на 28 червня 2024 року утворилась заборгованість в розмірі 117 261,88 грн., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 27 000,00 грн.; суми прострочених платежів по процентах 86 211,88 грн.; суми прострочених платежів за комісією 4 050,00 грн. Дану суму заборгованості позивач просить стягнути з відповідача.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2025 року позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за договором №475185-КС-001 від 14 вересня 2023 року, яка утворилась станом на 28 червня 2024 року у розмірі 117 261,88 грн., яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 27000грн.; суми прострочених платежів по процентах 86211,88 грн.; суми прострочених платежів за комісією 4 050,00 грн.Вирішено питання про стягнення судового збору.

Не погодившись з рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Клименко В.М. подав апеляційну скаргу в якій вважає рішення таким, що постановлено з порушенням ст.376 ЦПК України: зокрема судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи; недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; висновки суду не відповідають викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи.

Вказує, що висновок суду першої інстанції на обґрунтування та задоволення позовних вимог з посиланням на їх підтвердження довідкою та банківською випискою з карткового рахунку № НОМЕР_1 не відповідає фактичним обставинам справи. Зазначає, що довідка та банківська виписка, на які послався суд першої інстанції, як на докази та підтвердження позовних вимог, не мають доказової сили та не підтверджують фінансово-господарські відносини між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 , про що зазначалась у запереченнях, які подавались до суду першої інстанції, однак враховані не були. З приводу банківської довідки зазначає, що остання була надана позивачу на підтвердження успішності проведених операцій ТОВ «Платежі онлайн», за допомогою платіжної системи «Platon». Однак, при цьому позивачем до позовної заяви так і під час судового розгляду не надано доказів існування будь-яких правовідносин між ТОВ «Бізнес Позика» та ТОВ «Платежі онлайн», а тому повноваження ТОВ «Платежі онлайн» на здійснення переказу коштів відсутні та нічим не підтверджені, що вказує на недоведеність позивачем факту перерахування коштів відповідачу ОСОБА_1 та на помилкове рішення суду з даного приводу.

Окрім цього, вказує, що посилання судом першої інстанції на супровідний лист від 19 листопада 2024 року свідчить про те, що на ім`я ОСОБА_1 було емітовано платіжну картку № НОМЕР_1 та зазначає, що оскільки відповідач у справі стала потерпілою від діяльності шахраїв, тому інформація банку про емісію на ім`я ОСОБА_1 платіжної картки та отримання платіжної картки не є тотожними поняттями та не може свідчити та доводити про отримання відповідачем кредиту від ТОВ «Бізнес Позика», у зв`язку з чим вона не може бути боржником та виконувати зобов`язання за дії, які не вчиняла.

Зауважує, що оскільки відповідачу не було достовірно відомо, які саме шахрайські дії було вчинено стосовно неї, тому відповідно заява про вчинення злочину була подана після звернення позивача до суду. Проте, не врахування судом першої інстанції вказаного факту, не свідчить про обґрунтування та законність рішення від 01 квітня 2025 року.

З урахуванням вищевикладеного, вважає, що рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2025 року не підтверджується доказами про отримання відповідачем кредитних коштів, оскільки відповідач є потерпілою у кримінальному провадженні. Крім цього, відсутні докази про перерахування кредитних коштів від позивача ТОВ «Бізнес Позика», чи інших суб`єктів господарської діяльності, на рахунок № НОМЕР_1 , у зв`язку з чим, просив оскаржуване рішення скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Представник позивача ТОВ «Бізнес Позика» - адвокат Покрищук А.В., скориставшись своїм правом, подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому з доводами апеляційної скарги не погоджується та вважає їх неприйнятними, а саму апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Зауважує, що апелянт не вказує у своїй апеляційній скарзі які саме норми матеріального чи процесуального права судом першої інстанції були порушенні при прийнятті рішення; які саме висновки суду не відповідають обставинам справи і якщо це так, то які саме обставини справи є дійсними на думку апелянта, і якщо є місце неповному з`ясуванню обставин справи судом, то які ті обставини, що підлягають повному з`ясуванню.

Зазначає, що апелянт не надав для встановлення обставин справи ні документів, ні клопотання про витребування певних документів/доказів, або інші докази, які могли б бути враховані судом на користь відповідача про те, що він не отримував кредитних коштів на свій рахунок.

Вважає, що метою подачі апеляційної скарги є просто затягнути час для того, аби рішення суду першої інстанції набрало законної сили пізніше.

Вказує, що між позивачем та відповідачем 14 вересня 2023 року було укладено Договір №475185-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України Про електронну комерцію. Факт укладання такого договору не спростовано відповідачем, жодного рішення в інших судових справах про визнання договору недійсним немає.

Відтак, правильно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що договір підписаний боржником за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено факт укладання між сторонами вищевказаного правочину.

Вважає, що позивач довів всіма допустимими й належними доказами факт укладання між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 . Договору №475185-КС-001 про надання кредиту від 14 вересня 2023 року, факт отримання боржником кредитних коштів та факт наявності простроченої заборгованості, з чим обґрунтовано погодився суд першої.

Окрім цього зазначає, що ТОВ «Бізнес Позика» не є банківською установою, не відкриває позичальникам банківські рахунки та не випускає на ім`я позичальників банківські картки, тому перерахування кредитних коштів та зарахування платежів позичальників за Кредитними договорами здійснюється за допомогою посередників, на підставі відповідних договорів з ними. ТОВ «Бізнес Позика» не здійснює перерахування кредитних коштів позичальникам зі своїх рахунків. На підтвердження перерахування кредитних коштів позичальникам, посередники надають ТОВ «Бізнес Позика» довідки. Перерахування кредитних коштів за Кредитними договорами ТОВ «Бізнес Позика» відповідними посередниками відповідає положенням ст.6 та ст.9 Закону України «Про електронну комерцію», а вищевказані докази перерахування кредитних коштів є належними та допустимими доказами, що підтверджується усталеною практикою, з чим суд першої інстанції, при розгляді даної справи, також погодився.

У зв`язку з чим, просив суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2025 року у справі №186/1166/24 - без змін.

Сторони та їх представники в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги і відзиву, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що 14 вересня 2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено Договір №475185-КС-001 про надання кредиту, відповідно до умов якого позивач (як кредитодавець) надав відповідачеві грошові кошти на засадах строковості, поворотності, платності, а останній зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісії у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів.

Договором визначено строк кредиту 24 тижні з фіксованою процентною ставкою в день у розмірі 1.15012963%; комісія за надання кредиту 4 050,00 грн.; загальний розмір наданого кредиту 27 000,00 грн.; термін дії договору до 29 лютого 2024 року; орієнтована загальна вартість наданого кредиту 70 200,00 грн.; орієнтовна реальна річна процентна ставка 9168,16%.

У п.3. Договору сторони встановили Графік платежів.

Позивач свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, перерахувавши 14 вересня 2023 року відповідачу на його картковий рахунок грошові кошти у розмірі 27 000,00 грн, що підтверджується Довідкою та банківської випискою з карткового рахунку № НОМЕР_1 .

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 28 червня 2024 року за кредитним договором №475185-КС-001 виникла заборгованості у розмірі 117 261,88 грн., яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 27 000,00 грн.; суми прострочених платежів по процентах 86 211,88 грн.; суми прострочених платежів за комісією 4 050,00 грн.

30 серпня 2024 року до відділення поліції №3 (м.Першотравенськ) СРУП ГУНП в Дніпропетровській області подана заява про вчинення злочину, передбаченого ч.5 ст.190 КК України.

Станом на день розгляду справи сторонами не надано доказів часткового чи повного виконання відповідачем зобов`язань за договором.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, ураховуючи те, що відповідач не належно виконує свої зобов`язання за укладеним договором й відповідно не надала суду доказів на спростування вказаного, прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні висновки викладені в Постанові Верховного суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосував норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що договір про надання кредиту №475185-КС-001 від 14 вересня 2023 року підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи апеляційної скарги у цій частині.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, представником відповідача таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження №61-8449 св 19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження №61-7203 св 20). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 (провадження №12-142гс19) зазначено, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду вже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою ст.1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством.

Згідно ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи Банк звернувся до суду з даним позовом після не сплати відповідачем сум згідно графіку погашення за кредитним договором відповідної кількості платежів, в результаті чого станом на 28 червня 2024 року виникла заборгованість в розмірі 117 261,88 грн., що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 27000,00 грн.; суми прострочених платежів по процентах - 86211,88 грн.; суми прострочених платежів за комісією - 4050,00 грн.

Як вбачається із наданого кредитного договору №475185-КС-001 від 14 вересня 2023 року, який підписаний відповідачем, сторони погодили умови кредитування, зокрема погодили щомісячні стандартні проценти на рівні 2,00000000 % в день на залишок заборгованості та знижену процентну ставку за кредитом в день на рівні 1,15012963 % від суми боргу, порядок повернення кредиту, кількість та розмір платежів, періодичність внесення платежів (графік платежів).

Підпунктом 2.3. п.2 кредитного договору визначено, що кредит надається позичальнику на строк 24 тижні, тобто строк дії договору становить до 29 лютого 2024 року.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини друга, четверта статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Для встановлення дійсних фактичних обставин справи сторони мають надати до суду належні, допустимі, достатні та достовірні докази, які підлягають оцінці судом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (частини перша, третя статті 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Відповідно до статті 79 ЦПК України докази мають бути достовірними, тобто такими, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що позивач довів в суді, з наданням належних та допустимих доказів, своє право на звернення до суду з позовом про стягнення суми кредиту за договором укладеним з відповідачем.

Доказів повернення відповідачем позивачу грошових коштів матеріали справи не містять. Отже наведені обставини, поза всяким розумним сумнівом, доводять той факт, що відповідач тримав, але не повернув суму позики.

У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач не належно виконувала свої зобов`язання за укладеним договором й відповідно не надала суду доказів на спростування вказаного, а тому колегія суддів приходить висновку, що апеляційна скарга є не обґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.

Колегія суддів критично ставиться до доводів апеляційної скарги, що відповідач 30 серпня 2024 року (кредитний договір укладений 14 вересня 2023 року) звернувся до відділення поліції з заявою про вчинення відносно неї злочину, оскільки їй не було достовірно відомо, які саме шахрайські дії було вчинено стосовно неї, тому відповідно заява про вчинення злочину була подана після звернення позивача до суду.

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів про визнання відповідача потерпілою, не встановлено особу (осіб) яка (які) вчинили дії, що утворюють склад злочину щодо відповідача, а звернення до правоохоронних органів вже після звернення позивача до суду - не спростовує встановлені судом обставини.

Окрім цього, встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою суду першої інстанції. Це передбачено статтями 77-80, 89, 367 ЦПК України. Порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, обґрунтована оцінка всіх наданих сторонами доказів зроблена судом першої, тому відсутні підстави втручатися в оцінку доказів.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом додержано норми матеріального та процесуального права.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою. Вони не впливають на правильність рішення суду, та не дають підстав для його скасування.

Встановивши відсутність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення в межах підстав апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської областівід 01 квітня 2025 року, немає.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Першотравенський міський суд Дніпропетровської області від 01 квітня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 25.06.2025р.

Головуючий суддя О.В. Агєєв