Дата документу 30.06.2025 Справа № 335/3490/25
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний №335/3490/25 Головуючий у 1-й інстанції: Соболєва І. П.
Провадження № 22-ц/807/1382/25 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: Подліянової Г.С., Онищенка Е.А., Трофимової Д.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Дончак Дмитра Михайловича на рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 16 листопада 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» (далі по тексту - ТОВ "ФК "Інвеструм") та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір N 17454-11/2022.Кредит було надано в сумі 2 500, 00 грн, строком на 22 днів, тобто до 17 грудня 2022 року, зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 2,5% на день. 29 червня 2023 року між ТОВ "ФК "Інвеструм"та ТОВ «ФК «ЄАПБ» був укладений Договір факторингу №29062023, відповідно до умов якого ТОВ "ФК "Інвеструм"передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ "ФК "Інвеструм"Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі Боржників. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників №б/н від 29 червня 2023 року до Договору факторингу №29062023 від 29 червня 2023 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором N 17454-11/2022 від 16 листопада 2022 року у сумі 9 562,50 гривень, з яких: 2500,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 7 062, 50 гривень.

11 серпня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» (далі по тексту - ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів») та ОСОБА_1 укладено Договір позики № 4846518. Кредит було надано в сумі 6000 грн, строком на 15 днів, тобто до 26серпня 2023 року, зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 2,5% на день. 14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» був укладений Договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі Боржників. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників №16 від 25 січня 2024 року до Договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 4846518 від 11 серпня 2023 року у сумі 21 750, 00 гривень, з яких: 6 000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 15 750, 00 гривень.

Сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною вищезазначених Договорів.З моменту отримання права вимоги до ОСОБА_1 , за вищезазначеними кредитними договорами ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Зазначені кредитні договори були підписані електронним підписом ОСОБА_1 , відтвореним шляхом використання позичальником ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, тобто всі умови кредитування були узгоджені з ОСОБА_1 та прийняті ним. З вказаними договорами позивачем набуто право вимоги до ОСОБА_1 , відповідно до укладених з попередніми кредиторами Договорів факторингу. Однак, відповідач в порушення умов даних договорів свої боргові зобов`язання не виконав, не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попередніх кредиторів. У зв`язку з цим, у позивача, як нового кредитора, виникло право на стягнення вказаних вище сум заборгованості в судовому порядку, а також витрат по сплаті судового збору.

На підставі вищевикладеного просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості:

за Кредитним договором №17454-11/2022 від 16 листопада 2022 року в розмірі 9 562, 50 грн, з яких: 2 500, 00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7 062, 50 грн - сума заборгованості за відсотками;

за Договором позики №4846518 від 11 серпня2023 року в розмірі 21 750, 00 грн, з яких: 6 000, 00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 15 750, 00 грн - сума заборгованості за відсотками.

Всього стягнути заборгованості за договорами у загальному розмірі 31 312, 50 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 3028 грн.

Рішенням Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за Кредитним договором № 17454-11/2022 від 16 листопада 2022 року та Договором позики № 4846518 від 11 серпня 2023 року загальним розміром 31 312 грн 50 коп та судові витрати зі сплати судового збору розміром 3 028 грн 00 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 - адвокат Дончак Дмитро Михайлович подавав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушено норми процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2025 рокускасувати та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначає, що судом не враховано, що кредитні договори відповідач не підписував, електронного підпису не отримував. Позивачем не долучено до матеріалів справи доказів, які свідчать, що електронний підпис належить саме відповідачу. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції. На цей час відсутні докази, що підтверджують перерахування кредитором коштів відповідачу та отримання ним таких коштів. Також відсутні докази отримання відповідачем повідомлень про відступлення права вимоги.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2025 року це 90 840 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 028, 00 грн (3 028, 00 грн Х 30 = 90 840 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п.п.1,2 ч. 1, ч.2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема: малозначні справи, що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Встановлено, що ціна позову в даній справі становить 31 312, 50 грн, що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зазначена справа відповідно до п. п.1 , 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України може розглядатися в порядку спрощеного провадження, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, не належить до виключень із цієї категорії відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з п.2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позов ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів", суд першої інстанції виходив із обґрунтованості позовних вимог, оскільки ОСОБА_1 не виконав свої зобов`язання за укладеними договорами, у зв`язку з чим має заборгованість, яку повинен повернути.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитись, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію прозахист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи.

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» є фінансовою установою, про що було отримано Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ФК № 183 від 27 грудня 2007 року, видане Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України. Позивач має Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 691 від 23 березня 2017 року про видачу ліцензії на провадження господарської діяльності з наданням фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку паперів) (а.с.39-46).

16 листопада 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» (далі по тексту - ТОВ «ФК «Інвеструм») та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 17454-11/2022 (а.с.24-25).

Кредитний договір підписано електронним підписом Позичальника, відтворених шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону Відповідача, про що свідчить Розділ 7 Кредитного договору, адреса, реквізити ті підпис сторін.

Відповідно до якого товариство надає клієнту позику в розмірі 2 500.00 грн шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника. Позика надається строком на 22 днів, тобто до 07 грудня 2022 року. Дата надання позики 16 листопада 2022 року. За користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 912.5% річних від суми кредиту в розрахунку 2.50 % на добу. Орієнтовна загальна вартість позики - 3875.00 гривень (за відсотками 1375.00 грн) (а.с.24-34).

Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.

26 вересня 2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу N 26092023 (а.с.30-31).

Відповідно до умов Договору факторингу N 26092023від 26 вересня 2023 року, акту прийому-передачі реєстру боржників Nб/н від 26 вересня 2023 року за договором факторингу, відповідно до витягу з реєстру боржників Nб/н від 29 червня 2023 року до договору факторингу N 26092023 від 26 вересня 2023 року вказано заборгованість за ОСОБА_1 за договором позики № 17454-11/2022 в загальному розмірі 9 562.50грн, з яких: 2 500.00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7 062.50грн - сума заборгованості за відсотками (а.с.30-33).

Відповідач своїх зобов`язань за зазначеним договором належним чином не виконував, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № 17454-11/2022 від 16 листопада 2022 року(за період з 29 червня 2023 року по 28 лютого 2025 року) (а.с.34).

Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач ОСОБА_1 не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахункиТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів", ні на рахунки попереднього кредитора.

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 має непогашену заборгованість передТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" за кредитним договором № 17454-11/2022 від 16 листопада 2022 рокуу розмірі 9 562.50 грн, яка складається із заборгованості за основною сумою боргу 2 500.00 грн та заборгованістю за відсотками 7 062.50 грн.

11 серпня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі по тексту - ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів») та ОСОБА_1 було укладено Договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 4846518 (а.с.9-11).

Кредитний договір підписано електронним підписом Позичальника, відтворених шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону Відповідача, про що свідчить п. 28 Кредитного договору, адреса, реквізити ті підпис сторін.

Відповідно до якого товариство надає клієнту позику в розмірі 6 000.00 грн шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника. Позика надається строком на 15 днів, тобто до 26серпня 2023 року. Дата надання позики 11 серпня 2023 року. Орієнтовна реальна річна процентна ставка - 4345.22 %. Базова процентна ставка 2.50 %. Орієнтовна загальна вартість позики - 7 012.50 гривень (а.с.9-11).

Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 21 договору).

14 червня 2021 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу N 14/06/21 (а.с.12-14).

Відповідно до умов додаткової угоди N 16від 25 січня 2024 року до Договору факторингу N 14/06/21 від 14 червня 2021 року, акту прийому-передачі реєстру боржників N 16 від 25 січня 2024 року за договором факторингу, відповідно до витягу з реєстру боржників N 16 від 25 січня 2024 року до договору факторингу N 14/06/21 від 14 червня 2021 року вказано заборгованість за ОСОБА_1 за договором позики N 4846518 в загальному розмірі 21 750.00 грн, з яких: 6 000.00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 15 750.00 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с.15-17).

Відповідач своїх зобов`язань за зазначеним договором належним чином не виконував, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором N 4846518від 11 серпня 2023 року(за період з 11 серпня 2023 року по 26 серпня 2023 року) (а.с.18).

Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач ОСОБА_1 не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахункиТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів", ні на рахунки попереднього кредитора.

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 має непогашену заборгованість передТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" за Договором позики № 4846518 від 11 серпня 2023 рокуу розмірі 21 750.00 грн, яка складається із заборгованості за основною сумою боргу 6 000.00 грн та заборгованістю за відсотками 15 750.00 грн.

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У статті 526 Кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 статті 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Так, загальні правила щодо форми договору визначено у статті 639 Цивільного кодексу України, згідно з якою:

- договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом;

- якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася;

- якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі;

- якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 Кодексу).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19.

Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Процентна ставка за кредитним договором може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (частина 1 ст. 1056-1 Кодексу).

У пунктах 7, 28 спірних договорах, "Реквізити та Підписи Сторін" та Додатках до них, зазначено електронний підпис фізичної особи " ОСОБА_1 " Електронний підпис НОМЕР_1(договір №4846518 від 11 серпня 2023 року), НОМЕР_3 (договір №17454-11/2022 від 16 листопада 2022 року), номер мобільноготелефону (НОМЕР_2), електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто останній підтверджує свій номер телефону, за допомогою якого відбулося підписання кредитних договорів.

Ураховуючи встановлені обставини справи та зазначені вище норми законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що сторони узгодили розмір кредитів (позики), грошову одиницю, в якій надані кредити (позики), строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача на укладення правочинів на таких умовах, шляхом підписання договорів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. За вказаних обставин, є встановленим факт укладення 16 листопада 2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 . Договору про надання фінансового кредиту № 17454-11/2022, 11 серпня 2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 . Договору позики № 4846518, із дотриманням вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відтак доводи апеляційної скарги про те, що Товариством не доведено факту укладення договорів з відповідачем та виникнення між ними зобов`язальних правовідносин спростовуються матеріалами справи.

Електронні оригінали вищевказаних договорів знаходяться у позивача, відповідач із клопотанням про витребування оригіналів електронних доказів до суду не зверталася.

Згідно з ч. 1, 3 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу).

Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» надало належні, достатні та допустимі докази на підтвердження переходу права вимоги до ОСОБА_1 , а саме договори факторингу, укладені ТОВ «ФК «ЄАПБ» з первісними кредиторами 2 6 вересня 2023 року Договір факторингу № 26092023 про передачу прав вимоги ТОВ «ФК «Інвеструм», 14 червня 2021 року Договір факторингу № 14/06/21 про передачу прав вимоги ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», 25 січня 2024 року Додаткова угода №16 до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, два акти прийому-передачі Реєстру боржників за договорами факторингу від 26 вересня 2023 року та від 25 січня 2024 року за №б/н, витяг з Реєстру боржників №б/н від 29 червня 2023 року до договору факторингу №29062023 від 29 червня 2023 року, витяг з Реєстру боржників №16 від 25 січня 2024 року до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, перерахування коштів від Фактора Клієнту за договорами факторингу.

Отже, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», як новий кредитор, набуло право вимоги до ОСОБА_1 за укладеними кредитними договорами.

Відповідно до статті 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Як зазначалось вище, позивач, з метою досудового врегулювання спору направляв на адресу відповідача повідомлення про відступлення клієнтом прав вимоги заборгованості фактору та про порядок погашення заборгованості за кредитними договорами, договорами позики та включення персональних даних останнього до бази персональних даних разом з вимогою про погашення загальної суми боргу.

Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 «Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі».

Проте всупереч умовам кредитних договорів, незважаючи на повідомлення, ОСОБА_1 не виконав своїх зобов`язань, не погасив наявну заборгованість ні попередньому кредитору, ні новому, а тому вона підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до розрахунків заборгованості вбачається, що заборгованість відповідача по тілу кредиту складає:

- за договором № 17454-11/2022, укладеним 16 листопада 2022 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Інвеструм» - 9562.50 грн, з яких: 2500.00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 7062.50 грн - заборгованість по відсотках;

- за договором № 4846518, укладеним 11 серпня 2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» - 21750.00 грн, з яких: 6000.00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 15750.00 грн - сума заборгованості за відсотками.

Оскільки ОСОБА_1 було отримано кошти за кредитними договорами, проте, зобов`язання щодо повернення кредитних коштів згідно з умовами Договорів не виконано, заборгованість не була погашена ні попереднім кредиторам, ні позивачу, то вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» в частині вимог щодо стягнення заборгованості за основним боргом у сумі 8500.00 грн = (2500.00+6000.00) є законними та обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з відповідача в користь позивача заборгованість за кредитним договором № 17454-11/2022 від 16 листопада 2022 рокуу розмірі 2500.00 грн, за кредитним договором № 4846518 від 11 серпня 2023 рокуу розмірі 6000.00 грн, оскільки відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконував свої зобов`язання за кредитними договорами, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за основною сумою бору у розмірі 8500.00 грн = (2500.00+6000.00).

З огляду на зазначене, з урахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про укладення та підписання ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю - ідентифікатора кредитних договорів з відповідними фінансовими установами, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів, та наявності у нього боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за вищевказаними кредитними договорами за договорами відступлення прав вимоги.

Вищевказані кредитні договори укладені між відповідачем та відповідними фінансовими установами, кожен із них містить суму основного зобов`язання, відсотки за користування кредитними коштами та строки їх повернення та нарахування.

Відповідачем не спростовувався факт укладення згаданих договорів та отримання коштів, які у них зазначені.

Враховуючи те, що за умовами зазначених договорів відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними, належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надав, відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заборгованість за основним боргом на підставі зазначених договорів підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ», а відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Доводи апеляційної скарги щодо неповідомлення ОСОБА_1 про відступлення клієнтом прав вимоги заборгованості фактору відхиляються колегією суддів з огляду на наступне. Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 «Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Проте всупереч умовам кредитних договорів, договорів позики, ОСОБА_1 не виконав своїх зобов`язань, не погасив наявну заборгованість ні попередньому кредитору, ні новому, а тому вона підлягає стягненню з відповідача.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про неподання позивачем доказів перерахування відповідачу коштів первинним кредитором. Судом на підставі кредитного договору, що укладався відповідачем встановлено, що кошти перераховані на рахунок позичальника, який ним особисто був зазначений в договорі.

Позивач, крім заборгованості за основним боргом та комісії, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс/18, дійшла висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З наданих позивачем розрахунків вбачається, що загальний розмір заборгованості по відсоткам, яку ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просить стягнути з ОСОБА_1 складає 22 812,50 грн з яких: за договором № 17454-11/2022 від 16 листопада 2022 року - 7062.50 грн; за договором № 4846518 від 11 серпня 2023 року - 15750.00 грн

Відповідно до пунктів 1.3 кредитного договору (№ 1745411/2022 від 16 листопада 2022 року) та пункту 2 кредитного договору (№4846518 від 11 серпня 2023 року) кредити надавалися на наступні строки:

- кредитний договір (№ 1745411/2022 від 16 листопада 2022 року,строком на 22 днів, тобто до 07 грудня 2022 року;

- кредитний договір № 4846518 від 11 серпня 2023 року,строком на 15 днів, тобто до 26 серпня 2023 року.

Колегією суддів встановлено, що заборгованість за відсотками відповідно до розрахунку заборгованості по договорам(№ 1745411/2022 від 16 листопада 2022 року ТОВ «ФК «Інвеструм» у сумі 7062.50 грн та №4846518 від 11 серпня 2023 рокуТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» у сумі 15750.00 грн, нарахована поза межами строку дії кредитних договорів, а тому апеляційний суд дійшов до висновку щодо необхідності здійснення перерахунку даної заборгованості з урахування строків кредиту за вищевказаним договором.

Так, за договором № 1745411/2022 від 16 листопада 2022 року, де строк кредитування становить 22 днів, та в подальшому не був продовжений, доказів укладання додаткової угоди представником позивача не надано, фіксована процентна ставка становить 2,5% на добу та діє протягом 22 днів; за договором № 4846518 від 11 серпня 2023 року, де строк кредитування становить 15 днів, та в подальшому не був продовжений, доказів укладання додаткової угоди представником позивача не надано, фіксована процентна ставка становить 2,5% на добу та діє протягом 15 днів.

Умовами вищезазначених кредитних договорів передбачені можливість автоматичного продовження строку їх дії, зокрема, у випадку здійснення оплати на суму не менше суми процентів, однак, матеріали справи не містять доказів здійснення позичальником платежів, що свідчить про відсутність підстав для автоматичної пролонгації кредитних договорів.

З огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору позики є безпідставним, тому проценти за користування кредитними коштами за кредитним договором № 1745411/2022 від 16 листопада 2022 року розраховуються до 07 грудня 2022 року, за кредитним договором № 4846518 від 11 серпня 2023 року розраховуються до 26 серпня 2023 року.

У постанові об`єднаної палати Касаційного Господарського Суду Верховного Суду від 02.10.2020 N 911/19/19, Верховний Суд зазначив, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

Колегія суддів беручи до уваги строки кредитування, розміри відсотків, визначені в кредитних договорах та провівши розрахунок розміру відсотків за користування кредитними коштами, дійшов до висновку, що з ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь позивача заборгованість за відсотками:

- за договором № 1745411/2022, укладеним 16 листопада 2022 рокуміж ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Інвеструм», де строк кредитування становить 22 днів (до 07 грудня 2022 року) фіксована процентна ставка становить 2,50 % на добу, заборгованість по відсоткам становить 1375.00 грн;

- за договором №4846518, укладеним 11 серпня 2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», де строк кредитування становить 15 дів (до 26 серпня 2023 року) фіксована процентна ставка становить 2,50 % на добу, заборгованість по відсоткам становить 2250.00 грн.

Всього до стягненню з відповідача на користь позивача підлягають відсотки за вищевказаними кредитними договорами у сумі 3625.00 грн (1375.00+2250.00).

Заборгованість по відсоткам у сумі 19 187,50 грн = (22812,50-3625.00) не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено пролонгацію зазначених договорів, що давало б можливість продовження нарахування відсотків за користування кредитом на суми, зазначені у розрахунках.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що визначити проценти, що необхідно стягнути, тобто в межах дії договорів.

Колегія судів також зазначає, що судом враховуються саме ті відсотки, які передбачені умовами договорів, які погоджені сторонами, а також береться до уваги та обставина, що при зверненні до суду з позовом позивач не навів розрахунку заявлених до стягнення відсотків.

Наведеного вище суд першої інстанції у повній мірі не врахував, та як наслідок, прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу частково, рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості за договором позики №1745411/2022, укладеним 16 листопада 2022 року, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, необхідно змінити, зменшивши розмір стягуваної заборгованості з 9562,50 грн до 3875.00 грн, з яких: 2500.00 грн сума позики, а 1375.00 грн заборгованість за відсотками; за договором позики №4846518, укладеним 11 серпня 2023 року, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, необхідно змінити, зменшивши розмір стягуваної заборгованості з 21750.00 грн до 8250.00 грн, з яких: 6000.00 грн сума позики, а 2250.00 грн заборгованість за відсотками, а всього у розмірі 12 125.00 грн. В решті рішення залишити без змін. При цьому змінити перерозподіл судових витрат.

Аргументи апеляційної скарги частково є виправданими.

Щодо витрат на правничу (правову) допомогу, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на правничу допомогу, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

В апеляційній скарзі стороною відповідача заявлено вимогу щодо стягнення з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 5000.00 грн.

Судом встановлено, що Адвокат Дончак Д.М. надавав ОСОБА_1 юридичні послуги у справі №335/3490/25 на підставі Ордеру серії АІ №1890830 від 02 червня 2025 року (а.с.122).

02 червня 2025 року між адвокатом Дончак Д.М. та ОСОБА_1 укладений договір про надання юридичних послуг N 2-02/06/25, в якому визначено, що сума витрат на надання Замовником послуг по справі №335/3490/25 за перегляд оскаржуваного судового рішення в суді апеляційної інстанції у розмірі 5000 грн (а.с.126-128).

Згідно акту приймання - передачі наданих послуг N 1 від 02 червня 2025 року вбачається, що адвокатом надано клієнту юридичні послуги, а саме: надання усної консультації з вивчення документів витрачено 1 годину вартістю 1000 грн та складання апеляційної скарги у справі №335/3490/25 витрачено 4 год.вартістю 4000 грн (з розрахунку 1000 грн за год.). Загальний затрачений час становить 5 годин, вартістю 5000,00 грн (а.с.129).

Відповідно до чеку від 11 червня 2025 року, ОСОБА_1 сплатив адвокату за вищевказаним договором 5 000.00 грн (а.с.125).

Позивач звернувся з позовом в якому зазначив ціну позову 31 312,50грн, позов задоволено судом у сумі 12 125.00 грн, що становить 38,72 % (12 125.00*100/31312,50), апеляційну скаргу задоволено на 61,28% (100-38,72).

З огляду на часткове задоволення апеляційної ОСОБА_1 має право на компенсацію витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених вимог в розмірі 3064.00 грн (5000.00 грн * 61,28%).

Щодо розподілу судових витрат у вигляді сплати судового збору.

Відповідно до підпунктів "б" "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції в резолютивній частині судового рішення повинен зазначити новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ТОВ «ФК «ЄАПБ» при зверненні до суду з позовом сплачено 3028 грн судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів від 25 березня 2025 року (а.с.2), а відповідачем за подання апеляційної скарги 3633,60 грн, що підтверджується квитанцією від 12 червня 2025 року (а.с.130).

Заявлено позивачем позовні вимоги на суму 31 312,50 грн, задоволено позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» на суму 12 125.00 грн, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено на суму19 187,50 грн (31312,50-12125.00).

Тому, позивачу за рахунок відповідача належить до компенсації сума судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1 172, 51 грн (3028*12 125.00 /31312,50), водночас відповідачу ОСОБА_1 належить до компенсації сума судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 226, 57 грн (31312,50-12125.00= 19 187,50 х 3633,60: 31312,50).

Відповідно до положень ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки із позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2226,57 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3064 грн,а всього у розмірі 5290,57 грн,а з ОСОБА_1 на користьТОВ «ФК «ЄАПБ`підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1172,51 грн, тому на підставі ч. 10 ст. 141 ЦПК України до компенсації ОСОБА_1 за рахунок позивача підлягає сума судового збору та витрат на правничу допомогу у розмірі 4118,06 грн (5290,57 -1172,51).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Дончак Дмитра Михайловича - задовольнити частково.

Рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2025 року в частині визначення розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»:

за договором про надання фінансового кредиту N17454-11/2022 від 16 листопада 2022 року, змінити, зменшивши його до 3875.00 гривень, що складається із заборгованості за основною сумою боргу 2 550 гривень та суми заборгованості за відсотками 1375.00 гривень;

за договором позики №4846518від11 серпня 2023 року, змінити, зменшивши його до 8250.00 гривень, що складається із заборгованості за основною сумою боргу 6000.00 гривень та суми заборгованості за відсотками 2250.00 гривень, а всього у розмірі 12 125.00 гривень.

Рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2025 року в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплати судового збору та витрати на оплатупрофесійної правничої допомоги у розмірі 4118,06 гривень.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови,лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 30 червня 2025 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Онищенко Е.А. Трофимова Д.А.