СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2/759/4219/25
ун. № 759/7718/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Кравченка Ю.В., за участю секретаря судового засідання Бондарчук М.І., позивача ОСОБА_1 , представника Державного бюро розслідувань, Усатенка Д.І., представника Офісу Генерального прокурора, Кожушка В.Е., розглянувши в підготовчому засіданні клопотання позивача про витребування доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Державного бюро розслідувань, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями та бездіяльністю,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Святошинського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора (далі ОГП), Державного бюро розслідувань (далі ДБР), Державної казначейської служби України (далі ДКСУ) про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями та бездіяльністю.

01 травня 2025 року суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, у якій визначив розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, розпочав підготовче провадження у справі.

24 квітня 2025 року до суду засобами поштового зв`язку надійшло клопотання ОСОБА_1 про витребування:

у ДБР матеріалів кримінального провадження № 0001623, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 26.09.2023 за ч. 2 ст. 364 КК України;

в ОГП матеріалів наглядового провадження щодо процесуального керівництва за досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0001623, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 26.09.2023 за ч. 2 ст. 364 КК України.

Мотивував клопотання тим, що підставою позову є кримінальний злочин, вчинений при звільненні його з органів прокуратури і подальше неналежне досудове розслідування цього злочину і неналежний прокурорський нагляд за досудовим розслідуванням. Наведені обставини можуть бути підтверджені матеріалами кримінального і наглядового проваджень.

У судовому засіданні, яке відбулося 29 травня 2025 року, суд оголосив перерву в розгляді вказаного клопотання з метою конкретизації позивачем заявлених у ньому вимог.

24 квітня 2025 року до суду засобами поштового зв`язку надійшло клопотання ОСОБА_1 , в якому він наполягав на витребування зазначених вище доказів від ДБР та ОГП. Водночас не заперечив проти витребування кримінального провадження від Територіального управління Державного Бюро Розслідувань, розташованого у місті Києві (далі ТУ ДБР у місті Києві).

У судовому засіданні, яке відбулося 25 червня 2025 року, ОСОБА_1 клопотання про витребування доказів, з урахуванням уточнення підтримав, просив його задовольнити. Додатково пояснив, що перебування матеріалів кримінального і наглядового проваджень у конкретних органів системи ДБР і прокуратури принципового значення не мають адже засадою організації діяльності вказаних органів є єдиноначальність у реалізації повноважень.

Представник ДБР проти задоволення клопотання про витребування доказів заперечив.

12 червня 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС надійшли заперечення представника ДБР, Усатенка Д.І., на вказане клопотання.

У запереченнях представник ДБР акцентував, що позивач не довів, у кого саме перебувають матеріали кримінального провадження, не вжив заходів щодо отримання доказів самостійно. Акцентував, що досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0001623 здійснювало ТУ ДБР у м. Києві, а не ДБР, тому ухвала про витребування матеріалів кримінального провадження у ДБР не може бути виконана.

У судовому засіданні представник ДБР просив у задоволенні клопотання відмовити з підстав, викладених у запереченнях.

Представник ОГП проти задоволення клопотання про витребування доказів заперечив.

10 червня 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС надійшли заперечення представника ОГП, Кутєпова О.Є., на вказане клопотання.

У запереченнях представник ОГП зазначив, що нагляд за досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0001623 здійснювали прокурори Київської міської прокуратури, а не прокурори ОГП.

У судовому засіданні представник ОГП, Кожушко В.Е., просив у задоволенні клопотання відмовити з підстав, викладених у запереченнях.

Представник ДКСУ в підготовче засідання не з`явився. У відзиві на позовну заяву від 13.05.2025, що надійшов до суду 14.05.2025, представник ДКСУ, Климчук Н.І., просила слухати справу за відсутності представника ДКСУ.

Вислухавши учасників справи та дослідивши подане клопотання, суд дійшов таких висновків.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (частини 1-3 статті 83 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Системне тлумачення наведених норм свідчить, що клопотання про витребування доказів може бути задоволене за сукупності таких умов:

1) учасник справи не може самостійно надати доказ;

2) учасник справи вжив усіх можливих заходів для самостійного отримання доказу;

3) з достатнім ступенем вірогідності відомо, у кого цей доказ перебуває;

4) такий доказ має значення для справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про державне бюро розслідувань» систему Державного бюро розслідувань складають центральний апарат, територіальні управління, спеціальні підрозділи, навчальні заклади та науково-дослідні установи. У складі Державного бюро розслідувань діють слідчі, оперативні підрозділи, підрозділи внутрішнього контролю та інші підрозділи.

Для забезпечення виконання завдань Державного бюро розслідувань утворюються його територіальні управління. Територіальні управління Державного бюро розслідувань є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням (частини 4, 5 статті 9 Закону України «Про державне бюро розслідувань»).

Відповідно до положень статті 7 Закону України «Про прокуратуру» систему прокуратури України становлять: Офіс Генерального прокурора; обласні прокуратури; окружні прокуратури; Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

Офіс Генерального прокурора організовує та координує діяльність усіх органів прокуратури, забезпечує належне функціонування Єдиного реєстру досудових розслідувань та його ведення органами досудового розслідування, визначає єдиний порядок формування звітності про стан кримінальної протиправності і роботу прокурора з метою забезпечення ефективного виконання функцій прокуратури, а також здійснює управління об`єктами державної власності, що належать до сфери управління Офісу Генерального прокурора (частина перша статті 8 Закону України «Про прокуратуру»).

У системі прокуратури України діють обласні прокуратури, до яких належать прокуратури областей, прокуратура Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, Київська міська прокуратура (частина перша статті 11 Закону України «Про прокуратуру»).

Тлумачення наведених норм свідчить, що попри єдиноначальність та ієрархічність органів ДБР і прокуратури, в системі вказаних органів функціонують різні структурні підрозділи, які мають статус юридичної особи і самостійними суб`єктами правовідносин.

Звертаючись до суду із цим клопотанням, Паровой В.І. не довів, що матеріали кримінального і наглядового проваджень дійсно перебувають у ДБР та ОГП відповідно.

Водночас матеріали справи підтверджують, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001623 здійснювало ТУ ДБР у м. Києві, а нагляд за досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні Київська міська прокуратура. На підтвердження вказаних обставин представники відповідачів надали відповідні докази.

За таких обставин, з урахуванням принципу диспозитивності, суд доходить висновку, що клопотання позивача належить задовольнити частково і витребувати в ТУ ДБР у м. Києві матеріали кримінального провадження № 0001623.

Суд також акцентує, що клопотання про витребування матеріалів наглядового провадження у Київської міської прокуратури позивач не заявляв, проте не позбавлений такої можливості до завершення підготовчого провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 76, 83, 84, 223, 258-261, 353ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання позивача про витребування доказів задовольнити частково.

Витребувати у ТУ ДБР у місті Києві (04112, місто Київ, вулиця Теліги Олени, будинок 8) матеріали кримінального провадження № 0001623, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 26.09.2023 за ч. 2 ст. 364 КК України.

В іншій частині клопотання відмовити.

Зобов`язати ТУ ДБР у місті Києві надати вказані докази до 01 серпня 2025 року.

Роз`яснити ТУ ДБР у місті Києві, що будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені ЦПК України

Підготовче засідання у справі відкласти на 05 серпня 2025 року на 11 годину 00 хвилин у приміщенні Святошинського районного суду міста Києва (м. Київ, вул. Якуба Коласа, 27-а, каб. № 222).

Копію цієї ухвали направити учасникам справи та ТУ ДБР у місті Києві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.В. Кравченко