ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року

м. Харків

справа № 2-2539/07

провадження № 22-ц/818/1350/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого-судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Мальованого Ю.М.

учасники справи:

стягувач ОСОБА_1 ,

боржник ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2024 року в складі судді Бобко Т.В.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року стягувач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою, після уточнення якої ( а.с. 29) просила видати дублікат виконавчого листа № 2-2539/07 від 21.06.2007 замість втраченого оригіналу виконавчого листа по справі № 2-2539/07/13 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Заява обгрунтована тим, що Київським районним судом м. Харкова 21.06.2007 було видано виконавчий лист № 2-2539/07, справа № 2-2539/07/13, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 300 гривень щомісячно, починаючи з 03.04.2007 року і до досягнення нею повноліття. В Київському відділі державної виконавчої служби міста Харкова на виконанні перебувало виконавче провадження № 18471687 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-2539/07 від 21.06.2007, виданого на виконання зазначеного рішення суду. Листом від 24.09.2024 Київський відділ державної виконавчої служби міста Харкова повідомив стягувача, що виконавчий лист було втрачено при його пересиланні та запропоновано звернутися до суду з метою отримання дублікату виконавчого листа № 2-2539/07 від 21.06.2007, до листа надана довідка про втрату виконавчого листа від 24.09.2024 року № 115102.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2024 року в задоволенні заяви відмовлено.

Рішення обгрунтовано тим, що виконавчий лист Київського районного суду м. Харкова №2-2539/07 від 21.06.2007 про стягнення аліментів може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі, тобто до 23 лютого 2020 року. Строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання на даний час сплив, оскільки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла повноліття, а питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання перед судом в заяві стягувача про видачу дублікату виконавчого листа не ставилось.

Не погодившись з рішенням ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на необґрунтованість рішення, просила ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не звернув увагу на той факт, що виконавчий лист Київського районного суду м. Харкова №2-2539/07 від 21.06.2007 про стягнення аліментів був пред`явлений до виконаня у строки визначенні законодавством, а саме 09.07.2007 року, про що державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Тому висновок суду про пропуск строку пред`явлення до виконання є помилковим. Стягувачем надані належні докази на підтвердження втрати виконавчого листа з вини державної виконавчої служби, що є підставою для видачі його дублікату.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26.04.2007 року позовні вимоги ОСОБА_5 про стягнення аліментів задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 , аліменти на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 300 (триста) гривень щомісячно, починаючи з 03 квітня 2007 року і до досягнення нею повноліття (а.с. 2)

Даними листа Міністерства юстиції України Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції Київським відділом державної виконавчої служби в м. Харкові від 24.09.2024 №115102 вбачається, що Київським районним судом м. Харкова 21.06.2007 було видано виконавчий лист №2-2539/07, справа №2-2953/07/13, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 300 гривень, щомісячно, починаючи з 03.04.2007 року і до досягнення нею повноліття.

09.07.2007 державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №18471687 щодо примусового виконання виконавчого листа №2-2539/07 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 300 гривень, щомісячно починаючи з 03.04.2007 і до досягнення нею повноліття.

18.11.2020 державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу згідно із п.2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Під час розгляду звернення було встановлено, що виконавчий лист втрачено при пересильці (а.с. 11).

Згідно довідки про втрату виконавчого листа від 24.09.2024 №115102 в провадженні у Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження, а саме: ВП №18471687 по примусовому виконанню виконавчого листа №№2-2539/07 від 21.06.2007, виданого Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 300 гривень щомісячно, починаючи з 03.04.2007 року і до досягнення нею повноліття. Виконавчий лист втрачено при присильці (а.с. зворот 16).

11.10.2024 ОСОБА_3 звернулась до Київського районного суду м. Харкова с заявою про видачу дублікату виконавчого листа №2-2539/07 від 21.06.2007, замість втраченого оригіналу виконавчого листа по зазначеній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дити (а.с. 8). Заяву обгрунтовано тим, що 17.09.2024 до Київського відділу державної виконавчої служби міста Харкова подано заяву про проведення виконавчих дій (а.с. 8).

Листом від 15.10.2024 Київським районним судом м. Харкова було повідомлено, що архів Київського районного суду м. Харкова зазначає, що цивільна справа №2-2539/07/13 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, що не підлягає виконанню знищена за строком зберігання, згідно «Акту знащення цивільних справ 2007 року» (а.с. 1).

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа № 2-253907 від 21.06.2007 суд виходив с того, що виконавчий лист Київського районного суду м. Харкова №2-2539/07 від 21.06.2007 про стягнення аліментів могло бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі, тобто до 23 лютого 2020 року, отже суд зазначає, що строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання на даний час сплив, оскільки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла повноліття, а питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання перед судом в заяві стягувача про видачу дублікату виконавчого листа не ставилось.

Судова колегія з таким висновком суду погодитись не може, виходячі з наступного.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства належить обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно з частинами 1, 2 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом.

У Рішенні Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 за конституційним зверненням Акціонерної компанії «Харківобленерго» щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 частини 2 статті17, пункту 8 частини 1 статті 26, частини 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Згідно практики Європейського суду з прав людини «...право на суд, захищене статтею 6 [Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод], було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (980_079) (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (980_075) (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V)» (цитата п. 51 Рішення ЄСПЛ Юрій Миколайович Іванов проти України від 15.10.2009 року Заява N 40450/04.

Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Зважаючи на наведені норми закону виконання судового рішення є однією із ключових стадій ефективного доступу до суду без якої сам факт звернення до суду і вирішення на користь особи справи було б беззмістовними.

Відповідно до підпункту 17.4 Розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

Відповідно до змісту вказаної норми закону суд, який розглядав справу, має право за заявою стягувача або поданням державного виконавця видати його дублікат замість втраченого оригіналу таких документів. Тобто питання видачі дублікату, зокрема, і виконавчого листа може вирішуватись у випадку втрати його оригіналу.

Зважаючи на вказане звертаючись до суду в порядку підпункту 17.4 Розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України стягувач або державний виконавець повинні довести втрату оригіналу виконавчого документу.

Крім цього, слід зазначити, що вказане питання (про видачу дублікату виконавчого листа) може вирішуватись позитивно виключно у випадку, коли судове рішення невиконане (у іншому ж випадку, слід вважати, що видача дублікату виконавчого листа призводила б до подвійного виконання судового рішення) або якщо не закінчився строк пред`явлення виконавчого листа до виконання (у іншому ж випадку, стягувач мав би право подання дублікату виконавчого листа до виконання після спливу відповідного, встановленого законом строку, що теж слід вважати суперечило б нормам закону).

На думку колегії суддів, при розгляді справи такої категорії, суду слід зважати на ряд обставин, які мають істотне значення і сам факт втрати чи фізичного знищення виконавчого документу є лише однією із таких. Іншими ж є як вказано вище питання строку пред`явлення виконавчого листа до виконання та питання виконання рішення.

Згідно ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження», строки у виконавчому провадженні це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони невизначені законом встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку,визначеного цим Законом. Строки, встановлені цим Законом, обчислюються в робочих днях, місяцях і роках, а також можуть визначатися посиланням на подію, яка повинна неминуче настати. Строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбаченихпунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Згідно ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів,за якими стягувачем є держава абодержавний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню-з наступного дня після його прийняття.

Виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваютьсяу разі: 1) пред`явлення виконавчогодокумента до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а вразі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони. Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до частини 5 статті 37 Закону № 1404-VIII повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частина 5 статті 12 Закону № 1404-VIII).

За правилами частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.

На момент винисення постанови про повернення виконавчого провадження стягувачу згідно п. 2. ч. 1 статті 37 Закону №1404-VIII в редакції від 25 версеня 2020 року,виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2023 року по справі № 6-66/2011 (провадження № 61-8679св22) зроблено висновок, що: «дублікат це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має перевірити, чи не було виконано рішення суду, на підставі якого його видано, та чи не втратило судове рішення законної сили. Єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено».

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 досягла повноліття.

Виконавчий лист про стягнення на її утримання аліментів був пред`явлений до виконання 09.07.2007 року, відомості про виконання боржником рішення суду в матеріалах справи відсутні.

Постановою державного виконавця від 18 листопада 2020 виконавчий документ було повернуто стягувачу не у зв`язку із припиненням стягнення за спливом строку призначення періодичних платежів ( досягнення дитиною повноліття), а відповідно до п.2 ч.1 ст.37 Закону №1404-VIII у зв`язку із відсутністю у боржника майна на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до Закону «Про виконавче провадження» заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Оскільки строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання ( ст. 11 Закону №1404-VIII), ОСОБА_6 має право не на отримання періодичних платежів на підставі виконавчого листа від 21.06.2007 року, а на виконання рішення суду у межах існуючої заборгованості зі сплати аліментів, суд помилково не врахував вимоги встановлені ст.ст. 11, 12, 37 Закону №1404-VIII, щодо переривання строку пред`явлення виконачого листа до виконання та можливості стягувача пред`явити виконавчий лист до виконання протягом трьох років з дня його повернення.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, запроваджено в Україні воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Воєнний стан, який запроваджено в Україні 24 лютого 2022 року, наразі не припинено та не скасовано.

Законом України «Про внесення зміни до розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про виконавче провадження № 2129-IX від 15.03.2022 було доповнено розділ XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про виконавче провадження пунктом 10-2, в якому, зокрема, містилась норма про те, що визначені цим законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Закон № 2129-IX набрав чинності 26 березня 2022 року.

У постанові від 15 березня 2023 року у справі № 260/2595/22 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив таке:

«Особливості примусового виконання рішень у період воєнного стану визначено пунктом 10.2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого тимчасово на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, з поміж іншого визначені цим законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Оскільки порядок та строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання регулюються саме Законом України «Про виконавче провадження» як спеціальним нормативно-правовим актом, у цьому випадку підлягає застосуванню норма, якою на період воєнного стану на території України встановлено переривання строків, визначених вказаним законом, до яких, зокрема, належать строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання».

Аналогічні висновки містяться і в постанові ВС від 3 серпня 2023 року у справі № 420/10415/22. Аналогічна правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду від 9 листопада 2023 року в справі №0440/5997/18, від 19 червня 2024 року в справі № 278/6265/13 від 18 липня 2024 року в справі № 796/198/2018.

Оскільки закінчення строку пред`явлення виконавчого документа у дійсній справі припало на період воєнного стану, суд дійшов помилкового висновку про пропуск заявником строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

У пунктах 44 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що:

«стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України; близький за змістом припис відображений у частині першій статті 329 ГПК України). Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви».

Враховуючи, що заявник надав належні докази втрати виконавчого листа з вини виконавчої служби та звернувся до суду з заявою про видачу дубліката зазначеного виконавчого листа протягом встановленого законом строку пред`явлення до виконання, рішення суду про стгнення аліментів не виконано, висновок суду про відмову у задоволені заяви ОСОБА_3 , яка діяла в інтересах ОСОБА_5 не відповідає встановленим у справі обставинам та вимогам закону.

Відповідно достатті 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи є підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_4 про видачу дублікату виконавчого листа.

Керуючись ст.ст.259,268,367,374,376,381-384,390 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 - задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2024 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_4 задовольнити.

Видати дублікат виконавчого листа № 2-2539/07 від 21.06.2007, виданого на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2007 року по справі № 2-2539/07/13 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбаченихст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 24.06.2025 року.

Головуючий: О.Ю. Тичкова

Судді: О.В. Маміна

Ю.М. Мальований