Дата документу 19.06.2025
Справа № 334/2836/24
Провадження № 2/334/132/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року м. Запоріжжя

Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі:

судді Бредіхіна Ю.Ю.,

за участю секретаря Младенова М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення суми,

установив:

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін.

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідачів: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії розмірі 15 052,48 грн., та витрат по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн.

Позов обґрунтований тим, що позивач концерн «Міські теплові мережі» є виконавцем послуг з постачання теплової енергії. Відповідачі, в свою чергу, є власниками нежитлового приміщення та споживачами вказаних послуг на підставі типового індивідуального договору №71200331 за адресою: АДРЕСА_1 .

Послуга з централізованого опалення надавалась відповідачам в межах опалювального сезону, проте відповідачами не виконувався обов`язок по оплаті за надані комунальні послуги.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання надала заяву про визнання позову, при ухваленні рішення просила вирішити питання про повернення позивачу 50 % сплаченого судового збору.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.

Ухвалою суду від 09.05.2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Ухвалою суду від 25.07.2024 року за клопотанням відповідача ОСОБА_2 , судом витребувано актовий запис № 1329 про смерть відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 09.08.2024 року провадження у справі зупинено до розгляду Жовтневим районним судом м. Запоріжжя цивільної справи за позовом ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на частину спільного майна.

Ухвалою суду від 21.01.2025 року провадження у справі поновлено.

До судового засідання відповідач ОСОБА_2 надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі.

ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом.

Позивач є виконавцем послуг з виробництва та постачання теплової енергії для централізованого опалення у житловий будинок у якому розташоване нежитлове приміщення, яке належить відповідачу на праві власності.

Відповідач є споживачем послуг у нежитловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач у період з 01.11.2021 року по 31.12.2023 року надав послуги загальною вартістю 15 052,48 грн., які відповідачами не сплачені у повному обсязі (а.с.17,19-22).

ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідач ОСОБА_1 помер, що підтверджується актовим записом про смерть № 1329 від 14.06.2023 року (а.с.104).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03.10.2024 року затверджена мирова угода, на підставі якої ОСОБА_2 набула право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення АДРЕСА_2 , яке належало на праві власності померлому ОСОБА_1 .

ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У частині сьомій статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Приписами ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

За приписами п. 1 частини 2 статті 7 вказаного Закону індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо-будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Факт постачання теплової енергії до житлового будинку, в якому знаходиться нежитлове приміщення відповідача, підтверджується рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону та актами зняття показань приладів обліку теплової енергії.

Відповідач не заперечував проти факту отримання наданих позивачем послуг за вказаний у позовній заяві період.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019(в редакції постанови КМУ №1022 від 08.09.2021) ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії (далі - послуга), та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати.

Відповідно до п. 13 цих Правил надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах.

Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Факт постачання теплової енергії у приміщення власником, якого є відповідач, підтверджуються наданими позивачем документи.

Приписами статті 610 ЦК України закріплено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Крім того, суд дійшов висновку про те, що у зв`язку із смертю відповідача ОСОБА_1 , провадження відносно нього підлягає закриттю, а заборгованість стягнута лише з ОСОБА_2 , як єдиного власника нежитлового приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Провадження у справі за позовом до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити у зв`язку із його смертю.

Позов концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення суми задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь концерну «Міські теплові мережі» (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137, ) суму боргу за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 15 052 (п`ятнадцять тисяч п`ятдесят дві) гривні 48 копійок.

Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь концерну «Міські теплові мережі» (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137, ) п`ятдесят відсотків судового збору у сумі 1211 (одна тисячі двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Повернути концерну «Міські теплові мережі» (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137, ) з Державного бюджету України п`ятдесят відсотків судового збору в розмірі 1211 (одна тисячі двісті одинадцять) гривень 20 копійок, сплаченого згідно платіжної інструкції № 3524 (внутрішній номер 336283571) від 26.03.2024 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Ю. Бредіхін