ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 червня 2025 року

м. Харків

справа №643/10144/24

провадження №22-ц/818/2924/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Проніної Віри Миколаївни на рішення Московського районного суду м. Харкова від 14 березня 2025 року, постановлене під головуванням судді Тимош О.М.,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських пра.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14 березня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Проніна В.М. просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, не надав належної і вмотивованої оцінки аргументам та доказам, наданих позивачем. Вважає, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 сприятиме захисту інтересів дітей, оскільки відповідач останні п`ять років не приймає участі у вихованні дітей, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, не забезпечує необхідного харчування, нехтує батьківськими обов`язками.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України, для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні, з огляду на недоведеність позивачем факту свідомого ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, тому подання позову є передчасним та не відповідає якнайкращім інтересам дітей.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серія НОМЕР_1 та серія НОМЕР_2 виданих 02.06.2015 року відділом служби запису актів цивільного стану Астраханської облаті по Ленінському району м. Астрахані (а.с.9-12).

Сторони перебували у шлюбі з 14.01.2012 року та рішенням суду судової дільниці №4 Радянського району м. Астрахані від 10.02.2020 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Рішення набрало законної сили 11.03.2020 року (а.с.18,19).

Відповідно до довідки №6317-000033047 про реєстрацію особи громадянином України від 20.08.2024 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , набув громадянства України на підставі ч. 1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України» з 22.05.2015 року (а.с.13).

Відповідно до довідки №6317-000033048 про реєстрацію особи громадянином України від 20.08.2024 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , набув громадянства України на підставі ч. 1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України» з 22.05.2015 року (а.с.14).

Позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 10.10.2019 року (а.с.8).

Діти проживають разом з матір`ю.

Судовим наказом судової дільниці №4 Радянського району м. Астрахані від 14.02.2020 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 10.02.2020 року аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку та іншого доходу, до повноліття дітей (а.с.20).

Відповідно до листа АТ «Сбербанк» від 30.08.2021 року кошти, зараховані на її поточний рахунок, надійшли від особи, зазначеної у санкційних списках, до якої застосовано санкції, банк обліковує на відповідному балансовому рахунку, призначеному для обліку кредиторської заборгованості за операціями з клієнтами. Банк звернувся до НБУ за роз`ясненнями з даного питання, з врахуванням, що кошти, які отримує позивач, мають соціальне призначення та використовуються для утримання дітей (а.с.21-22).

Листом Національного банку України від 27.08.2021 року ОСОБА_1 повідомлено, що до ТОВ «Газпром інформ» строком на три роки застосовані санкції, вирішення спірних питань між банком та його клієнтом має здійснюватися шляхом переговорів або у судовому порядку (а.с.23-26).

Відповідно до листа АТ «Міжнародний резервний банк» №2698 від 17.07.2023 року на адресу ОСОБА_1 на коррахунок АТ «МР БАНК» від платника ООО «ГАЗПРОМ ИНФОРМ» надходили перекази на ім`я ОСОБА_1 : 09.07.2021 року, 12.08.2021 року, 10.09.2021 року, 08.10.2021 року, 10.11.2021 року, 10.12.2021 року, 10.01.2022 року, 10.02.2022 року на загальну суму станом на 25.02.2022 року 147 603,31 грн (а.с.27-28).

Відповідно до довідок Комунального закладу «Харківський ліцей №139 Харківської міської ради» від 09.01.2024 року №06, №05 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дійсно навчаються в 2-А класі Комунального закладу «Харківський ліцей №139 Харківської міської ради» (а.с.43).

31.10.2023 року позивач ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_3 виданим Вінницькоим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с.88).

Відповідно до висновку Департаменту Служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради №492 від 18.12.2024 року Департамент служб у справах дітей, як представник органу опіки та піклування, вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.113-114).

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилалася на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з громадянином Російської Федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час перебування у шлюбі у них народилися діти - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачка деякий час проживала з дітьми на території РФ. Шлюб між нею та відповідачем був розірваний, і вона звернулася до суду на території РФ про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання малолітніх дітей. Рішенням мирового судді судової ділянки №4 Радянського району м. Астрахані від 10.02.2020 року шлюб між ними розірваний, ОСОБА_2 зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Однак, аліменти позивач не отримує. З 2019 року позивач разом з синами проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Вона самостійно виконує батьківські обов`язки щодо дітей, вирішує питання щодо виховання, здоров`я дітей, їх освіти, розвитку, соціалізації, фінансового забезпечення, організації їх навчання, турботи, піклування. Вона має постійну роботу та достатній рівень доходу для утримання дітей. З 2021 по 2022 роки діти відвідували дитячий садок. З 2022 року діти відвідують КЗ «Харківський ліцей №139 ХМР». З 2020 року відповідач уклав шлюб з іншою жінкою, відносини вони не підтримують. Наприкінці 2021 року позивач почала збирати документи на позбавлення відповідача батьківських прав, проте не встигла подати документи до суду з початком повномаштабної війни. Діти інтегрувалися в нове життя, вивчили українську мову, в них з`явилися друзі.. Відповідач з 2020 року не спілкується з дітьми, не приймає участі у вихованні, не утримує дітей. Вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача сприятиме захисту інтересів дітей.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст.ст.2,8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи не містять негативні характеристики, докази винної поведінки відповідача та умисного ухилення його від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Сам факт проживання батька у іншій державі окремо від дітей, невідвідування батьком шкільного закладу та міської дитячої поліклініки - не є достатньою підставою для висновку про позбавлення особи батьківських прав з огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом для впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що відповідач умисно та злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Матеріали справи свідчать про те, що судовим наказом судової дільниці №4 Радянського району м. Астрахані від 14.02.2020 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 10.02.2020 року аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку та іншого доходу, до повноліття дітей.

Посилання апелянта на те, що відповідач не сплачує аліменти спростовується материалами справи, оскільки з наданого суду листування з банками вбачається, що з доходу відповідача здійснюються відрахування аліментів на утримання дітей, які позивач не може отримати з причин, що не залежать від волі відповідача.

Крім того сам відповідач є громадянином РФ, перебуває на території держави-агресора, що є об`єктивною причиною, яка ускладнює спілкування з дітьми, участь у їх вихованні та утримання.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що обставини, на які посилається позивач як на підставу заявленого позову, а саме невиконання батьком батьківських обов`язків, не знайшли свого беззаперечного доведення. Тому відсутні підстави для задоволення позову.

Посилання апелянта на те, що судом не враховано висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав не приймаються до уваги, з огляду на таке.

Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради №492 від 18.12.2024 року Департамент служб у справах дітей, як представник органу опіки та піклування, вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.113-114).

Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).

При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим і суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

Вищезазначений висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування щодо відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Проніної Віри Миколаївни - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 14 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Ю.М. Мальований

О.Ю. Тичкова

Повний текст судового рішення виготовлено 24.06.2025 року.