Справа № 175/2917/25
Провадження № 2/175/712/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2025 року с-ще Слобожанське

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Войтуха О.М.

з участю секретаря Радонського М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Обухівської селищної ради, третя особа: Дніпровська районна державна нотаріальна контора Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Одеса) про визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

У березні 2025 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , Обухівської селищної ради, третя особа: Дніпровська районна державна нотаріальна контора Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Одеса) про визнання права власності, в якому просив суд визнати за ним, ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на житловий будинок АДРЕСА_1 , що складається з: літ А1 житловий будинок загальною площею 42,1 кв.м., житловою площею - 21,4 кв.м. господарчі будівлі та споруди: погріб з шийкою літ. В, споруда №1.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 надала суду нотаріально посвідчену заяву про визнання позовних вимог.

Відповідач Обухівська селищна рада надали заяву, в якій просили суд розглянути справу без участі представника селищної ради, не заперечували щодо задоволення позовних вимог.

Третя особа Дніпровська районна державна нотаріальна контора Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Одеса) надали заяву про розгляд справи без участі їх представника, заперечень по суті позовних вимог не надали.

Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, ознайомившись з наданими доказами, заслухавши позивача та свідків суд прийшов до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 321, 328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Судом встановлено, що відповідно до довідки КП «БТІ» Слобожанської селищної ради» №1203 від 02 серпня 2024 року ОСОБА_3 була одноосібним власником на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.28).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області(а.с.53).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_5 , якій після народження було надано прізвище батька ОСОБА_6 (а.с.157).

Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, 05 квітня 1963 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уклала шлюб з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.141).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження у ОСОБА_8 . ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_9 (а.с.139-140).

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №908 складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області(а.с.137-138).

Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №601 складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції міста Києва ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є дочкою ОСОБА_9 (а.с.131-132).

ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , про що складено відповідний актовий запис №627 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(а.с.133-134).

На виконання ухвали Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01 травня 2025 року Дніпровською районною державною нотаріальною конторою повідомлено, що спадкові справи після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 не заводилися, спадкоємці з заявами про прийняття спадщини не зверталися(а.с.158).

Як зазначає позивач у своїй позовній заяві, починаючи з 1991 року він постійно проживає та користується житловим будинком АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства АДРЕСА_1 щі Обухівка від 11 листопада 2024 року, засвідченого виконуючою обов`язки селищного голови Обухівської селищної ради Дьоміною С. зазначено, що ОСОБА_1 разом з дружиною ОСОБА_10 доглядають за двором та домогосподарством багато років. Двір завжди чистий, охайний. Будинок в належному стані. Пофарбований з косметичним підтримуючим ремонтом. Комунальні послуги сплачують вчасно. Заборгованості не має. Город скошений, дерева обрізані(а.с.43-44).

Згідно довідки Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області №1019 від 08 листопада 2024 року зазначено, що за адресою АДРЕСА_1 згідно облікових даних по реєстрації ніхто не значиться(а.с.41).

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , який є сусідом позивача та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , зазначив, що позивач приблизно з 2000 року проживає у будинку за номером АДРЕСА_2 до цього проживав у будинку за номером АДРЕСА_3 . В будинку АДРЕСА_1 проживала бабуся позивача Мотря, до якого року не пам`ятає. Будинок АДРЕСА_4 та спірний будинок АДРЕСА_1 щі Обухівка знаходяться на одній земельній ділянці. В будинку АДРЕСА_1 ніхто не проживає, ОСОБА_1 здійснює догляд за будинком та прибудинковою територією.

Свідок ОСОБА_12 , яка є сусідкою позивача та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , у судовому засіданні надала пояснення, зазначивши наступне: до 1999 року позивач проживав в будинку АДРЕСА_3 , потім став проживати в будинку АДРЕСА_5 (бабуся позивача) до своєї смерті у 2007 чи 2008 році, точної дати не пам`ятає; позивач доглядає за будинком АДРЕСА_1 , робить все, щоб будинок не руйнувався, у дворі косить траву; позивачу було відомо, що власником спірного будинку є АДРЕСА_6 .

На підтвердження факту володіння спірним будинком АДРЕСА_1 щі Обухівка позивачем також були надані платіжні інструкції щодо оплати дружиною позивача ОСОБА_10 послуг з електропостачання за адресою: АДРЕСА_7 за період з 2021 по 2025 роки (а.с.175-209).

Згідно ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», враховуючи положення п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення ст. 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2001 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року.

Відповідно до п. 13 Постанови пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України №5 від 07 лютого 2014 року, відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. Окрім цього, Верховним Судом України в узагальненні та аналізі розгляду деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ за 2013 рік «Набувальна давність (ст. 344 ЦК України)», зазначено, що для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК України, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство). Таким чином, оскільки розходження в розумінні поняття «добросовісність» при застосуванні ст. 344 ЦК України спричиняє певні труднощі, це питання потребує роз`яснення.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, суд не приймає до уваги наявний в матеріалах справи акт обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства від 11 листопада 2024 року, оскільки в ньому відсутня дата початку володіння позивачем спірним будинком. Також суд не приймає до уваги надані позивачем докази щодо сплати рахунків за електричну енергію за 2021-2025 роки, оскільки вони не підтверджують факт безперервного володіння позивачем спірним нерухомим майном протягом десяти років.

Крім того, судом прийнято до уваги той факт, що показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 спростовують інформацію позивача, зазначену ним в позовній заяві, про те, що ОСОБА_1 починаючи з 1991 року постійно проживає у спірному будинку АДРЕСА_1 .

Враховуючи, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами факту безперервного володіння спірним будинком АДРЕСА_1 понад 10 років, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Щодо зазначення позивачем в якості відповідача ОСОБА_2 , суд вважає недоведеним той факт, що ОСОБА_2 є спадкоємицею ОСОБА_3 , оскільки відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 матір`ю ОСОБА_13 є ОСОБА_4 .

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне витрати по сплаті судового збору в сумі 1 376 грн. 00 коп. залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 15, 16, 344, 1216 ЦК України, Роз`ясненнями Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року, ст. 12, 13, 55, 76, 130, 141, 200, 223, 263-266 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Обухівської селищної ради, третя особа: Дніпровська районна державна нотаріальна контора Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Одеса) про визнання права власності відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок сплачених коштів у якості судового збору за ОСОБА_1 .

Реквізити сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_4 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_4 , АДРЕСА_8 .

Відповідач - Обухівська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області, , 52030, Україна, Дніпровський р-н, Дніпропетровська обл., селище міського типу Обухівка, вулиця Центральна, будинок, 35.

Третя особа - Дніпровська районна державна нотаріальна контора Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Одеса), , 52005, Україна, Дніпровський р-н, Дніпропетровська обл., селище міського типу Слобожанське, вулиця Теплична, будинок, 31.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Войтух