ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року

м. Київ

справа № 756/2078/13-ц

провадження № 61-7586св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Пархоменка П. І.,

учасники справи:

заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,

суб?єкт оскарження - головний державний виконавець Оболонського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Поліщук Віта Віталіївна,

заінтересована особа (стягувач) - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал», перейменоване в Товариство

з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Оболонь Інвест Плюс»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Оболонь Інвест Плюс», подану представником Диким Юрієм Олеговичем, на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від

15 березня 2023 року у складі судді Тихої О. О. та постанову Київського апеляційного суду від 21 червня 2023 року у складі колегії суддів: Рейнарт І. М., Кирилюк Г М., Ящук Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

13 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії головного державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) (далі - державний виконавець) Поліщук В. В. та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

Скарга мотивована тим, що заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 04 квітня 2013 року з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»; банк) стягнено заборгованість за кредитним договором у розмірі 625 104,68 грн та судовий збір у сумі 3 441,00 грн, а всього 628 545,68 грн.

Заявник указував, що у грудні 2016 року банк звернувся до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва (далі - Оболонський РВ ДВС м. Києва) із заявою про примусове виконання рішення суду на підставі виконавчого листа, виданого 31 серпня 2016 року Оболонським районним судом м. Києва, у зв`язку з чим 22 грудня 2016 року було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1, яке завершено 22 червня 2018 року на підставі пункту 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», а виконавчий лист повернено стягувачу.

16 січня 2018 року право вимоги за кредитним договором було продано на електронному аукціоні Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал» (далі - ТОВ «ФК «Морган Кепітал»), яке 28 вересня 2018 року звернуло стягнення на предмет іпотеки, яким було забезпечено виконання зобов`язань за кредитним договором, шляхом набуття права власності відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку».

Заявник також зазначав, що 08 грудня 2021 року він отримав постанову державного виконавця Поліщук В. В. від 13 вересня 2021 року про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 на підставі заяви нового кредитора про примусове виконання рішення суду.

ОСОБА_1 вважав дії державного виконавця щодо відкриття цього виконавчого провадження незаконними, оскільки вони вчинені з порушенням законодавства: строк пред`явлення виконавчого листа до виконання становив один рік, тому виконавчий лист міг бути повторно пред`явлений до виконання після повернення стягувачу до 22 червня 2019 року, однак був поданий

09 вересня 2021 року, тобто з пропуском річного строку, але державний виконавець його не повернув та неправомірно відкрив виконавче провадження.

Також зазначав, що стягувач звернув стягнення на предмет іпотеки

на погашення заборгованості за кредитним договором, тому відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку» його вимоги про стягнення заборгованості за виконавчим листом є неправомірними.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив поновити строк на подання цієї скарги; визнати незаконними дії державного виконавця Поліщук В. В. щодо відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 від 13 вересня 2021 року.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 22 грудня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у поновлені строку для подання скарги на дії державного виконавця та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження. Скаргу залишено без розгляду і повернено заявнику.

Постановою Київського апеляційного суду від 01 вересня 2022 року ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 22 грудня 2021 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 15 березня 2023 року визнано неправомірними дії державного виконавця Поліщук В. В. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 від 13 вересня 2021 року. Скасовано постанову державного виконавця

Поліщук В. В. про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 від

13 вересня 2021 року з примусового виконання виконавчого листа 2/756/1636/13, виданого 31 серпня 2016 року Оболонським районним судом

м. Києва про стягненняз ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Морган Кепітал», заборгованості у розмірі 628 545,68 грн.

Задовольняючи скаргу частково, суд першої інстанції виходив з того, що стягувач і державний виконавець не надали суду належних і достатніх доказів того, що стягувач повторно пред?явив виконавчий лист до виконання

у встановлений Законом України «Про виконавче провадження» строк.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 червня 2023 року апеляційну скаргу представника ТОВ «ФК «Морган Кепітал» - адвоката Дикого Ю. О. залишено без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 15 березня 2023 року залишено без змін.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, апеляційний суд погодився

з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

23 травня 2024 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Оболонь Інвест Плюс» - Дикий Ю. О. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 15 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від

21 червня 2023 року й ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні скарги.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій зробили помилковий висновок про пред?явлення стягувачем виконавчого документа до виконання лише 09 вересня 2021 року. Апеляційний, суд ухвалюючи рішення, помилково виходив з дати винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження замість дати пред?явлення стягувачем виконавчого документа до виконання. Зауваження апеляційного суду щодо ненадання стягувачем і державним виконавцем доказів зміни порядку реєстрації Оболонським ВДВС вхідних документів у період червень - вересень 2021 року чи самого порядку реєстрації документів не ґрунтуються на вимогах матеріального і процесуального права. Припущення апеляційного суду про те, що стягувач не звертався до ВДВС щодо реєстрації поданого виконавчого листа та вирішення питання про відкриття виконавчого провадження, не відповідає дійсності та спростовується письмовими поясненнями керівника ТОВ «ФК «Морган Кепітал», які апеляційний суд безпідставно відхилив. Вказує, що виконавчий документ було пред?явлено 21 червня 2021 року, тобто в строки, встановлені законом.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 21 червня 2024 року ТОВ «ФК «Морган Кепітал» поновлено строк на касаційне оскарження ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 15 березня 2023 року та постанови Київського апеляційного суду від 21 червня 2023 року. Відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Оболонського районного суду м. Києва.

23 липня 2024 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 05 травня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 04 квітня

2013 року стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість у сумі 625 104,68 грн.

31 серпня 2016 року на виконання вказаного рішення Оболонський районний суд м. Києва видав виконавчий лист, який був пред`явлений до виконання до Оболонського РВ ДВС м. Києва.

13 лютого 2018 року між ПАТ «Дельта Банк» і ТОВ «ФК «Морган Кепітал» укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 211/К, за умовами якого ПАТ «Дельта Банк» відступило ТОВ «ФК «Морган Кепітал» право вимоги за договором про надання споживчого кредиту від 18 грудня 2007 року № , укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_1

22 червня 2018 року виконавчий лист повернено стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

13 вересня 2021 року постановою державного виконавця Поліщук В. В. на підставі заяви ТОВ «ФК «Морган Кепітал» від 21 червня 2021 року, яку зареєстровано у відділі ДВС 09 вересня 2021 року, відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2.

Постановою державного виконавця Ярмоленко К. Ю. від 16 вересня 2021 року виконавчий документ повернено стягувачу на підставі частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

З листа Оболонського РВ ДВС від 04 січня 2023 року № б/н відомо, що листування з відділом, в тому числі подання заяв про відкриття виконавчого провадження та інших звернень громадян, у зв?язку із встановленим карантином з 12 березня 2020 року та запровадженням відповідних карантинних обмежень здійснювалось, зокрема, через скриню для листування, через яку відділ отримав заяву ТОВ «ФК «Морган Кепітал» про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2/756/1636/13 від 31 серпня 2016 року, датовану заявником 21 червня 2021 року. Встановити точну дату звернення ТОВ «ФК «Морган Кепітал» із заявою про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2/756/1636/13 від 31 серпня 2016 року неможливо.

Мотиви, якими керується Верховний Суд

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.

Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України,

а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону,

а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з пунктом 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону

№ 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення пункту 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII свідчить, що положення цього Закону застосовуються лише до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплив на час набрання чинності цим Законом. Вказаним пунктом Закону не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм цього Закону до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання яких сплив на час набрання ним чинності.

Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом 05 жовтня 2016 року виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

За обставинами цієї справи, виконавчий лист, виданий Оболонським районним судом м. Києва 31 серпня 2016 року, був вчасно звернений до виконання та повернений стягувачу постановою державного виконавця від 22 червня

2018 року на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Згідно з частиною п?ятою статті 38 Закону № 1404-VIII повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

У частині першій статті 12 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Урахувавши, що виконавчий документ повернено стягувачу 22 червня

2018 року, суди попередніх інстанцій обґрунтовано вважали, що стягувач мав право повторно пред?явити виконавчий лист до виконання до 22 червня

2021 року.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Як вже встановлено у цій справі, стягувач мав право повторно пред?явити виконавчий лист до виконання до 22 червня 2021 року.

Із матеріалів справи відомо, що:

- заява ТОВ «ФК «Морган Кепітал» про відкриття виконавчого провадження датована 21 червня 2021 року (а. с. 74 зворот);

- вказана заява зареєстрована в Оболонському ВДВС 09 вересня 2021 року за

№ 33107 (а. с. 74);

- постанова про відкриття виконавчого провадження прийнята 13 вересня

2021 року (а. с. 76).

Згідно з листом Оболонського ВДВС від 04 січня 2023 року № б/н листування,

в тому числі подання заяв про відкриття виконавчого провадження та інших звернень громадян у зв?язку із встановленим карантином з 12 березня

2020 року та запровадженням відповідних карантинних обмежень здійснювалось, зокрема, через скриню для листування, через яку відділ отримав і заяву ТОВ «ФК «Морган Кепітал» про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2/756/1636/13 від 31 серпня 2016 року, датовану заявником 21 червня 2021 року. Встановити точну дату звернення ТОВ «ФК «Морган Кепітал» із цією заявою неможливо (а. с. 130).

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи

і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору,

з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення зазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, установивши, що державний виконавець отримав виконавчий лист з датою реєстрації

09 вересня 2021 року, тобто з пропуском трирічного строку, установленого законом для пред?явлення виконавчого листа до виконання, зобов`язаний був повернути його стягувачу без прийняття до виконання, а не відкривати виконавче провадження, зробив правильний висновок про наявність підстав для задоволення скарги.

Доводи заявника, що виконавчий лист 21 червня 2021 року був вкладений

у скриню для листування Оболонського відділу ДВС у м. Києві, що було зумовлено обмежувальними заходами для запобігання поширенню на території України коронавірусу, належними доказами не підтверджені.

Дата складання стягувачем заяви про відкриття виконавчого провадження не може бути єдиним і беззаперечним доказом на підтвердження подання виконавчого листа до виконання саме в цю дату.

При цьому ні стягувач, ні державний виконавець не надали доказів, що

з 21 червня 2021 року до 09 вересня 2021 року Оболонський ВДВС не здійснював реєстрації документації, яка була вкладена у скриню для листування у цей період.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з висновками судів першої і апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи та необхідності переоцінки доказів. Водночас згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє

в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено

з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, аоскаржуваних судових рішень - без змін, оскільки підстав для їх скасування немає.

З огляду на те що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Оболонь Інвест Плюс», подану представником Диким Юрієм Олеговичем, залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 15 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 червня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
П. І. Пархоменко