Справа № 758/8966/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2025 року м. Київ

Суддя Подільського районного суду міста Києва Левицька Я.К., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИЛА:

17.06.2025 року до Подільського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать ОСОБА_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , та ОСОБА_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 в межах суми боргу, яка складає 19 527 818,40 грн.

В обґрунтування заяви зазначено, що 29.04.2021 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від імені якого дія ОСОБА_2 укладено договір позики, сума повернення складала 2 304 540 грн, що на день укладення договору становило 82 600 доларів США, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Ігнатовим О.В. Позика мала бути повернута позикодавцю не пізніше 29.10.2021 року. Також між сторонами за договором укладено іпотечний договір, який забезпечував виконання іпотекодавцем зобов`язань, що випливають з укладеного між іпотекодавцем та іпотекодержатлем договору позики, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Ігнатовим О.В. Предметом іпотечного договору було нерухоме майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000. 07.06.2021 року між сторонами за договором позики укладено договір № 1 про внесення змін до договору позики, відповідно до якого сума повернення складала 3 227 300 грн, що на день укладення договору становила 118 000 доларів США, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Ігнатовим О.В. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю грошові кошти не пізніше 29.11.2021 року. У зв`язку з цим, прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем настало з 30.11.2021 року, є очевидним та узгодженим сторонами фактом. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. За час, що минув позичальник повернув лише 10 000 доларів США. ОСОБА_1 як єдиний спадкоємець першої черги після смерті ОСОБА_4 вважає, що до нього перейшло право вимоги належного виконання зобов`язання, що виникло з договору позики, а відтак він має право на звернення до суду з позовом про стягнення боргу та застосування забезпечення - іпотеки як способу гарантування виконання зобов`язання. З огляду на те, що сума боргу складає 19 527 818, 40 грн є значною, тому невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту на майно та грошові кошти, що належать ОСОБА_2 та ОСОБА_3 може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Частиною першої статті 27 ЦПК України визначено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи у встановлений законом строк.

Разом з тим, згідно з ч. 3 ст. 153 ЦПК України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.

Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 встановив, що договір позики від 29.04.2021 року укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . При цьому, як зазначає заявник та вбачається з документів, долучених до позовної заяви, ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що територіально не відноситься до Подільського району міста Києва.

Відповідно до умов договору позики від 29.04.2024 року від імені ОСОБА_3 діяв на підставі довіреності, посвідченої Секістовою Т.І., приватним нотаріусом КМНО 23.04.2021 року за реєстровим номером № 313, ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 . Таким чином, місце проживання ОСОБА_2 зареєстроване у Подільському районі м. Києва.

Разом з тим, сторонами за договором позики від 29.04.2021 року були ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Відтак, належним відповідачем у справі за позовом ОСОБА_1 має бути саме ОСОБА_3 , а не його представник за довіреністю ОСОБА_2 .

Більше того, предмет іпотеки стосується нерухомого майна, а саме житлового будинку АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, що також територіально не належить до Подільського району міста Києва.

З огляду на викладене, судом вирішено викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, - ОСОБА_1 для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову саме Подільським районним судом міста Києва.

Однак, у судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином шляхом направлення ухвали в електронному вигляді на електронну адресу, зазначену у заяві про забезпечення позову.

Відтак суд, дослідивши зміст та вимоги заяви про забезпечення позову, додані до неї документи, зміст заявлених позовних вимог, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускаються як до пред`явлення позову, так і на будь-який стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч. 5, ч. 6 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Разом з тим, заяву про забезпечення позову подано ОСОБА_1 з порушенням п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, а саме правил підсудності, встановлених процесуальним законом для відповідного позову. Більше того, заявником не обґрунтовано чому слід накласти арешт на майно та грошові кошти ОСОБА_2 , який у спірних правовідносинах не був стороною, а лише представником сторони Позичальника за довіреністю.

Також в обґрунтування необхідності забезпечення позову зазначено лише те, що сума заборгованості є великою і становить 19 527 818,40 грн, відтак позивачем не наведено беззаперечних підстав неможливості виконання відповідачами рішення суду у випадку задоволення його позову.

Крім того, позивачем не доведено співмірність обраного виду забезпечення позову у виді накладення арешту на майно та грошові кошти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із заявленими позовними вимогами, тобто співвідношення вартості майна та грошових коштів, належного відповідачам, на яке позивач заявляє клопотання про накладення арешту, із розміром суми заборгованості, який може бути стягнутий за рішенням суду.

На підставі викладеного, суд, надаючи оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, зокрема щодо ОСОБА_2 , враховуючи відсутність доказів співмірності заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання можливого рішення суду у майбутньому.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 149, 150, 153, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Я.К. Левицька