КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 757/37686/24-ц

номер провадження 22-ц/824/6257/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Єфіменко І.О.,
учасники справи: представник позивача Гелхвіідзе Д.Р.,

представник відповідача Горбач О.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 17 грудня 2024 року /суддя Вовк С.В./

у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого підприємства «Центральне сервісне підприємство з експлуатації, відновленні та безпеки», Державного агентства України з управління зоною відчуження про зобов`язання скасувати накази про проведення службового розслідування та відсторонення, відновлення попереднього становища, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного агентства України з управління зоною відчуження (далі - ДАЗВ) та Державного спеціалізованого підприємства «Центральне сервісне підприємство з експлуатації, відновлення та безпеки» (далі - ДСП «ЦСП»), вимагаючи зобов`язати ДАЗВ скасувати накази від 02.07.2024 № 43-24 та від 03.07.2024 № 84-24-ОС, поновити його на посаді в.о. директора ДСП «ЦСП», стягнути з ДСП «ЦСП» середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 225 937,14 грн, а з ДАЗВ - моральну шкоду у розмірі 100 000 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 45 000 грн та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.12.2024 позов залишено без розгляду./а.с. 117/

Не погоджуючись із ухвалою, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Апелянт стверджує, що позови у справах № 757/30899/24-ц та № 757/37686/24-ц не є тотожними, оскільки у другій справі додано співвідповідача (ДСП «ЦСП») та вимоги про стягнення середнього заробітку і моральної шкоди. Суд порушив право позивача на доступ до правосуддя (ст. 6 Конвенції про захист прав людини), оскільки позови мають різні предмети та підстави. Суд не дослідив обставини справи, порушивши ст. 2, 4, 43 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ДСП «ЦСП» просить залишити ухвалу без змін, зазначаючи, що позови є тотожними за предметом, підставами та фактичною метою (оскарження наказів ДАЗВ та поновлення на посаді), а додавання співвідповідача та похідних вимог не змінює суті спору. Відповідач вважає дії позивача зловживанням процесуальними правами (ст. 44 ЦПК України), що підтверджується практикою Верховного Суду та ЄСПЛ.

У відзиві на апеляційну скаргу ДАЗВ також просить залишити ухвалу без змін, аргументуючи, що позови є тотожними, оскільки оскаржуються ті самі накази, а мета - поновлення на посаді. Відповідач посилається на принцип процесуальної економії (постанови ВП ВС від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19) та ст. 44 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 04.07.2024 ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ДАЗВ про визнання незаконними та скасування наказів від 02.07.2024 № 43-24 та від 03.07.2024 № 84-24-ОС (справа № 757/30899/24-ц). Ухвалою від 15.07.2024 відкрито провадження у цій справі, яка станом на 21.05.2025 перебуває на розгляді.

08.10.2024 позивач змінив позовні вимоги, додавши оскарження наказу від 16.08.2024 № 119-24-ОС та вимогу про поновлення на посаді.

16.08.2024 ОСОБА_1 подав до того ж суду позов до ДАЗВ та ДСП «ЦСП» із вимогами про скасування тих самих наказів від 02.07.2024 № 43-24 та від 03.07.2024 № 84-24-ОС, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку, моральної шкоди та витрат (справа № 757/37686/24-ц). Ухвалою від 29.08.2024 відкрито провадження у цій справі.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції вірно керувався вимогами ч. 1 ст. 44 ЦПК України, про те, що учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 44 ЦПК України, зловживанням процесуальними правами є подання кількох позовів до одного й того самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. У разі такого зловживання суд має право залишити позов без розгляду (ч. 3 ст. 44 ЦПК України).

Позови у справах № 757/30899/24-ц та № 757/37686/24-ц мають тотожну фактичну мету - скасування наказів ДАЗВ від 02.07.2024 № 43-24 та від 03.07.2024 № 84-24-ОС і поновлення ОСОБА_1 на посаді в.о. директора ДСП «ЦСП». Залучення у справу ДСП «ЦСП» як співвідповідача у справі № 757/37686/24-ц не змінює суті спору, оскільки накази видані ДАЗВ, а ДСП «ЦСП» є суб`єктом, щодо якого має виконуватися рішення. Вимоги про стягнення середнього заробітку та моральної шкоди є похідними від основної вимоги про поновлення на посаді і не створюють нового спору.

Позивач подав другу позовну заяву 16.08.2024, коли перша справа вже перебувала у провадженні, що суперечить принципу процесуальної економії, який забороняє вирішення одного спору у кількох провадженнях (постанови ВП ВС від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18). Верховний Суд у постанові від 08.05.2018 у справі № 910/1873/17 наголосив, що зловживання правом є спотворенням права, коли особа використовує свої права у протилежних цілях.

Апелянт посилається на порушення права на доступ до правосуддя (ст. 6 Конвенції про захист прав людини), що відхиляється апеляційним судом, оскільки право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмежене законом. Обмеження доступу до суду є допустимим, якщо воно має законне підґрунтя, переслідує легітимну мету та є пропорційним. У цій справі залишення позову без розгляду відповідає цим критеріям: воно передбачене ч. 3 ст. 44 ЦПК України, спрямоване на запобігання зловживанню правом і є пропорційним, оскільки позивач має можливість захищати свої права у справі №757/30899/24-ц.

Отже, суд першої інстанції достатньо дослідив обставини, встановивши тотожність позовів за фактичною метою, і обґрунтовано застосував ст. 44 ЦПК України. Доводи апелянта про формальні відмінності у складі відповідачів та вимог не впливають на сутність спору, а тому не спростовують висновків суду.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування, передбачені ч. 1 ст. 379 ЦПК України, відсутні.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в апеляційному суді, покладаються на апелянта, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 17 грудня 2024 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 17 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Головуючий: Судді: