ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 року

м. Харків

справа № 644/7342/19

провадження № 22-ц/818/2268/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Мальованого Ю.М., Яцина В.Б.,

учасники справи:

позивач Моторно (транспортне) страхове бюро України

відповідачі - ОСОБА_1

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Колісниченко Артура Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 09 січня 2025 року у складі судді Назаренко О.В.,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року Моторно (транспортне) страхове бюро України ( надалі МТСБУ) звернулось до суду з позовом про відшкодування в порядку регресу майнової шкоди завдану з вини відповідача внаслідок дорожньо транспортної пригоди у розмірі 58404,20 гривень та судові витрати у розмірі 1921 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 29 серпня 2017 року о 13.00 год. трапилася дорожньо-транспортна пригода, а саме ОСОБА_1 , керуючи автомобілем BMV державний номерний знак НОМЕР_1 , в районі проспекту Олександрівського та вул. Багратіона у м. Харкові, допустив зіткнення з транспортним засобом «Toyota Camry» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та з автомобілем марки «МАЗ 5432 А5 323» державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 .. Внаслідок ДТП транспортним засобам було завдано механічної шкоди. Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 травня 2018 року провадження закрито за закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Оскільки цивільно правова відповідальність відповідача застрахована не була, потерпілий ОСОБА_2 звернувся до позивача із повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 05.09.2017 року та надав усі необхідні документи, надання яких передбачено ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до Звіту №1029 встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого транспортному засобу «Toyota Camry» державний номерний знак НОМЕР_2 становить 64765,61 грн. Враховуючи те, що відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) здійснювалося безпосередньо на рахунок потерпілої особи, сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, була зменшена на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Вартість послуг експерта становить 1600,00 грн. Загальний розмір витрат з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди складає 58404,20 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, то відповідач, як особа, що винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана відшкодувати позивачу в порядку регресу завдану шкоду. Позивач намагався врегулювати спір у досудовому порядку шляхом направлення 18.09.2018 року відповідачу лист-претензію №3.1-05/29564 з вимогою компенсувати МТСБУ зазначені витрати. Однак сума відповідачем не сплачено. Тому МТСБУ було змушено звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 09 січня 2025 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто ОСОБА_1 на користь Моторно (транспортне) страхового бюро України завдану шкоду в порядку регресу в розмірі 58404. 20 грн та судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору при зверненні до суду розмірі 1921,00 грн.

Рішення мотивовано тим, що позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог. У зв`язку з виплатою страхового відшкодування МТСБУ набуло право зворотної вимоги до особи винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Посилання відповідача на те, що у скоєнні ДТП винен і інший учасник цієї пригоди - ОСОБА_2 , належним чином не доведено. А саме, останнього не було притягнуто до адміністративної відповідальності, відносно нього не складався протокол про адміністративне правопорушення та ухвалено відповідне рішення. Тому у суду відсутні підстави для висновку про вину цієї особи у дорожньо-транспортній пригоді від 29 серпня 2017 року.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не повно встановив обставини у справі та дійшов до помилкових висновків про наявність підстав для задоволення позову у заявленому у позові розмірі. Зазначає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні ДТП не встановлена. При проведені експертизи, експертом помилково застосовані Правила дорожнього руху в іншій , ніж діяла на час ДТП редакції, а саме на час вчинення ДТП обмеження руху по місту було 60 км/ч, а не 50 км/ч як це зазначено в експертизі. Таким чином у діях водія ОСОБА_1 не встановлено порушень ПДД. Якщо брати до уваги зазначену обставину, матеріалами справи підтверджується вина обох водіїв у виникненні ДТП, проте суд на зазначене уваги не звернув та ступінь вини кожного з учасників ДТП не встановив.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що 29 серпня 2017 року о 13.00 год. трапилася дорожньо-транспортна пригода, а саме ОСОБА_1 , керуючи автомобілем BMV державний номерний знак НОМЕР_1 , в районі проспекту Олександрівського та вул. Багратіона у м. Харкові, допустив зіткнення з транспортним засобом «Toyota Camry» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та з автомобілем марки «МАЗ 5432 А5 323» державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 .. Внаслідок ДТП транспортним засобам було завдано механічної шкоди

Цивільно правова відповідальність ОСОБА_1 в порядку визначеному законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застрахована не була.

Цивільно-правова відповідальність потерпілого ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» при використанні транспортного засобу ««Toyota Camry» державний номерний знак НОМЕР_2 за договором обов`язкового страхування, поліс № АК/7487303. За цим договором позивач взяв не себе зобов`язання у разі настання події, яка є страховим випадком, і внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, здійснити виплату страхового відшкодування.

Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 травня 2018 року провадження закрито за закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП, у зв`язку з чим висновку про вину чи невинуватість ОСОБА_1 в вчиненні ДТП судом не зроблено

Згідно звіту № 1029 від 04 жовтня 2017 року по встановленню вартості матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля, вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля «Toyota Camry» державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_2 становить 64765,61 грн.

Наказом Моторного (транспортного) страхового бюро України №8681 від 17.09.2018 року на підставі довідки № 1 від 05.09.2018 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, уповноважено фінансове управління сплатити на рахунок ОСОБА_2 58404,20 грн. за шкоду, заподіяну в результаті ДТП.

Платіжним дорученням №993347 від 18 вересня 2018 року страхове відшкодування у розмірі 58404,20 грн було перераховано на рахунок потерпілого ОСОБА_2 .

Листом від 18.09.2018 року №3.1-05/29564 відповідача повідомлено про необхідність відшкодувати позивачу витрати по відшкодуванню ОСОБА_2 заподіяної матеріальної шкоди внаслідок ДТП з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди у загальному розмірі 58404,20 грн.

Відповідачем не відшкодовані витрати, понесені позивачем, які пов`язані з виплатою страхового відшкодування на користь потерпілого у ДТП, а також вартість послуг страхового комісара.

Як вбачається із висновку експерта Харківського науково - дослідного експертно-криміналістичному центру МВС України від 28.03.2023 № СЕ -19/121 22/17683 IТ у діях водія ОСОБА_1 вбачаються невідповідності вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, які перебували з технічної точки зору у причинному зв`язку з подією даної ДТП, у разі руху автомобіля BMW iз швидкістю 50 км/год. У разі руху автомобіля BMW із швидкістю 60 км/год у діях водія ОСОБА_1 вбачаються невідповідності вимогам п. п. 12.3, 12.4, 12.9б Правил дорожнього руху, які перебували, з технічної точки зору, у причинному зв`язку з подією даної ДТП.

У діях водія автомобіля Toyota Camry ОСОБА_2 вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху та п. 1 розділу 34 Правил дорожнього руху. Невідповідності вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору, перебували у причинному зв`язку з подією даної ДТП.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Відповідно до частини 1 пункту 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Крім того, відповідно до частини 2 пункту 36.2. статті 36 Закону України передбачено, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно підпункту 38.2.1. пункту 38.2. статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Таким чином, зазначеним Законом встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди заподіяної потерпілій у ДТП особі, а саме: в порядку регресу, якщо така шкода спричинена власником транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають - докази у справі безпосередньо до суду.

Частинами 4, 6 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Преюдиціальність обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 травня 2018 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 закрито за закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Висновку про вину чи невинуватість ОСОБА_1 в вчиненні ДТП судом не зроблено (т.1 а.с. 5 7).

Згідно вимог ч. 8 ст. 82 ЦПК України зазначена постанова обов`язкова для суду, що розглядає дійсну цивільну справу лише в питанні, чи мали місце дії ОСОБА_1 у вчиненні ДТП та чи вчинені вони останнім.

Разом з тим, вина ОСОБА_1 у скоєнні ДТП не виключає наявності вини і інших учасників зазначеної пригоди.

З огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.

Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідачем до відзиву на позовну заяву надано висновок затверджений начальником відділу УПД ГУНП в Харківській обсласті від 27.01.2018 про результати перевірки обставин ДТП від 29.08.2017 до якого долучені протокол огляду місця ДТП, схема ДТП, пояснення учасників ДТП, та нотаріально посвідчені заяви свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ( т. 1 а.с. 105 - 122).

Ухвалою суду від 23.12.2019 у дійсній справі призначено судову авто технічну експертизу на вирішення якої поставлені питання про винуватість учасників ДТП у її виникненні ( т.1 а.с. 152).

Даними висновку експерта Харківського науково - дослідного експертно-криміналістичному центру МВС України від 28.03.2023 № СЕ -19/121 22/17683 IТ підтверджується, що у діях водія ОСОБА_1 вбачаються невідповідності вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, які перебували з технічної точки зору у причинному зв`язку з подією даної ДТП, у разі руху автомобіля BMW iз швидкістю 50 км/год. У разі руху автомобіля BMW із швидкістю 60 км/год у діях водія ОСОБА_1 вбачаються невідповідності вимогам п. п. 12.3, 12.4, 12.9б Правил дорожнього руху, які перебували, з технічної точки зору, у причинному зв`язку з подією даної ДТП. У діях водія автомобіля Toyota Camry ОСОБА_2 також вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху та п. 1 розділу 34 Правил дорожнього руху. Невідповідності вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору, перебували у причинному зв`язку з подією даної ДТП.

За наявності вини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення, проте суд висновку експерта Харківського науково - дослідного експертно-криміналістичному центру МВС України від 28.03.2023 № СЕ -19/121 22/17683 IТ належної оцінки не надав та ступень вини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до вимог п. 3) ч. 1 ст. 1188 ЦК України у виникненні ДТП не встановив.

Висновок суду про потребу доведення винуватості ОСОБА_2 певними засобами доказування: даними протоколу про адміністративне правопорушення та постанови про притягнення до адміністративної відповідальності є помилковим та суперечить вимогам ч.2 ст. 1166 ЦК України щодо презумпцію вини заподіювача шкоди.

В супереч вимог ст.81 ЦПК України ОСОБА_2 , який був долучений до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, не надав суду належних та допустимих доказів своєї невинуватості у вчиненні ДТП.

При визначені ступеню вини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, суд виходить з істотних обставин встановлених експертом при складанні висновку від 28.03.2023, а саме враховує , що ОСОБА_1 рухався на своєму автомобілі BMW у м. Харкові, по проспекту Олександрівському, до бульвару Богдана Хмельницького, у лівій смузі (зображення 5,6), а автомобіль Toyota Camry, під керуванням ОСОБА_2 , знаходився у цей час на іншому боці вулиці, по відношенню до напрямку руху автомобіля BMW, а потім розпочав рух та перетинаючи дві суцільні розділювальні лінії дорожньої розмітки, виїхав на проїжджу частину, по якій рухався автомобіль BMW, під керуванням ОСОБА_1 .

Тому у даній дорожній обстановці водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем BMW, у разі виникнення небезпеки для руху повинен був негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, тобто діяти згідно з вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху, де вказано:

У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди [4].

Якщо швидкість руху автомобіля BMW дорівнювала 60 км/год, то водій ОСОБА_1 повинен був також діяти і відповідно до вимог п.п. 12.4, 12.96 Правил дорожнього руху, де вказано:

12.4 У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

12.9. Водієві забороняється: перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4- ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на .'портному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно ідпункту "и" пункту 30.3 цих Правил [4].

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Toyota Camry, перед початком руху та зміною його напрямку повинен був переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; не перетинати подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки, тобто діяти згідно з вимогами п. 10.1 Правил дорожнього руху та п. 1 розділу 34 Правил дорожнього руху, де вказано:

10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

34. ДОРОЖНЯ РОЗМІТКА

1. Горизонтальна розмітка.

Горизонтальна розмітка має таке значення:

1.3- поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху...

...Лінії 1.1 і 1.3 перетинати забороняється.

Технічна можливість попередити зіткнення, для водія автомобіля Toyota Camry ОСОБА_2 , визначалася виконанням вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху, а саме: перед початком руху та зміною його напрямку переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Оскільки водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Toyota Camry, почав небезпечний розворот через подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки, чим створив небезпеку для руху і що призвело до зіткнення з автомобілем BMW, який рухався назустріч, то у його діях вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху та п. 1 розділу 34 Правил дорожнього руху. При цьому невідповідності вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору, перебували у причинному зв`язку з подією даної ДТП.

При цьому в описовій частині висновку конкретизовано відповідь щодо ОСОБА_1 , залежно від того з якою швидкістю їхав останній та зазначено: «Як виходить з проведених розрахунків у разі руху автомобіля BMW із швидкістю 50 км./год найменша відстань, на якій він міг перебувати від місця зіткнення, у момент виникнення небезпеки для руху (36.9 м.), перевищує його найбільший зупинний шлях (35.2 м.), тому водій ОСОБА_1 мав технічну можливість запобігти зіткненню вчасним гальмуванням (відповідно до вимог п. 12.3. Правил дорожнього руху).

У разі руху автомобіля BMW із швидкістю 60 км./год його зупинний шлях (45.5.м.) перевищує найменшу відстань, на якій він міг перебувати від місця зіткнення у момент виникнення небезпеки для руху (44.3 м.), тому водій ОСОБА_1 не мав технічної можливості зупинити автомобіль до місця зіткнення при обраній швидкості руху».

Зазначене свідчить про те, що найбільший зупинний шлях 35.2. м. з наведених розрахунків досягається лише при русі 50 км./год. і лише за такої швидкості досягається можливість гальмування перед зіткненням. У разі руху відповідача зі швидкістю понад 50 км./год об`єктивної можливості загальмувати перед зіткненням у ОСОБА_1 не було.

Тому експертом зроблено висновок, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 12.3., 12.4., 12.9б Правил дорожнього руху, та ці порушення перебували з технічної точки зору, у причинному зв`язку з подією даної ДТП.

Зокрема, відповідно до п. 12.3 правил дорожнього руху: «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди» - за обставин швидкості понад 50/км. год відповідно до дослідної частини висновку експерта ОСОБА_1 не міг дотриматись з об`єктивних та незалежних від нього причин.

Згідно п. 12.9. «б) водієві забороняється: перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил» за обставинами цієї справи маємо виключну пряму прив`язку до п. 12.4 Правил.

Відповідно до п. 12.4. у редакції після 01.01.2018, у тому числі на момент складання висновку експерта: у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Разом з тим, експертом не враховано, що спірні обставини по справі мали місце 29.08.2017 за час дії попередньої редакції п. 12.4. Правил дорожнього руху, які передбачали: у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.

Такі обставини скоєння ДТП мають істотне значення, тому колегія суддів дійшла висновку, що співвідношення вини між позивачем та відповідачам у скоєнні ДТП складає 20% з боку ОСОБА_1 та 80 % з боку ОСОБА_2 .

Встановивши, що МТСБУ сплатило страхове відшкодування ОСОБА_2 , а тому, відповідно до частини 1 статті 1191 ЦК України, має право зворотної вимоги (регресу) до відповідача, суд першої інстанції у цій частині дійшов вірного висновку про застосування норм матеріального права та наявності підстав для відшкодування шкоди МТСБУ в порядку регресу.

Проте відповідно до положень п.3 ч.1 ст. 1188 ЦК України загальний розмір відшкодування шкоди в порядку регресу, що має здійснити ОСОБА_1 на користь МТСБУ, складе 20 відсотків від загальної вартості відновлювального ремонту, що складає 11680, 84 грн.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду викладеній у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19 (провадження № 12-12гс21).

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, рішення суду зміні в частині розміру суми відшкодування в порядку регресу, що підлягає стягненню на користь позивача з ОСОБА_1 пропорційно до встановленого судом апеляційної інстанції ступеню вини кожного з водіїв вчиненні ДТП.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України).

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог з ОСОБА_1 на користь МТСБУ підлягає стягненню судовий збір в сумі 384, 20 грн.

Так, відповідно до часткового задоволення апеляційної скарги стягненню із МТСБУ на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1844,16 грн.

Згідно ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, колегія суддів стягує з МТСБУ, як із сторони, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю судових витрат на користь ОСОБА_1 у розмірі 1459,96 грн, звільнивши сторони від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 09 січня 2025 року змінити.

Позовні вимоги Моторно (транспортне) страхового бюро України задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторно (транспортне) страхового бюро України матеріальну шкоду в порядку регресу в сумі 11680 (одинадцять тисяч шістсот вісімдесят) грн 00 коп.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з Моторно (транспортне) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1459 ( одна тисяча п`ятьдесят дев`ять) 96 грн.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 03 липня 2025 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина