Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого - судді Придачука О.А.

за участю секретаря судового засідання - Бомбушкаря В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ковач Іван Васильович, до комунального некомерційного підприємства «Закарпатська обласна клінічна стоматологічна поліклініка» Закарпатської обласної ради про стягнення заробітної плати

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Ковач Іван Васильович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до комунального некомерційного підприємства «Закарпатська обласна клінічна стоматологіна поліклініка» Закарпатської обласної ради про стягнення заробітної плати, у якому просить стягнути з відповідача недоотриману заробітну плату за січень 2022 року - грудень 2023 року у розмірі 134 581,79 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 05.09.1995 року згідно з наказом №65 ОСОБА_1 прийнято на посаду медичної сестри у в Облстоматполіклініку м.Ужгорода, яка в процесі реорганізації перетворена в КНП «Закарпатська обласна клінічна стоматологічна поліклініка».

Розмір нарахованої та виплаченої заробітної плати позивачу відповідачем в період з 01.01.2022 по 29.12.2023 здійснено не в повному обсязі.

3 довідки від ПФУ форми ОК-7 від 07.12.2023 року убачається, що позивачу відповідачем нараховано заробітну плату: в січні 2022 року в розмірі 6628,93 грн.; в лютому 2022 року - 6506,50 грн.; в березні 2022 - 6506,50 грн.; в квітні 2022 року - 5577,00 грн.; в травні 2022 року - 6695,06 грн.; в червні 2022 року - 6468,89 грн.; за липень 2022 року - 6789,90 грн.; за серпень 2022 року - 00,00грн.; за вересень 2022 3480,75 грн.; за жовтень 2022 6405,32 грн.; за листопад 2022 7073,30 грн.; за грудень 2022 6124,57 грн.; в січні 2023 року в розмірі - 5884,00 грн.; в лютому 2023 року 6700,00 грн.: в березні 2023 -6700,00 грн.; в квітні 2023 року 6181,18 грн.; в травні 2023 року 6787,39 грн.; в червні 2023 року 6151,86 грн.; в липні 2023 року 00,00 грн.; в серпні 2023 року 6700,00 грн.; за вересень 2023 року 00,00 грн.; за жовтень 2023 року 00,00 грн.; за листопад 2023 року 00,00 грн.; за грудень 2023 року 00,00 грн.

Загальна сума виплаченої заробітної плати згідно банківської довідки від 07.12.2023 року у період з 01.01.2022 по 21.12.2023 роки складає 80 531,11 грн., однак, мінімальна заробітна плата позивача згідно з постановою Кабінету Міністрів України №2 від 12.01.2022 по 31.12.2022 становить 13500,00 грн. на місяць, а в період з 01.01.2023 по день подання позову не менше мінімальної заробітної плати.

Отже, з врахуванням даних табелю обліку використання робочого часу загальна сума заробітної плати з 01.01.2022 по 31.12.2023, яка підлягала виплаті становить 208296,41 грн., а згідно з розрахунком недоотриманої заробітної плати позивачу в період з січня 2022 по грудень 2023 складає 134 581,79 грн.

Позивач вважає, що розмір нарахованої та виплаченої їй заробітної плати не відповідає вимогам чинного законодавства та підлягає стягненню з відповідача.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися своєчасно і належним чином, разом з тим представник позивача через канцелярію суду подав клопотання, в якому просив здійснювати розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини не явки до суду не повідомив.

У матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, за змістом якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, з підстав наведених в такому. Зокрема, відповідач зазначає, що позовна вимога про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 01.01.2022 року по 31.12.2023 року є необґрунтованою та недоведеною.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд доходить наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно з відомостями трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 прийнято на посаду медичної сестри в Облстоматполіклініку м.Ужгорода згідно наказу № 65 від 05.09.1995 року.

18.12.2007 посаду медична сестра змінено на сестра медична зі стоматології згідно класифікатора професій (наказ №104-о від 18.12.2007).

23.02.2010 Закарпатську обласну стоматологічну поліклініку перейменовано на Закарпатську обласну клінічну стоматологічну поліклініку (наказ №26-о від 23.02.2010).

Період за який позивач просить стягнути заробітну плату ОСОБА_1 працювала на посаді сестри медичної зі стоматології. Дані обставини відображені та підтверджуються копією довідки про доходи та копією трудової книжки.

Згідно відомостей довідки Пенсійного фонду України форма ОК-7 від 07.12.2023 року, ОСОБА_1 нараховано: в січні 2022 6628,93 грн. (страхові внески сплачено); в лютому 2022 - 6506,50 грн. (страхові внески сплачено); в березні 2022 - 6506,50 грн. (страхові внески сплачено); в квітні 2022 року 5577,00 грн. (страхові внески сплачено); в травні 2022 року - 6695,06 грн. (страхові внески сплачено); в червні 2022 року -6468,89 грн. (страхові внески сплачено); в липні 2022 року - 6789,90 грн. (страхові внески сплачено); в серпні 2022 року 00,00грн. (страхові внески сплачено); у вересні 2022 - 3480,75 грн. (страхові внески сплачено); у жовтні 2022 6405,32 грн. (страхові внески не сплачено); у листопаді 2022 7073,30 (страхові внески не сплачено); у грудні 2022 6124,57 (страхові внески не сплачено); в січні 2023 року 5884,73 грн. (страхові внески не сплачено); в лютому 2023 року - 6700,00 грн. (страхові внески не сплачено); в березні 2023 - 6700,00 грн. (страхові внески не сплачено); в квітні 2023 року 6181,18 грн.; в травні 2023 року 6787,39 грн.; в червні 2023 року 6151,86 грн.; в липні 2023 року 00,00 грн.; в серпні 2023 року -2621,74 грн.; в вересні 2023 року 6700,00 грн.; в жовтні 2023 року - 00,00 грн.; в листопаді 2023 року 00,00 грн.; в грудні 2023 року 00,00 грн.

Відповідно до виписки АТ КБ «ПриватБанк» по картці ОСОБА_1 за період з 01.01.2022 по 07.12.2023 за деталями операцій «Зарплата, КНП ЗОКСП ЗОР» надходили наступні суми: січень 2022 -4172,66 грн.; лютий 2022 року - 1500,00 грн.; березень 2022 - 4770,00 грн.; квітень 2022 -3100,00 грн.; травень 2022 року 6245,32 грн.; червень - 2022 року 1000,00 грн.; липень 2022 року- 0,00 грн.; серпень 2022 року - 3489,48 грн.; вересень 2022 - 2500,00 грн.; жовтень 2022 року - 1000.00 грн.; листопад 2022 1889,52 грн.; грудень 2022 4953,36 грн.; січень 2023 року 00,00 грн.; лютий 2023 року -00,00 грн.; березень 2023 року 5326,50 грн.; квітень 2023 року -5460,50 грн.; травень 2023 4975,85 грн.; червень 2023 7185,17 грн.; липень 2023 року -3000,00 грн.; серпень 2023 року 3012,2 грн.; вересень 2023 року -4015,21 грн.; жовтень 2023 року - 3393,50 грн.; листопад 2023 року - 9541,84 грн.; грудень 2023 року 00,00 грн.

При обчисленні недоотриманої заробітної плати суд виходить саме з указаної довідки (виписки) АТ КБ "ПриватБанк", оскільки при дослідженні довідки Пенсійного фонду України форма ОК-7 від 07.12.2023 року та довідки про доходи від 22.12.2023 року № 52 у таких встановлено невідповідності між такими, а також між довідкою (випискою) АТ КБ "ПриватБанк".

Згідно табелів обліку використаного робочого часу ОСОБА_1 позивач відпрацювала в січні 2022 року - 16 днів ( 3 дні відсутність на роботі у зв`язку із перебуванням у відпустці без збереження заробітної плати); в лютому 2022 року - 20 днів; в березня 2022 року - 22 дні; в квітні 2022 року - 18 днів (3 дні - відсутність на роботі у зв`язку із перебуванням у відпустці без збереження заробітної плати); в травні 2022 року - 22 дні; в червні 2022 року - 21 дні (1 день - відсутність на роботі у зв`язку із перебуванням у відпустці без збереження заробітної плати); в липні 2022 року - 21 день; в серпні 2022 року - 00 днів (23 дні - відсутність на роботі у зв`язку із перебуванням у відпустці без збереження заробітної плати); у вересні 2022 року - 11 днів (11 робочих днів - відсутність на роботі у зв`язку із перебуванням у відпустці без збереження заробітної плати); в жовтні 2022 року - 5 днів (16 робочих днів була відсутня у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності); в листопаді 2022 року - 22 дні; в грудні 2022 року - 19 днів (3 дні - відсутність на роботі у зв`язку із перебуванням у відпустці без збереження заробітної плати); у січні 2023 року - 12 днів (2 дні - відсутність на роботі у зв`язку із перебуванням у відпустці без збереження заробітної плати та 8 робочих днів тимчасової втрати працездатності).

Відповідно до довідки про доходи, виданої КНП «Закарпатська обласна клінічна стоматологічна поліклініка» Закарпатської обласної ради від 22.12.2023 №52, установою здійснювалась нарахування і виплата заробітної плати позивачці, виходячи з наступних показників: кількість відпрацьованих днів, нарахована зарплата, утримання прибуткового податку у розмірі 18%, утримання військового збору у розмірі 1,5%, утримання профспілкових внесків у розмірі 1%, сума до видачі, перераховано на карткові рахунки, заборгованість.

Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 Цивільного кодексу України).

Згідно із ст.2 КЗпП України право громадян на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до ч.4 ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. яку він вільно обирає або на яку вільно погоджуються. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Використання праці жінок і неповнолітніх на небезпечних для їхнього здоров`я роботах забороняється.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначена структура заробітної плати, за якою основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Статтею 233 КЗпП України встановлено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 4 ст. 95 Кодексу законів про працю України мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.

Згідно п.8 ч.1 ст.40 Бюджетного Кодексу України розмір мінімальної заробітної плати на відповідний бюджетний період визначається Законом про Державний бюджет України.

Так, відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 6500 гривень, з 1 жовтня 6700 гривень, а відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено з 1 січня 2023 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 6700 гривень.

Відповідно до постанови КМУ «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я» від 12.01.2022 №2 установлено, що розмір нарахованої заробітної плати медичним працівникам закладів охорони здоров`я державної або комунальної форми власності за повністю виконану місячну (годинну) норму праці установлюється у межах фонду оплати праці на 2022 рік: на рівні не менше 20000 гривень лікарям (крім лікарів-інтернів) та професіоналам з вищою немедичною освітою, які допущені до медичної діяльності в закладах охорони здоров`я; на рівні не менше 13500 гривень для посад молодших спеціалістів з медичною освітою (фахових молодших бакалаврів), фахівцям з початковим рівнем (короткий цикл) вищої медичної освіти, першим (бакалаврський) рівнем вищої медичної освіти і магістрів з медсестринства.

Постановою КМУ від 13 січня 2023 р. № 28 внесено зміни, до постанови КМУ «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я» від 12.01.2022 №2 та до пункту 1 додатка 3 до Типової форми договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій. З урахуванням змін внесених даною постановою Пункт 1 постанови КМУ від 12.01.2022 № 2 втратив чинність на підставі Постанови КМУ № 28 від 13.01.2023 - застосовується з 1 січня 2023 року.

Пунктом 3 постанови КМУ №28 від 13.01.2023 року передбачено, що вимоги підпункту 1 цього пункту не поширюються на державні та комунальні заклади охорони здоров`я, які мають укладені з Національною службою здоров`я договори про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, якщо витрати на оплату праці з нарахуваннями за поточний місяць, що розраховані відповідно до абзаців третього і четвертого підпункту 1 цього пункту, перевищують 85 відсотків отриманих у поточному місяці грошових коштів з урахуванням накопичених залишків.

Пунктом 4 даної постанови унормовано, що у випадках, визначених підпунктом 3 цього пункту, мінімальний розмір оплати праці медичних, фармацевтичних працівників та фахівців з реабілітації державних та комунальних закладів охорони здоров`я установлюється в межах наявного фонду оплати праці, але у розмірі не менше ніж мінімальна заробітна плата, яка передбачена законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Таким чином, з огляду на наведені вище норми, з січня 2023 року по грудень 2023 року підлягають до стягнення з відповідача грошові кошти з розрахунку заробітної плати у розмірі не менше ніж мінімальна заробітна плата, яка передбачена законом про Державний бюджет України на 2023 рік, тобто в розмірі 6700,00 грн.

Як встановлено судом позивачка дійсно з 05.09.1995 перебувала у трудових відносинах із відповідачем і їй дійсно в період з 01.01.2022 по 31.12.2023 року не було виплачено в повному обсязі заробітну плату.

На підставі постанови КМУ «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я» від 12.01.2022 № 2 та Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» позивачка просить стягнути недоотриману заробітну плату за січень 2022 року - грудень 2023 року у розмірі 134581,79 грн. (сто тридцять чотири тисячі п`ятсот вісімдесят одну гривню 79 копійок), виходячи із розміру посадового окладу, визначеного у даному нормативному акті у розмірі 13500,00 грн., а за січень-грудень 2023 року - мінімальну заробітну плату, встановлену Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» та отриманою у вказаний період заробітною платою.

Як встановлено судом, позивачка працювала в КНП «Закарпатська обласна клінічна стоматологічна поліклініка» Закарпатської обласної ради на посаді сестри медичної. Згідно копії диплому спеціаліста серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 закінчила у 1982 році отримала освіту за спеціальністю «медсестра».

Отже для розрахунку розрахунку заробітної плати, яка підлягала виплаті позивачці у 2022 році необхідно брати посадовий оклад на рівні не менше 13500 гривень, який був передбачений для посад молодших спеціалістів з медичною освітою (фахових молодших бакалаврів), фахівцям з початковим рівнем (короткий цикл) вищої медичної освіти, першим (бакалаврський) рівнем вищої медичної освіти і магістрів з медсестринства.

За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч.5,6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Згідно ч. 2 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Разом з тим особливість трудових правовідносин характеризується, тим, що саме у роботодавця залишаються всі дані щодо праці найманого працівника, а тому саме роботодавець зобов`язаний надати такі відомості суду у разі виникнення трудового спору, та довести свої заперечення проти вимог працівника. Зазначене будь-яким чином не суперечить нормам цивільного процесуального законодавства.

Практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні, зокрема в рішенні "Зубко та інші проти України" від 26 квітня 2006 року, визнавалося таким, що підпадає під захист ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: рухоме і нерухоме майно, матеріальні і нематеріальні права, зокрема акції, патенти, відшкодування згідно з рішенням суду, право на пенсію, право землевласника на орендну плату, економічні права, пов`язані з веденням підприємницької діяльності, право займатись професійною діяльністю, правомірні очікування щодо певного стану речей у майбутньому, право вимоги. Враховуючи, що сплата заробітної плати і її розмір обов`язково зазначається в трудовому договорі чи контракті, її можливо вважати активом, а порушення роботодавцем умов виплати заробітної плати порушенням права власності відповідно до ст.1 Першого протоколу. При цьому, позов працівника до суду про стягнення заробітної плати також вважається активом і прирівнюється до «майна» у значенні, закладеному в ст. 1 Першого протоколу.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач порушив право на отримання позивачем законної винагороди за виконану роботу у вигляді заробітної плати у повному обсязі, що в розумінні ст. 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є також порушенням права на мирне володіння майном.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість з виплати заробітної плати у загальному розмірі 106673,39 грн., що складається з наступної заборгованості:

- за січень 2022 року - 6340,36 грн. (13500,00 грн./19 робочих днів *16 відпрацьованих робочих днів - (4172,66 виплаченої заробітної плати + 18% ПДФО +1,5% військовий збір +1% утримання профспілкових внесків);

- за лютий 2022 року 11692,50 грн. (13 500,00 грн./20 робочих днів *20 відпрацьованих робочих днів - (1500,00 виплаченої заробітної плати + 18% ПДФО +1,5% військовий збір +1% утримання профспілкових внесків);

- за березень 2022 року 7752,15 грн. (13500,00 грн./22 робочих днів *22 відпрацьованих робочих днів - (4770,00 виплаченої заробітної плати + 18% ПДФО +1,5% військовий збір +1% утримання профспілкових внесків);

- за квітень 2022 року 7 835,92 грн. (13500,00 грн./21 робочих днів *18 відпрацьованих робочих днів - (3100,00 виплаченої заробітної плати + 18% ПДФО +1,5% військовий збір +1% утримання профспілкових внесків);

- за травень 2022 року 5974,38 грн. (13 500,00 грн./22 робочих днів *22 відпрацьованих робочих днів - (6245,32 виплаченої заробітної плати + 18% ПДФО +1,5% військовий збір +1% утримання профспілкових внесків);

- за червень 2022 року 11681,36 грн. (13500,00грн./22 робочих днів *21 відпрацьованих робочих днів - (1000,00 виплаченої заробітної плати + 18% ПДФО +1,5% військовий збір +1% утримання профспілкових внесків);

- за липень 2022 року 13500,00 грн. (13500,00 грн./21 робочих днів *21 відпрацьованих робочих днів - (0,00 виплаченої заробітної плати);

- за серпень 2022 року 00,00 грн. (13500,00 грн./23 робочих днів *0 відпрацьованих перебування у відпустці - (3 489,48 виплаченої заробітної плати + 18% ПДФО +1,5% військовий збір +1% утримання профспілкових внесків);

- за вересень 2022 року 3737,50 грн. (13500,00 грн./22 робочих днів *11 відпрацьованих робочих днів - (2500,00 виплаченої заробітної плати + 18% ПДФО +1,5% військовий збір +1% утримання профспілкових внесків);

- за жовтень 2022 року 5 223,57 грн. (13500,00 грн./21 робочих днів *5 відпрацьованих робочих днів, 16 днів тимчасова втрата працездатності 5-ть з яких оплачуються роботодавцем - (1000,00 виплаченої заробітної плати + 18% ПДФО +1,5% військовий збір +1% утримання профспілкових внесків);

- за листопад 2022 року 11223,12 грн. (13500,00 грн./22 робочих днів *22 відпрацьованих робочих днів - (1889,52виплаченої заробітної плати + 18% ПДФО +1,5% військовий збір +1% утримання профспілкових внесків);

- за грудень 2022 року - 5690,30 грн. (13500,00 грн./22 робочих днів *19 відпрацьованих робочих днів - (4953,36 виплаченої заробітної плати + 18% ПДФО +1,5% військовий збір +1% утримання профспілкових внесків);

- за січень 2023 5177,27 грн. (6700,00 грн./22 робочих днів *12 відпрацьованих робочих днів, 8 днів тимчасова втрата працездатності 5-ть з яких оплачуються роботодавцем - (00.00 виплаченої заробітної плати + 18% ПДФО +1,5% військовий збір +1% утримання профспілкових внесків);

- за лютий 2023 року 6090,90 грн. (6700,00 грн./22 робочих днів *20 відпрацьованих робочих днів - (00.00 виплаченої заробітної плати + 18% ПДФО +1,5% військовий збір +1% утримання профспілкових внесків);

- за березень 2023 року 281,56 грн. (6700,00 грн./23 робочих днів *23 відпрацьованих робочих днів - (5326,50 виплаченої заробітної плати + 18% ПДФО +1,5% військовий збір +1% утримання профспілкових внесків);

- за квітень 2023 року 00,00 грн. (6700,00 грн./20 робочих днів *19 відпрацьованих робочих днів - (5460,50 виплаченої заробітної плати + 18% ПДФО +1,5% військовий збір +1% утримання профспілкових внесків);

- за травень 2023 року - 00,00 грн. (6700,00 грн./23 робочих днів *19 відпрацьованих робочих днів - (4975,85 виплаченої заробітної плати + 18% ПДФО +1,5% військовий збір +1% утримання профспілкових внесків);

- за червень 2023 року 00,00 грн. (6700,00 грн./22 робочих дні *0 відпрацьованих робочих днів - (7185,17 виплаченої заробітної плати + 18% ПДФО +1,5% військовий збір +1% утримання профспілкових внесків);

- за липень 2023 року 00,00 грн. (6700,00 грн./21 робочих днів * 0 відпрацьованих робочих днів - (3000,00 виплаченої заробітної плати + 18% ПДФО +1,5% військовий збір +1% утримання профспілкових внесків);

- за серепень 2023 року 0,00 грн. (6700,00 грн./22 робочих днів * 9 відпрацьованих робочих днів - (3012,20 виплаченої заробітної плати + 18% ПДФО +1,5% військовий збір +1% утримання профспілкових внесків);

- за вересень 2023 року 1861,67 грн. (6700,00 грн./21 робочих днів * 21 відпрацьованих робочих днів - (4015,21 виплаченої заробітної плати + 18% ПДФО +1,5% військовий збір +1% утримання профспілкових внесків);

- за жовтень 2023 року 2610,83 грн. (6700,00 грн./22 робочих днів * 22 відпрацьованих робочих днів - (3393,5 виплаченої заробітної плати + 18% ПДФО +1,5% військовий збір +1% утримання профспілкових внесків);

- за листопад 2023 року - 0,00 грн. (6700,00 грн./22 робочих днів * 21 відпрацьованих робочих днів - (9541,84 виплаченої заробітної плати + 18% ПДФО +1,5% військовий збір +1% утримання профспілкових внесків);

- за грудень 2023 року 0,00 грн. (6700,00 грн./21 робочих днів * 21 відпрацьованих робочих днів - (9541,84 виплаченої заробітної плати + 18% ПДФО +1,5% військовий збір +1% утримання профспілкових внесків);

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом ч. 6 вказаної статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд покладає судовий збір на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, виходячи з наступного розрахунку: 106673,39 грн. х 100 / 134581,79 грн. = 79,3 % (розмір задоволених позовних вимог); 1345,8 грн. х 79,3 % = 1067,22 грн. (розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача).

З огляду на ухвалення судом рішення на користь позивача, який при зверненні до суду з позовом був звільнений від його сплати, на підставі положенняст.5 ЗУ «Про судовий збір», з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1067,22 грн.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд бере до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини.

В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

В контексті вказаної практики суд вважає обґрунтування цього рішення достатнім.

Керуючись ст. 43 Конституцією України, ст. 2,95,115,233 КЗпП України, статями 2-5,10-13,18,81, 141,258-259,263-265, 352, 354, 355,430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Закарпатська обласна клінічна стоматологічна поліклініка» Закарпатської обласної ради про стягнення заробітної плати - задовольнити частково.

Стягнути з комунального некомерційного підприємства «Закарпатська обласна клінічна стоматологічна поліклініка» Закарпатської обласної ради на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період січень 2022 грудень 2023 в розмірі 106673,39 (сто шість тисяч шістсот сімдесят три грн. 97 коп.) грн., з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити

Стягнути з комунального некомерційного підприємства «Закарпатська обласна клінічна стоматологічна поліклініка» Закарпатської обласної ради на користь держави судовий збір у розмірі 1067,22 (одна тисяча шістдесят сім грн. 22 коп.) грн.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення виплати заробітної плати за один місяць.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_3 , виданий від 10.02.1997р Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області ІПН НОМЕР_4 , тел. НОМЕР_5 ;

Відповідач: Комунальне некомерційне підприємство «Закарпатська обласна клінічна стоматологічна поліклініка» Закарпатської обласної ради, , місцезнаходження: 88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, наб. Незалежності, будинок 8.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.А. Придачук