Справа № 278/1359/25
26 червня 2025 року селище Брусилів
Брусилівський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого - судді Миколайчука П.В.,
зі секретарем судових засідань Довгаленко О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СІРОКО ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
Короткий зміст позовних вимог
ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.08.2022 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_3 укладений договір позики №72425326. Відповідно до умов вказаного договору ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язалось надати відповідачу грошові кошти в розмірі та на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язалась повернути таку ж саму суму грошових коштів у день закінчення строку договору або ж достроково та сплатити проценти за користування грошовими коштами в порядку та на умовах, визначених договором. Позивач вказав, що грошові кошти відповідач отримав шляхом безготівкового перерахування коштів у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки. Тому позивач вважає, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання за договором №72425326 виконало в повному обсязі.
05.01.2023 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» укладений договір факторингу № 031-050123, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» прийняло належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, які вказані у Реєстрі прав вимоги, у тому числі і право вимоги до ОСОБА_3 за договором позики №72425326 від 30.08.2022.
На думку позивача, вказані обставини свідчать про те, що ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_3 за договором позики №72425326 від 30.08.2022. Вказує, що відповідачка не виконала умови договору, після отримання коштів їх не повернула у встановлені строки, вимогу позивача про їх повернення проігнорувала. Таким чином, заборгованість відповідача за договором позики №72425326 від 30.08.2022 становить 28 000 грн., яку і просить стягнути позивач на свою користь.
Заяви, клопотання, інші процесуальні дії
07.05.2025 матеріали справи, на підставі п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України, надійшли до Брусилівського районного суду Житомирської області.
Ухвалою судді Брусилівського районного суду Житомирської області від 07.05.2025 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просив здійснювати розгляд справи за відсутності позивача, за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення.
Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи вважається повідомленим належними чином, в порядку ст. ст. 128-131 ЦПК України, шляхом надсилання ухвали про відкриття провадження у справі, копії позовної заяви, повістки на останню відому адресу зареєстрованого місця проживання. Про причини неявки в судове засідання відповідачка не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи не подавала. Відзив на позовну заяву до суду не надходив.
Статтею 280 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, та не подано відзиву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
На підставі вищевикладеного та враховуючи те, що представник позивача проти ухвалення заочного рішення не заперечив, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення по ній, на підставі наявних у справі доказів.
У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
25.06.2025 суд перейшов до стадії ухвалення рішення.
Фактичні обставини встановлені судом, застосоване законодавство та оцінка доводів сторін.
Щодо укладення договору позики
Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частина 1 ст. 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.
Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з укладенням та виконанням договору позики та договору факторингу та регулюються главами 71, 73 ЦК України.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі за текстом Закон), згідно зі ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону).
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст. 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Так, з матеріалів справи вбачається, що 30.08.2022 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_3 укладений договір позики № 72425326.
Зазначений договір підписаний електронним підписом позичальниці, відтвореним шляхом використання позичальницею одноразового ідентифікатора 6nRcSt2qg3, який був надісланий на електронну адресу відповідачки, про що свідчить п. 21 договору.
Відповідно до п. 1 договору № 72425326, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язалось передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату від суми позики.
Згідно з п. 2 договору, сума позики 7 000 грн., строк дії договору - 30 днів. Тип процентної ставки фіксована 2,5% на день; дата надання позики 30.08.2022; дата повернення позики 29.09.2022; знижена процентна ставка за день 0,875% (застосовується у відповідності до програми лояльності), процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2,70% у день; реальна річна процентна ставка 1604,4%; орієнтовна загальна вартість 8 837,50 грн..
Статтею 11 Закону передбачено, що включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Отже, підписанням договору відповідачка підтвердила прийняття відповідних умов надання грошових коштів, які діяли станом на 30.08.2022, а також засвідчила, що вона повідомлена позикодавцем у встановлений законом строк про всі умови договору, повідомлення про які є необхідним, відповідно до вимог чинного законодавства.
З огляду на викладене на підставі укладеного сторонами електронного договору, який вважається укладеним у письмовій формі, у сторін цього договору, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які випливають із договору позики.
Статтею 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Наведене у свою чергу свідчить про належне укладення договору позики шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін.
Аналогічна правова позиція сформована у цілому ряді постанов Верховного Суду. Так, у постанові від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув.
Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20.
Отже, між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_3 була досягнута згода щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами цього договору в електронній формі з використанням електронного підпису.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Матеріали справи не містять доказів щодо спростування презумпції правомірності договору позики, зазначений договір недійсним не визнано.
За таких підстав суд приходить до висновку, що, відповідно до вимог законодавства, між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_3 укладений електронний договір позики № 72425326 від 30.08.2022.
Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
У частині першій статті 1048 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Договір позики, кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Доказом надання кредитодавцем позичальниці кредитних коштів, згідно із договором позики від 30.08.2022, є довідка ТОВ «ФК «Фінекспрес» за вих. № КД-000004612/ТНПП від 19.12.2024.
Суд визнає доведеним перерахування первісним кредитором коштів у сумі 7 000 грн. ОСОБА_3 , оскільки даний факт не спростовується відповідачкою та підтверджується письмовими доказами по справі.
Щодо переходу прав вимоги за договором до позивача
ЦК України передбачена можливість заміни кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору. Відповідний правочин повинен бути вчиненим у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.
За загальним правилом, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Проте, відповідно до статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, підставами для заміни кредитора у зобов`язанні є: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництво; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Згідно зі статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 навела ознаки, притаманні договору відступлення права вимоги:
1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні;
2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо);
3) відступлення права вимоги може бути оплатним чи безоплатним;
4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання;
5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
Відповідно до статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Згідно зі статтею 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Відповідно до статті 1079 ЦК України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Згідно із пунктом 5 частини першої статті 1, пунктом 11 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», який діяв на час укладення договору факторингу між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» від 05.01.2023 року № 031-050123, фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Факторинг вважається фінансовою послугою.
Відповідно до п.64 ч.1 ст.1, п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», який діяв на час укладення між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» від 05.01.2023 року № 031-050123, фінансова послуга - операція або декілька операцій, пов`язаних однією правовою метою, з фінансовими засобами, що здійснюються в інтересах інших осіб, ніж надавач такої фінансової послуги, а також послуги, прямо визначені спеціальними законами як фінансові послуги. Факторинг вважається фінансовою послугою.
Згідно із ЦК України, договір факторингу передбачає, що фактор передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові свою грошову вимогу до третьої особи (боржника).
Отже, за договором факторингу фактором має надаватися фінансова послуга, яка полягає в наданні коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, тобто грошові кошти мають передаватися клієнту в розпорядження і клієнт має сплатити фактору за відповідну послугу з фінансування (надання позики або кредиту).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 зазначила про те, що така плата за надану фактором послугу може бути встановлена у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається, у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної в договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.
При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатися як плата за надану фактором фінансову послугу (позику чи кредит).
Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Так, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» укладений договір факторингу № 031-050123, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» прийняло належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, які вказані у Реєстрі прав вимоги, у тому числі і право вимоги до ОСОБА_3 за договором позики № 72425326 від 30.08.2022.
Однак, докази виконання зобов`язання нового кредитора ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» перед первісним кредитором ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», зокрема, здійснення оплати договору факторингу за передані права грошової вимоги до боржників, у тому числі до ОСОБА_3 за договором № 72425326 від 30.08.2022 - суду не надані.
Так, матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження оплати за договором факторингу у відповідності до вимог п. 4 Договору, зокрема, щодо оплатності його виконання (квитанція, платіжна інструкція, тощо). При цьому, суд наголошує, що реєстр до договору факторингу, за яким право вимоги відступається, не є фінансовим документом (квитанція, платіжна інструкція, тощо), а тому не може підтверджувати оплатність такого правочину.
Також, пунктом 2.1.3 Договору факторингу вказано, що перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги відбувається в день підписання Сторонами відповідного Реєстру прав вимог, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників та набуває всіх прав щодо Боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу, відповідно до вимог чинного законодавства. Підписаний Сторонами та скрпілений їх печатками Реєстр прав вимог є невід`ємною частиною цього Договору та підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги.
Однак, суду не було надано належної копії Реєстру, підписаного та скріпленого печатками у відповідності до вимог п. 2.1.3 Договору. Так, на а.с.10 (зворотна сторінка) наявна лише затверджена копія форми Реєстру прав вимоги, а не сам підписаний Реєстр, а доданий витяг з Реєстру вимог (а.с.14) суд визнає неналежним доказом, оскільки він не містить жодного підпису сторін та печаток, нема підпису особи, яка його сформувала, чи відомостей про підписання що також суперечить вимогам ст. 95 ЦПК України.
В свою чергу, у Постанові колегії суддів другої судової палати КЦС від 22.01.2020 у справі №674/461/16-ц зроблено висновок, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника(-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин.
Суду не було надано доказів пролонгації договору факторингу, а в матеріалах справи міститься лише затверджена копія форми додаткової угоди до договору факторингу без зазначення будь-якої інформації.
З клопотанням про надання додаткових доказів чи їх витребування позивач до суду не звертався.
Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
У постанові від 12 січня 2023 року у справі № 9901/278/21 Верховний Суд зауважив, що ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.
Враховуючи наведене, суд вважає, що позивач ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» не довело належними та достатніми доказами те, що відповідно до умов договору факторингу № 031-050123 від 05.01.2023 набуло право вимоги до позичальників ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», в тому числі і до ОСОБА_3 за договором № 72425326 від 30.08.2022.
Таким чином, враховуючи викладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» до відповідачки ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики № 72425326 від 30.08.2022 слід відмовити.
Розподіл судових витрат
На підставі ст. 141 ЦПК України, в зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати позивача у виді судового збору покладаються на нього.
Заяв про розподіл інших судових витрат суду на надано.
Керуючись ст.4, 6, 10, 12, 13, 76-81, 263-265 ЦПК України, суд ,-
Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "СІРОКО ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заочне рішення може бути переглянуте Брусилівським районним судом Житомирської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не будуть подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд-якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Повне судове рішення складено 26.06.2025.
Сторони по справі:
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП : НОМЕР_1
Суддя П.В. Миколайчук