Провадження № 2/752/497/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2025 року м. Київ

Суддя Голосіївського районного суду м. Києва Ольшевська І.О., за участю секретаря судового засідання Овдій-Барандич В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

присутні:

позивач: не з`явився

представник позивача: Лазько С.В. - адвокат (дов. від 07.06.2025р.)

відповідач: ОСОБА_2

представник відповідача: Мазур І.О. - адвокат (ордер серія АІ №1443503 від 16.08.2023р.)

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу та просить стягнути на свою користь з відповідача суму боргу в розмірі 85 000,00 доларів США, 3% річних у розмірі 2 010,41 доларів США, а також стягнути з відповідача судові витрати.

В обгрунтування позову зазначає, що 16.01.2021р. відповідач отримала від ОСОБА_3 в борг грошову суму 72 527,00 доларів США. Крім того, до цього в неї перед ОСОБА_3 існував борг у розмірі 38 171,00 доларів США. Вказане зафіксовано в наданій відповідачем розписці. Згідно розписки відповідач мала повернути борг до 16.01.2023р. шляхом сплати щомісячних виплат не менше по 5 000,00 доларів США в місяць, починаючи з лютого 2021р. Окрім того, 01.09.2022р. відбулась заміна кредитора в зобов`язанні, у зв`язку з укладенням між ОСОБА_3 та позивачем ОСОБА_1 . Договору про відступлення права вимоги. Звернення до суду з даним позовом пов`язане з тим, що відповідач грошові кошти у визначений строк не повернула. Крім того, позивачем на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України нараховані 3% річних.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва Чередніченко Н.П. від 20.01.2023р. відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Відповідач надала до матеріалів справи письмовий відзив на позовну заяву, за яким просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Відповідач стверджує, що не отримувала від ОСОБА_3 жодних грошових коштів, а підпис відповідача на так званій «розписці» є сфабрикованим, оскільки доступ до зразків

підпису відповідача та до різного роду ділових документів з її реальним підписом був як у ОСОБА_3 , так і в позивача, оскільки вони є засновниками ТОВ «Санпол Групп», тому підписання документів на прохання позивача та ОСОБА_3 були звичною діловою практикою відповідача. Крім того, відповідач 14 років проживала з позивачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, у зв`язку з чим довіряла йому, надавала доступ до будь-яких своїх гаджетів, де зберігалося точне відтворення свого підпису, а також підписувала різного роду документи на прохання позивача. Відповідач наголошує, що не є боржником, оскільки жодних грошей за усним договором позики, як і за іншими зобов`язаннями не отримувала. Відповідач звертає увагу на те, що надана до матеріалів справи розписка складена з двох окремих аркушів паперу, що викликає обгрунтований сумнів у цілісності документу. При цьому на першому аркуші так званої «розписки», де міститься текст про позику, борг і гроші, відсутній підпис відповідача, що вказує на те, що відповідач не ознайомлювалася з текстом, надрукованим на першому аркуші «розписки». Підпис, схожий на підпис відповідача, проставлений тільки на другому окремому аркуші «розписки», що містить тільки певні дати та цифри (зокрема 5000), що жодним чином не вказують на те, що йдеться про грошові суми та їх еквівалент. Крім того, на другому окремому аркуші «розписки» надруковано текст «написано власноручно», що не відповідає дійсності, адже із всього тексту, що міститься на аркуші, власноруч виконано лише підпис, схожий на підпис відповідача. Таким чином, як зазначає відповідач, із наданих позивачем доказів неможливо встановити, чи перший і другий аркуші «розписки» відносяться до одного і того самого документа, яким чином виготовлена «розписка», в якій послідовності виконувались її реквізити (підпис та друк тексту), з урахуванням того, що текст розписки надруковано на комп`ютері, а не виконано власноручно відповідачем, що має істотне значення для вирішення цієї справи з урахуванням заперечень відповідача факту запозичення грошей. Окрім того, як вказує відповідач, із тексту розписки не вбачається, що передача грошей відбулась; неможливо встановити, внаслідок якого правочину і коли виник «борг». Також щодо Договору відступлення, то не зрозуміло, яку суму і в якій валюті було відступлено за цим Договором. Таблиця, що наведена в так званій «розписці», містить тільки дати і цифри без вказівки на те, що йдеться саме про грошові одиниці, а не одиниці товару чи будь-яких родових речей, відмінних від грошей. Що стосується Договору відступлення, то, на думку відповідача, він містить явні ознаки фіктивного правочину. Матеріали справи не містять жодного доказу, що позивач дійсно передав ОСОБА_3 грошову суму за відступлення права вимоги.

У відповіді на відзив позивач підтримав свої позовні вимоги та обставини, що викладені в позові.

Розпорядженням керівника апарату суду від 23.01.2024р. «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ» №104 у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 рішенням Вищої ради правосуддя №70/0/15-24 від 11.01.2024р. звільнено з посади судді Голосіївського районного суду міста Києва, справу №757/26077/22-ц передано на повторний автоматизований розподіл.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2024р. справу №727/26077/22-ц розподілено на суддю Ольшевську І.О.

За ухвалою від 24.01.2024р. суддя Ольшевська І.О. прийняла до свого

провадження вказану справу, постановила розглядати її за правилами загального позовного провадження, призначила підготовче засідання.

Ухвалою від 02.10.2024р. закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті.

Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості в їх сукупності, заслухавши думку учасників справи, судом встановлено наступне.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦПК України.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Тлумачення ст.ст. 1046 та 1047 Цивільного кодексу України в їх зв`язку свідчить, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. При цьому, укладання окремого договору позики між сторонами спору, або нотаріальне посвідчення підпису боржника на розписці не обов`язкове.

Такий же висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 11.11.2015 року у справі №6-1967цс15, постанові від 18.01.2017 року у справі №6-2789цс16 та постанові Верховного Суду від 10.09.2018 року у справі №520/632/16-ц.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постановах від 02.07.2014 року у справі №6-79цс14, від 24.02.2016 року у справі №6-50цс16, від 13.12.2017 року у справі за №309/3458/14-ц, досліджуючи договори

позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані в меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

У постанові від 26.05.2021р. у справі №405/8280/19 Верховний Суд зазначив, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, в такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Таким чином, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 Цивільного кодексу України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 за розпискою отримала від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 2 034 388,00 грн., в доларовому еквіваленті - 72 527,00 доларів США (взятий на 16 січня 2021 року по курсу НБУ 28,05) на 24 місяці. Також у розписці зазначено, що станом на 16.01.2021р. також є невиплачений борг у розмірі 38 171,00 доларів США. Загальний борг становить 110 698,00 доларів США. При цьому ОСОБА_2 зобов`язалась повернути позику в доларовому еквіваленті до 16.01.2023р. шляхом щомісячних виплат боргу не менше 5 000,00 доларів США, починаючи з лютого 2021р. згідно графіку, зазначеного в розписці.

Аналізуючи зміст правочину, суд приходить до висновку, що текст розписки містить безумовне та однозначне зобов`язання стосовно повернення певної грошової суми на користь ОСОБА_3 . Також слід відмітити, що розписка містить дату її складання (16.01.2021р.), наявність загального боргу в конкретно визначеній сумі (110 698,00 доларів США) та зобов`язання щодо їх повернення (до 16.01.2023р.).

Відповідно до вимог ст. 545 Цивільного кодексу України кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Так, письмова форма договору 16.01.2023 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , оформленого розпискою, внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі, отримання коштів та наявності загального боргу.

Наявність оригіналу розписки в позивача (позикодавця), наданого суду для огляду в судовому засіданні, згідно з положеннями ст. 545 Цивільного кодексу України свідчить, що зобов`язання з повернення коштів ОСОБА_2 не виконано.

При цьому, в судовому засіданні було допитану відповідача ОСОБА_2 , як свідка, яка показала, що тривалий час проживала з позивачем без реєстрації шлюбу. Сторони мали спільний бізнес і позивач мав доступ до фінансових документів, у яких містилися підписи відповідача. У борг грошові кошти в ОСОБА_3 не брала, боргові документи не підписувала, жодних боргових зобов`язань ні перед ОСОБА_3 , ні перед ОСОБА_1 не має.

Разом з тим, суд критично відноситься до цих показів, з огляду на те, що відповідач є зацікавленою особою.

Окрім того, стороною відповідача надано до матеріалів справи Висновок експерта №452/23 за результатами проведення лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи мовлення, що складений 20.11.2023р. судовим експертом Дідушок Н. Науково-дослідного центру судової експертизи у сфері інформаційних технологій та інтелектуальної власності Міністерства юстиції України.

Як вбачається з цього Висновку, об`єктом дослідження був текст на аркуші від 16.01.2021р., що починається з порядкового номера «10» у таблиці з переліком місяців та закінчується написом « ОСОБА_1 », тобто друга сторінка розписки, що міститься в матеріалах справи.

На вирішення судовому експерту були поставлені наступні питання: Чи вбачається зі змісту тексту підписаного аркушу від 16.01.2021р., який починається з порядкового номеру №10» таблиці з переліком місяців, та закінчується підписом поруч з текстом « ОСОБА_1 », що ОСОБА_3 передавала ОСОБА_2 грошові кошти? ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_3 грошові кошти? ОСОБА_2 зобов`язується повернути грошові кошти ОСОБА_3 у певний термін? Чи можна встановити зі змісту тексту підписаного аркушу від 16.01.2021р., яку одиницю виміру означають числа «5000», «5698» та число «110698», надруковані у третьому стовпчику підписаного аркушу (грами, кілограми, рулони, автомобілі, долари США, гривня України, Євро, болівари, фунти, будинки чи інші речі)?

За результатом дослідження судовим експертом зроблено висновок, що інформація про те, що ОСОБА_3 передавала ОСОБА_2 грошові кошти та/або ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_3 грошові кошти та/або ОСОБА_2 зобов`язується повернути грошові кошти ОСОБА_3 у певний термін, у тексті, що починається з числа «10» і закінчується прізвищем « ОСОБА_1 » на аркуші

від 16.01.2021р., копія якого надійшла на дослідження, відсутня; інформація про те, яку одиницю виміру (грами, кілограми, рулони, автомобілі, долари США, гривня України, Євро, болівари, фунти, будинки чи інші речі) означають числа «5000», «5698» та число «110698», надруковані у третьому стовпчику таблиці, що є частиною досліджуваного тексту на аркуші від 16.01.2021р., копія якого надійшла на дослідження, - відсутня.

Разом з тим, суд не може прийняти даний Висновок як доказ відсутності в документі інформації про передачу/отримання грошових коштів, оскільки на дослідження не був наданий документ розписки в повному обсязі, а досліджувалася лише частина документа.

Із самого ж документа розписки в цілому вбачається, що друга його сторінка є логічним продовженням першої сторінки, відомості, викладені на сторінках не є суперечливими, мова йде про позику, про однакову кількість грошових коштів, що зафіксовані на першій і на другій сторінках, строки виконання зобов`язання щодо повернення коштів.

Відповідно до статті 204 ЦК України вчинений сторонами правочин є дійсним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, тоді як обов`язок щодо спростування презумпції правомірності правочину покладається на відповідача.

Під час розгляду цієї справи, відповідач не надав належних доказів, які б підтверджували, що він не складав та не підписував розписку, датовану 16 січня 2023 року.

У матеріалах справи відсутні відомості щодо визнання вказаного правочину, оформленого у формі розписки, недійсним у судовому порядку.

Згідно з абзацом другим частини першої статті 218 Цивільного кодексу України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

З метою захисту майнових інтересів позичальника від недобросовісного позикодавця стаття 1051 Цивільного кодексу України надає позичальникові право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані в меншій кількості, ніж встановлено договором. Обставину стосовно передання чи навпаки, непередання грошових коштів або речей, доводить та сторона, яка посилається на таку обставину.

При встановленні судом факту неотримання позичальником від позикодавця грошей або речей, визначених родовими ознаками, договір позики вважається неукладеним. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані в меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують

вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи відповідача про те, що вона не отримувала в борг грошові кошти в ОСОБА_3 за розпискою від 16.01.2021р. жодними доказами не підтверджуються, як не підтверджується й той факт, що відповідач не складала та не підписувала тексту цієї розписки, вказане зводиться лише до її доводів у поясненнях суду.

При цьому слід також зазначити, що стороною відповідача заявлялось клопотання про призначення комплексної експертизи (почеркознавчої та технічної експертизи) розписки від 16.01.2021р., однак у подальшому вказане клопотання було стороною відкликане.

Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2019 року у справі №176/2967/13-ц зробив висновок, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладання договору та змісту умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним факт укладення між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договору від 16.01.2021 року, а також встановленим факт невиконання ОСОБА_2 , своїх зобов`язань перед щодо повернення коштів, борг щодо яких становить станом на 01.09.2022р. 85 000,00 доларів США.

01.09.2022р. між ОСОБА_3 , як первісним кредитором, та ОСОБА_1 , як новим кредитором, був укладений Договір про відступлення права вимоги, за умовами якого первісний кредитор передає новому кредитору, а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором замість первісного кредитора за розпискою, у відповідності до якої станом на 16.03.2021р. загальний борг позичальника ОСОБА_2 перед первісним кредитором складає 110 698,00 доларів.

Згідно з п. 1.2. Договору про відступлення права вимоги за цим Договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від

боржника належного виконання всіх своїх обов`язків за основним зобов`язанням, зокрема, стосовно повернення грошових коштів у сумі 110 698,00 доларів.

Пунктом 2.1. Договору про відступлення права вимоги згідно з відступленням права вимоги за цим Договором новий кредитор здійснив розрахунки з первісним кредитором до підписання цього Договору за номінальною вартістю боргового зобов`язання, зазначеного в Договорі.

За п. 3.2. Договору про відступлення права вимоги первісний кредитор зобов`язаний сповістити боржника про відступлення права вимоги за цим Договором.

Матеріали справи свідчать, що первісний кредитор повідомила ОСОБА_2 про зміну кредитора в зобов`язанні за розпискою від 16.01.2021р.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 Цивільного кодексу України).

Статтею 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно із частиною першою статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 516 Цивільного кодексу України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Зважаючи на обставини переходу всіх прав та обов`язків від первісного кредитора до нового кредитора в зобов`язанні за договором позики внаслідок укладення 01 вересня 2022 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Договору відступлення права вимоги, суд приходить до висновку про перехід права вимоги до нового кредитора ОСОБА_1 та позивач є належним та має право вимоги за укладеним договором позики та стягнення на свою користь заборгованості.

Оскільки стороною відповідача порушено грошове зобов`язання, позивач просить стягнути з нього 3% річних, що нараховані за період з 01.03.2021р. по 01.09.2022р. на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за

прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19).

Разом з тим, згідно п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної « цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який продовжувався Указами Президента України та діє на цей час.

За таких обставин, нарахування пені та 3% річних на суму боргу в період дії в Україні воєнного стану не відповідає п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України.

Отже, вимоги про стягнення 3% річних є обгрунтованими в частині 945,22 доларів США за період з 01.03.2021р. по 23.02.2022р.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема,

проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У п. 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини справи, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі ст. 141 ЦПК України підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 12 405,00 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 247, 258, 259, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.

2. Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за розпискою розмірі 85 000,00 (вісімдесят п`ять тисяч доларів США 00 центів) доларів США основного боргу, 945,22 (дев`ятсот сорок п`ять доларів США 22 центрів) 3% річних.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 12 405,00 (дванадцять тисяч чотириста п`ять грн. 00 коп.) грн.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Повний текст рішення суду складено та підписано 27.06.2025р.

Суддя Ірина ОЛЬШЕВСЬКА