ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1150/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №702/1079/24 Категорія: 331060300 Нейло І.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т. Л.
суддіГончар Н. І., Сіренко Ю. В.
секретарШирокова Г.К.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Міністерства оборони України Кучми Аліни Григорівни на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 17.04.2025 (повний текст складено 25.04.2025, суддя в суді першої інстанції Нейло І.М.) у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в :

у листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищевказаною заявою, якою просила встановити факт спільного проживання з ОСОБА_3 , який зник безвісти, однією сім`єю, як дружини та чоловіка, без реєстрації шлюбу в період з 2014 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування заяви вказано на те, що в серпні 2013 року вони з ОСОБА_3 познайомились та почали підтримувати стосунки, а з січня 2014 року спільно проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу в квартирі, яка належала батькам ОСОБА_3 . Під час спільного проживання з ОСОБА_3 заявниця здійснювала оплату комунальних послуг, а також складала від свого імені документи щодо водопостачання, послуг Інтернет зв`язку та медичного обслуговування.

30.08.2024 ОСОБА_3 був мобілізований до лав Збройних сил України та з 04.11.2024 перестав виходити із заявницею на зв`язок. Військова частина, в якій перебував на службі ОСОБА_3 , повідомила про зникнення його безвісти під час виконання бойового завдання. Визнання проживання однією сім`єю, без реєстрації шлюбу необхідно для отримання можливості реалізації прав та гарантій для членів сімей зниклих безвісти військовослужбовців.

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 17.04.2025 заяву задоволено, встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в період з січня 2014 року до 04.11.2024 року.

Рішення суду обґрунтовано тим, що сукупністю досліджених доказів підтверджується той факт, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу в період з січня 2014 року до дати безвісного зникнення ОСОБА_3 , а саме 04.11.2024 року, та відносини між ними носили характер сімейних, вони вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції представник Міністерства оборони України Кучма А. Г. через систему «Електронний суд» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення є необґрунтованим та незаконним, оскільки судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені у оскаржуваному рішенні не відповідають обставинам справи, неправильне застосовання норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні заяви у повному обсязі.

Вказує, що заявниця не є особою, яка має право на отримання грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця. Більш того, у разі встановлення згаданого факту, Заявниця також не набуде жодних прав на виплати, пов`язані зі зникненням безвісти ОСОБА_3 . Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 р. № 884. Цим Порядком визначено, що для виплати грошового забезпечення дружині подається свідоцтво про шлюб. При цьому, даний Порядок не передбачає альтернативи підтвердження факту перебування у шлюбі, зокрема рішенням суду про проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу. Право на отримання грошового забезпечення має саме один із подружжя, відтак, факт спільного проживання заявниці та зниклого безвісти ОСОБА_3 , не свідчить про те, що остання має офіційний статус дружини. Отже, мета встановлення факту, зазначена у заяві, не буде досягнута та не матиме жодних юридичних наслідків, пов`язаних з виплатою заявниці грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця, оскільки відповідно до вказаного Порядку № 884 право на таку виплату мають особи, вичерпний перелік яких зазначено у п. 7 цього Порядку.

Міністерство оборони України також звертає увагу суду, що враховуючи положення цивільного процесуального законодавства щодо достатності, допустимості та належності доказів, надані заявницею докази не є достатніми для підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу заявниці та ОСОБА_3 протягом 10 років.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , вказуючи на її необґрунтованість та безпідставність, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду, яким вірно надано правову оцінку дослідженим обставинам справи,- залишити без змін.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3 зник безвісти 04.11.2024 у ході бойових дій в районі населеного пункту Новогродівка Покровського р-ну Донецької обл., під час виконання бойового завдання.

Зазначені відомості безпосередньо зафіксовано у сповіщенні № 868 від 05.11.2024 військової частини НОМЕР_1 , яке було направлене для відома ОСОБА_1 (а.с. 26)

У сповіщенні № 121, начальник ІНФОРМАЦІЯ_5 , повідомив ОСОБА_1 , як члена сім`ї військовослужбовця, про зникнення безвісти 04.11.2024 ОСОБА_3 (а.с.27).

На підтвердження факту проживання заявника ОСОБА_3 однією сім`єю з ОСОБА_1 , надані документи, які були складені на ім`я заявника щодо реєстрації та опломбування вузла обліку водопостачання, послуг Інтернет зв`язку в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_3 ..

Також матеріали справи містять копію декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, згідно якої ОСОБА_3 , визначив ОСОБА_1 , як довірену особу пацієнта. (а.с.21)

На підтвердження факту проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 однією сім`єю заявницею також надано фотосвітлини та скріншоти з перепискою у соціальних мережах під час перебування ОСОБА_3 у лавах Збройних сил України.

Такими є фактичні обставини у справі. Правовідносини, які виникли у справі мають таке правове регулювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

За ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у ст. 315 ЦПК України і не є вичерпним.

Частинами 1,2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Окреме провадження як вид цивільного судочинства характеризується певною специфікою процесуальної форми, що зумовлена такими особливостями:

1) відсутність спору про право, яка водночас не виключає спору про факт, що полягає в неочевидності його існування;

2) особливий об`єкт судового захисту, яким є охоронюваний законом (законний) інтерес як потреба та прагнення до користування конкретним матеріальним та (або) нематеріальним благом, що може як опосередковуватися, так і не опосередковуватися певним суб`єктивним правом. Захист охоронюваного законом (законного) інтересу у справах здійснюється шляхом підтвердження судом наявності чи відсутності певного юридичної факту як підстави виникнення, зміни чи припинення неоспорюваних суб`єктивних прав;

3) спеціальна мета - підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У своїй заяві заявниця зазначає, що встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини необхідне їй для отримання грошового забезпечення за безвісти зниклого військовослужбовця, що передбачено постановою КМУ № 168 від 28.02.2022.

Однак вказаний порядок визначає, зокрема, лише суму тих коштів, які мають сплачуватися особі за час її перебування в полоні.

При цьому, механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, захоплених у полон або безвісно відсутніх визначає Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 р. №884 (далі Порядок № 884).

Згідно з пунктом 4 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації). Відповідно до пункту 7 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється: особам, визначеним в особистому розпорядженні на випадок полону, відповідно до зазначеного розміру частки у відсотках після здійснення встановлених законом відрахувань.

У разі відсутності в особистому розпорядженні на випадок полону стовідсоткового розподілу грошового забезпечення нерозподілена частка грошового забезпечення зберігається за військовослужбовцями; у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону - рівними частками в загальній сумі 50 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань) - дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовців аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови, що ці права не були поновлені); у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці третьому цього пункту, - рівними частками, в загальній сумі 20 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань), - повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законними представниками яких є військовослужбовці.

Пунктом 3 Порядку № 884 встановлено, що до заяви про виплату грошового забезпечення додається, зокрема, копія свідоцтва про шлюб або копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу - для виплати грошового забезпечення дружині.

При цьому, даний Порядок не передбачає альтернативи підтвердження факту перебування у шлюбі, зокрема, рішенням суду про проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу.

Відповідно, право на отримання грошового забезпечення має саме один із подружжя (чоловік чи дружина), відтак, факт спільного проживання заявниці та зниклого безвісти ОСОБА_3 не свідчить про те, що остання набуде офіційний статус дружини.

Отже мета встановлення юридичного факту, зазначена у заяві, таким чином не буде досягнута та не матиме жодних юридичних наслідків, пов`язаних з виплатою заявниці грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця, оскільки відповідно до вказаного Порядку № 884 право на таку виплату мають особи, вичерпний перелік яких зазначено у п. 7 цього Порядку.

Верховний Суд у постанові від 31.10.2019 (справа № 461/3169/17) на підставі аналізу норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та норм Сімейного кодексу України дійшов таких висновків: «У повсякденному житті може скластися правова ситуація, коли жінка та чоловік проживають разом, ведуть спільне господарство, разом виховують дітей, ведуть спільний побут, набувають певних взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї, але при цьому вони не перебувають у шлюбі. В окремих сферах правовідносин (житлових, цивільно-майнових, сімейних, трудових та інших) такі відносини можуть підпадати під поняття сім`ї, а її учасники визнаватися членами сім`ї, яким з огляду на об`єктивну відмінність їх змісту у відповідних галузях законодавства надаються або не надаються (обмежуються) відповідні права та обов`язки. Ззовні такі відносини подібні до шлюбних, однак попри цю схожість, вони не ототожнюються з ними. Жінка та чоловік, які перебувають у фактичних шлюбних стосунках, за певних унормованих правовідносин можуть вважатися членами сім`ї, що не є рівнозначним поняттю "подружжя", позаяк саме цим терміном законодавець персоніфікує чоловіка та жінку (подружжя) як суб`єктів правовідносин, що склалися між ними внаслідок реєстрації шлюбу».

Зазначений правовий висновок також підтриманий Верховним Судом у постанові від 23.01. 2020 у справі № 804/1501/18, зазначивши, що поняття «дружина» та «шлюб» не є тотожними поняттю «спільне проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу». Проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу не легітимізує правове становище неодружених осіб, оскільки статус «подружжя» чоловік та жінка набуває тільки в разі реєстрації шлюбу в державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Отже колегія суддів вважає, що встановлення даного факту, про який просить заявниця для отримання нею матеріальної винагороди, як члена родини військовослужбовця який зник безвісти або потрапив у полон, жодним чином не досягне мети, задля досягнення якої і мають за законом встановлюватися юридичні факти.

Далі, встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин (спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України), оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 07 грудня 2020 року у справі № 295/14208/18-ц (провадження № 61-12879св20).

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заявницею в даній справі на підтвердження факту її спільного проживання з ОСОБА_3 , крім показів свідків, на думку яких ці особи проживали як подружжя та наданих декількох фотографій із весілля родичів та фотографій самого ОСОБА_3 під час проходження ним служби, не надано жодного переконливого доказу на підтвердження спільного проживання цих осіб як подружжя протягом досить тривалого часу близько десяти років, під час якого поза всяким розумним сумнівом вони мали, зокрема, і придбавати майно, як рухоме, так і нерухоме, укладати інші угоди, заповіти, вести переписку тощо.

Більш того, з матеріалів справи вбачається, що заявниця зареєстрована в с. Княжа Криниця Уманського району, а ОСОБА_3 був зареєстрований в с. Бубельня Уманського району. Вказана інформація також міститься і в наданих заявницею деклараціях про вибір лікаря для ОСОБА_1 і для ОСОБА_3 в графі, де зазначена адреса їх місця фактичного проживання або перебування.

Доказів того, що вона фактично проживала в кв. АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_3 (довідка органу місцевого самоврядування, квартального комітету, ОСББ тощо) в квартирі його покійного батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , заявницею не надано.

Надані ОСОБА_1 договори про надання комунальних послуг у вищевказаній квартирі, укладені ОСОБА_3 з комунальними підприємствами у 2024 році, тобто вже після смерті його батька, на думку колегії не свідчать про те, що вони з ОСОБА_1 вели спільне господарство та мали спільний бюджет, тобто про виникнення між ними взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Проаналізувавши вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи заяви ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту не доведені належними та допустимим доказами у справі, не відповідають вимогам закону, не направлені на досягнення спеціальної мети щодо встановлення юридичних фактів, тому до задоволення не підлягають.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 17.04.2025 слід скасувати у зв`язку з порушення норм процесуального права (ст. 315 ЦПК України) та ухвалити постанову, якою заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 141, 294, 367, 368, 374, 377, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

апеляційну скаргу задовольнити.

РішенняМонастирищенського районного суду Черкаської області від 17.04.2025 у даній цивільній справі скасувати.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 26.06.2025.

Суддя-доповідач

Судді