Справа № 141/359/25
Провадження № 2/141/204/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року с-ще Оратів

Оратівський районний суд Вінницької області в складі головуючої судді Демченко І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі - Позивач) звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 36086,38 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29.07.2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем шляхом обміну електронними повідомленнями укладений договір № 504945-КС-001 про надання кредиту, відповідно до умов якого відповідачу було перераховано кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 10000,00 грн.

Позичальник (відповідач) не виконав свого обов`язку та не повернув наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 504945-КС-001 від 29.07.2024, сума боргу відповідача перед позивачем становить 36086,38 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 10000,00 грн; заборгованість з процентів - 24596,38 грн.; заборгованість за комісією -1 500,00 грн, яку просить стягнути з відповідача.

Ухвалою судді від 01.05.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Представник позивача та позивач копію ухвали суду отримали 02.05.2025. Заяв чи клопотань від представника позивача та позивача не надходило.

Відповідачу копію ухвали суду було надіслано за адресою його місця реєстрації, але поштове відправлення було повернуто з відміткою про причини невручення "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України днем вручення ухвали суду є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, з урахуванням приписів ст.272 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи.

Враховуючи зазначене та керуючись ч.8 ст.178 ЦПК України та ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні ним правовідносини:

Судом встановлено, що 29.07.2024 між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем укладений договір № 504945-КС-001 про надання кредиту, який підписаний позичальником одноразовим ідентифікаторомUA-0903, надісланим йому на номер мобільного телефону НОМЕР_1 .

Відповідач також підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-2605також паспорт споживчого кредиту, що свідчить про те, що він був обізнаний з умовами надання кредиту.

Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору, кредитодавець (позивач) надає позичальнику грошові кошти в розмірі 10000,00 грн на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика».

Зі змісту п. п. 2.3-2.6 Кредитного договору вбачається, що строк, на який надається кредит, становить 24 тижні. Стандартна процентна ставка за кредитом: в день 1,5%, фіксована, знижена процентна ставка за кредитом: в день 1,15288411, фіксована і є незмінною протягом усього строку договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Комісія за надання кредиту становить 1500,00 грн та нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі кредиту.

Відповідно до п. 2.7 договору строк дії договору до 13.01.2025.

П.2.8 договору встановлена орієнтовна вартість наданого кредиту: 29653,89 грн, а п.2.11 - денна процентна ставка: 1,16 процентів.

Датою видачі кредиту є 29.07.2024, датою повернення - 13.01.2025 (п.п.2.12, 2.13 договору).

В п.3.2.2 договору сторони домовились, що у разі якщо повернення кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в п.3.2.3 та додатку № 1 до договору (за виключенням дострокового повернення кредиту), унаслідок чого виникає прострочка по кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів, то умови застосування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і застосовується стандартна процентна ставка, що вказана в п.2.4 договору. При цьому, нарахування процентів за стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня від дня простроченого платежу.

Для зарахування кредитних коштів відповідачем вказана банківська карта НОМЕР_2 .

На виконання ухвали суду АТ КБ «Приватбанк» надана інформація (лист № 20.1.0.0.0/7-250501/74541-БТ від 01.05.2025), з якої вбачається, що АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_3 емітовано карту № НОМЕР_4 .

ТОВ «ПрофітГід» надало позивачу підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів на платіжну картку НОМЕР_2 від ТОВ «Бізнес Позика» з призначенням платежу: «перерах. коштів ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_3 зг. до кредитного дог. № 504945-КС-001 від 29.07.2024», дата здійснення платежу29.07.2024.

Випискою за рахунком за період 29.07.2024 - 22.09.2024, наданою АТ КБ Приватбанк» підтверджується зарахування 29.07.2024 грошових коштів в сумі 10000 грн, на карту № НОМЕР_4 .

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 504945-КС-001 від 29.07.2024 заборгованість становить: за тілом кредиту - 10000 грн, за процентами,нарахованими з 29.07.2024 по 13.01.2025-24586,38, за комісією - 1500 грн.Кошти, сплачені позичальником - 0 грн.

Таким чином, не здійснюючи у встановлені графіком платежів строки обумовлені договором платежі, відповідач порушив взяті на себе за кредитним договором зобов`язання.

Ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Ст.12 Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Таким чином, підписання договору від 29.07.2024 відповідачем з використанням електронного підпису (одноразового ідентифікатора) свідчить про його укладення сторонами і досягнення згоди щодо усіх істотних умов правочину.

Перерахувавши грошові кошти на підставі договору, позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі.

Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦКУ, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

З урахуванням того, що Відповідачем не спростована наявність заборгованості станом на день розгляду справи, не подані докази на підтвердження повернення кредитних коштів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10000 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що проценти нараховувались позивачем в межах строку договоруі з дотриманням умов договору. Загальна сума нарахованих процентів за період з 29.07.2024 по 13.01.2025 складає 24596,38 грн.

З урахуванням ч.2, ч.3 ст.8, п.17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» і встановлених судом обставин щодо невиконання відповідачем своїх обов`язків за договором, суд вважає доданий до позовної заяви розрахунок процентів за користування кредитом обґрунтованим, проценти в сумі 24596,38 грн підлягають стягненню з відповідача.

Позивачем заявлена також вимога про стягнення з відповідача комісії, економічна сутність якої, відповідно до договору - плата за надання кредиту.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Отже, наведені норми стверджують право кредитодавця встановлювати в договорі і вимагати сплати від позичальника комісій за додаткові та супутні послуги, пов`язані, зокрема, з наданням кредиту.

Однак ні з договору, ні з інших матеріалів справи не вбачається надання позивачем відповідачу будь-яких додаткових чи супутніх послуг, пов`язаних з наданням кредиту. Натомість, в договорі зазначається, що супровідні послуги відсутні.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1054 ЦК України). Отже, суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку кредитодавця надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку останнього їх повернути і сплатити за користування ними проценти. Тобто надання кредитних коштів позичальнику є виконанням кредитодавцем зобов`язання, яке він взяв на себе, уклавши кредитний договір, і яке і складає зміст договору кредиту.

Таким чином, умова про встановлення комісії за надання кредиту в силу ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемною, а позовна вимога про стягнення комісії за надання кредиту задоволенню не підлягає.

Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, висловленої в постанові від 09.12.2019 по справі № 524/5152/15-ц: «надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику».

Посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19 є безпідставними, оскільки висновки, викладені в цій постанові, стосуються питання правомірності встановлення комісії за надання банком послуг щодо інформування про стан кредитної заборгованості, а не за надання кредиту. При цьому, за змістом зазначеної постанови, встановлення комісії можливе саме за надання банком (або фінансовою установою) конкретно визначеного переліку послуг, які пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Ототожнення позивачем різних за своїм змістом понять «пов`язаних з наданням кредиту» і «за надання кредиту» є помилковим.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Наданими позивачем доказами підтверджена наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором № 504945-КС-001 від 29.07.2024. З урахуванням сплаченої відповідачем суми, стягненню з нього на користь відповідача підлягає заборгованість в сумі 34596,38(10000 + 24596,38).

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 2322,38грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 273, 279, 352, 354 ЦПК, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за кредитним договором № 504945-КС-001 від 29.07.2024у розмірі 34596(тридцять чотири тисячі п`ятсот дев`яносто шість) грн 38 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика`витрати зі сплати судового збору в сумі 2322 (дві тисячі триста двадцять дві) грн 38 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач:Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», , м.Київ, бул.Лесі Українки, 26, оф.411, 01133.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .

Суддя І.В. Демченко