Справа № 629/3255/25
Номер провадження 2/629/1028/25
30.06.2025 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі головуючого судді Цендри Н.В., за участю секретаря Андрієнко С.А., адвоката Замніус А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Лозоваводосервіс» Лозіської міської ради Харківської області про захист прав споживачів та відшкодування моральної шкоди, суд, -
Ухвалою суду від 13 травня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.
03 червня 2025 року відповідачем надано пояснення на позовну заяву, в яких останній просив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про захист прав споживача відмовити в повному обсязі, обґрунтовуючи тим, що КП «Лозоваводосервіс» є суб`єктом господарювання та надає послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення відповідно до Законів України «Про питну воду та питне водопостачання», «Про водовідведення та очищення стічних вод», «Про житлово комунальні послуги» та «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та інших. Договірні відносини між виконавцем послуги з централізованого водопостачання/централізованого водовідведення та споживачем здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Закону України «Про житлово комунальні послуги». Так, між фізичною особою ОСОБА_1 та Дочірним підприємством «Лозоваводосервіс» комунального підприємства «Теплоенерго» Лозівської міської ради Харківської області був укладений договір №161 з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення від 01.01.2021 року. Окремими пунктами договору було передбачено нарахування додаткової кількості стічних вод, що надходить до систем централізованого водовідведення внаслідок випадання атмосферних опадів (дощу і танення снігу та льоду) і сніготанення та неорганізовано потрапляє до систем централізованого водовідведення виконавця комунальної послуги. В свою чергу фізична особа ОСОБА_1 повернув підприємству підписаний зі свого боку договір з протоколом розбіжностей. Протоколом було виключено з договору усі пункти, якими було передбачено нарахування додаткової кількості стічних вод. Наказом Міністерства розвитку громад та територій України 09.11.2021 року №286 внесено зміни до «Правил приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення» затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 01.12.2017 року №316 та до «Порядку визначення розміру плати, що справляється за понаднормативні скиди стічних вод до систем централізованого водовідведення» затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 01.12.2017 року №316. Зміни до законодавства передбачають нарахування додаткової кількості стічних вод. Нарахування додаткової кількості стічних вод передбачено також Правилами приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення м.Лозова, затверджених рішенням виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 27.08.2019 року №768. Крім того, для укладання іншого договору про надання послуг централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за іншою адресою ФОП ОСОБА_3 було надано копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Надана копія виписки підтверджує той факт, що ОСОБА_1 з 03.08.2022 року зареєстрований як фізична особа підприємець з веденням відповідних видів економічної діяльності. Пунктом 14) пункту 35 договору передбачений обов`язок споживача інформувати виконавця послуг в письмовій формі протягом 10 календарних днів з дня настання змін в діяльності споживача, але позивачем цього не було зроблено. На виконання рішення ХLVIII сесії VIII скликання Лозівської міської ради Харківської області від 29.02.2024 року №1751 «Про вхід до складу засновників, зміну найменування та затвердження статуту КП «Лозоваводосервіс» Лозівської міської ради Харківської області в новій редакції здійснено зміну назви дочірного підприємства «Лозоваводосервіс» комунального підприємства «Теплоенерго» Лозівської міської ради Харківської області на КП «Лозоваводосервіс». У зв`язку з чим, 28.05.2024 КП «Лозоваводосервіс» на підставі п.58 договору звернулося до ФОП ОСОБА_1 з пропозицією внести зміни до договору шляхом підписання додаткової угоди №1 до договору №161 з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення від 01.09.2021. Однак ФОП ОСОБА_1 відмовився від підписання додаткової угоди мотивуючи тим, що ФОП ОСОБА_1 немає ніякого відношення до договору, а договір укладено з фізичною особою ОСОБА_1 . Оскільки договір містив велику кількість невідповідностей та враховуючи, що при укладанні договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення виконавці послуг та споживачі мають використовувати типову форму договору, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2019 року №690, КП «Лозоваводосервіс» було прийнято рішення розірвати в односторонньому порядку договір, на підставі п.57,59 договору, якими передбачено здійснення технічного припинення надання послуг. Оскільки зі сторони ОСОБА_1 до КП «Лозоваводосервіс» не надходило жодних заперечень щодо розірвання договору, він вважається розірваним в односторонньому порядку. У зв`язку з розірванням договору надання послуг з централізованого водопостачання за адресою розташування нежитлового приміщення: АДРЕСА_1 , було припинено 02.09.2024 року. 20.12.2024 року ОСОБА_1 було надано до КП «Лозоваводосервіс» для укладання два примірника Типового договору з власником (користувачем) будівлі (приміщення у будівлі) про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. Однак, ОСОБА_1 було надано роз`яснення, що типовий договір може бути укладений лише з фізичною особою-підприємець ОСОБА_1 . При цьому підприємство посилалось на те, що Правилами приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення та Порядок визначення розміру плати, що справляється за понаднормативні скиди стічних вод до систем централізованого водовідведення, затверджені Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 01.12.2017 року №316 поширюються на суб`єкти господарювання, що проводять господарську діяльність з централізованого водовідведення (відведення та/або очищення стічних вод), на юридичних осіб незалежно від форм власності та відомчої належності, фізичних осіб-підприємців, фізичних осіб, які проводять незалежну професійну діяльність і взяті на облік як самозайняті особи у контролюючих органах згідно з Податковим кодексом України, які використовують воду (у тому числі питну) для виробництва товарів та надання послуг та скидають стічні води до систем централізованого водовідведення або безпосередньо у очисні споруди системи централізованого водовідведення виконавця. Щодо стягнення відшкодування моральної шкоди відповідач зазначив, що стороною позивача не ненадано жодного обґрунтування заподіяння позивачу моральної шкоди відповідачем, як і жодного обґрунтування заявленого розміру відшкодування моральної шкоди, а тому відсутні підстави для задоволення цієї вимоги позивача. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то зазначив, що в порушення вимог ч.3 ст.137 ЦПК України, позивачем не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Представник відповідача Погодіна І.В. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі. Пояснила, що ОСОБА_1 є власником нежитлового прибудованого приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Так, між Костюком та підприємством було укладено договір, в окремих пунктах якого було передбачено нарахування додаткової кількості стічних вод, що надходять від атмосферних опадів. В свою чергу фізична особа ОСОБА_1 повернув підприємству договір з протоколом розбіжностей. Протоколом було виключено з договору всі пункти, якими було передбачено нарахування додаткової кількості стічних вод. Наказом Міністерства розвитку громад та територій України 09.11.2021 року №286 внесено зміни до Правил приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення, якими передбачено нарахування додаткової кількості стічних вод. Крім того, ОСОБА_1 було надано виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань по іншій справі, де він з підприємством укладав договір, тому підприємству стало відомо, що з 03.08.2022 року ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець з ведення відповідних видів економічної діяльності. Вказала, що підпунктом 14) пункту 35 договору передбачений обов`язок споживача протягом 10 календарних днів інформувати підприємство якщо змінилася діяльність споживача. Також в 2024 році дочірне підприємство реорганізувалось і стало комунальним підприємством. У зв`язку з тим, що в договорі була велика кількість невідповідностей, а також змінилася назва підприємства підприємство звернулося до ОСОБА_1 з пропозицією укласти додаткову угоду, яка йому була направлена на його адресу для підписання. Внести зміни до Типового договору неможливо. 27.06.2024 року підприємством отримано листа від Управителя житлової нерухомістю ФОП ОСОБА_1 , в якому останній відмовився від підписання додаткової угоди, мотивуючи тим, що він не має жодного відношення до договору, який укладений з фізичною особою ОСОБА_1 . Вказала, що додатковою угодою вносилися зміни щодо зміни споживача з фізичної особи на фізична особа-підприємець. Про розірвання договору ОСОБА_1 було повідомлено листом від 08.07.2024. Оскільки зі сторони ОСОБА_1 не надійшло жодних заперечень щодо розірвання договору, договір вважається розірваним в односторонньому порядку. У зв`язку з чим 02.09.2024 року представниками підприємства було здійснено виїзд, припинено водопостачання, та складено відповідний акт. Крім того, 20.12.2024 року ОСОБА_1 було надано до КП «Лозоваводосервіс» лист з двома примірниками Типового договору з власником будівлі про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, тобто ОСОБА_1 направив договір який був йому прийнятний для виплат. 10.01.2025 року підприємство направило ОСОБА_1 листа, в якому надано роз`яснення щодо укладання запропонованого ним Типового договору, та вказав, що Типовий договір може бути укладений лише з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 відповідно до п.14.1.226 ст.14 Податкового кодексу України, в якому зазначено, що самозайнята особа-платник податку, який є фізичною особою підприємцем або проводить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Щодо відшкодування моральної шкоди, то зазначила, що представник позивача не навів жодного обґрунтування заподіяння позивачу моральної шкоди відповідачем. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то зазначив, що позивачем не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З приводу запропонованого позивачем у позові укладання між сторонами договору про надання послуг з централізованого воопостачання та централізованого водовідведення, то зазначила, що заперечують, оскільки в даному договорі не все зазначено як в договорі з індивідуальним споживачем, затвердженого Кабінетом Міністрів Україн, в якому зазначено предмет договору, ромір плати за послугу, де підприємство встановлює ціну, яка повинна нараховуватися як за послугу з централізованого водопостачання так і за послугу з централізованого водовідведення. Також зазначаєтся про стягнення коштів за стічні води, про що не зазначено у запропованому позивачем договорі.
Суд розглядає справу в порядку цивільного судочинства виходячи з наступного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 цього Кодексу передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.
За змістом положень указаних норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Відповідно до ч.1 ст.3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).
Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
Як встановлено судом спір у справі виник з правочинів, однією із стороною яких є фізична особа - ОСОБА_1 , як громадянин, а не як ФОП. Доказів того, що спірні правочини порушують права позивача, як фізичної особи - підприємця, тобто суб`єкта господарювання, матеріали справи не містять. Позовні вимоги, спрямовані на захист порушеного права фізичної особи, що є спором про право цивільне та має приватноправовий характер. Отже даний спір підлягає розглядом судом цивільної юрисдикції.
Суд, дослідивши надані докази, вислухавши доводи сторін, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 01.09.2021 року між Дочірним підприємством "Лозоваводоканал" комунального підприємтсва "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області та фізичною особою ОСОБА_1 з урахуванням протоколу розбіжностей до Договору від 17.09.2021 року було укладено Договір №161 з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з централізованого воопостачання та централізованого водовідвдення. Адреса надання послуг: АДРЕСА_1 . (а.с.20-25, 26-27)
КП "Лозоваводосервіс" Лозівської міської ради Харківської області є правонаступником Дочірного підприємства "Лозоваводосервіс" комунального підприєства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області. (а.с.84-87)
Згідно договору купівлі-продажу нежитлового прибудованого приміщення від 16.12.2017 року, посвідченого привтаним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Степанчук Н.О., зареєстрованого в реєстрі за №3095, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить нежитлове прибудоване приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.41-42,43)
Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юриичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сформованої 05.08.2022 року, ОСОБА_1 є фізична особа-підприємець. (а.с.44)
18.06.2024 року КП "Лозоваводосервіс" Лозівської міської ради Харківської області на аресу ОСОБА_4 було направлено лист з пропозицією укласти додаткову угоду №1 до договору №161 з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідвдення від 01.09.2021 року. Зазначено, що підставою укладання додаткової угоди є зміна найменування підприємтсва з Дочірного підприємства "Лозоваводосервіс" комунального підприєства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області на Комунальне підприємство "Лозоваводосервіс" Лозівської міської ради Харківської області, а також внесення змін до Порядку визначення розміру плати, що справляється за понаднормативні скиди стічних вод до системи централізованого водовідведення від 09.11.2021 року №286 Наказом Міністертсва розвитку громад та територій України, які передбачають нарахування додаткової кількості стічних вод, що надходять до систем централізованого водовідведення внаслідок випадання атмосферних оспадів(дощу і танення снігу та льоду) і сніготанення та неорганізовано потрапляє до систем централізованого водовідведення виконавця комунальної послуги. Споживачем у Додатковій угоді вказано ФОП ОСОБА_1 (а.с.28-29)
В листі від 27.06.2024 року адресованого КП "Лозоваводосервіс" Лозівської міської ради, ОСОБА_1 вказав, що ФОП ОСОБА_1 не є стороною договору №161 від 01.09.2021 року про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, тому ФОП ОСОБА_1 не має підстав розглядати запропоновані до вказаного договоду Додаткову угоду. (а.с.32)
08.07.2024 року КП "Лозоваводосервіс" Лозівської міської ради Харківської області на адресу ОСОБА_1 направило листа з роз`ясненнями щодо укладання Додаткової угоди, в якому зазначив, що у зв`язку з ти, що з 03.08.2022 року ОСОБА_1 зареєстрував своє право на піприємницьку діяльність,враховуючи умови договору та зміни в законодавстві, що передбачають нарахування додаткової кількості стічних вод, що надходять до систем централізованого водовідведення внаслідок випадання атмосферних оспадів(дощу і танення снігу та льоду) і сніготанення та неорганізовано потрапляє до систем централізованого водовідведення виконавця комунальної послуги, КП "Лозоваводосервіс" запропонував внести зміни до окремих пунктів договору шляхом підписання Додаткової угоди №1 від 01.07.2024 року. Також було повідомлено про розторгнення договору №161 від 01.09.2021 року, та необхідність бути присутнім 02.09.2024 року о 09-00 год. за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлове прибудоване приміщення з метою припинення надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідвдення. (а.с.33)
06.08.2024 року ОСОБА_1 звернувся до КП "Лозоваводосервіс" Лозівської міської ради з листом в якому зазначив, що Додаткову угоду до договору №161 від 01.09.2021 року повинен розглядати на підписувати саме фізична особа ОСОБА_1 , оскільки власником будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , є фізична особа ОСОБА_1 і спірний договір було укладено саме з ним. При цьому зазначив, якщо буде надана йому як фізичній особі додаткова угода, то він її розгляне. (а.с.34).
02.09.2024 року у нежитловому прибудованому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , було припинено послугу централізованого водопостачання у зв`язку з розірванням договору №161 від 01.09.2021 року в одностронньому порядку між КП "Лозоваводосервіс" та ФО ОСОБА_1 , про що було складено акт перевірки технічного стану водопровідних (каналізаційних) мереж від 02.09.2024 року (а.с.35)
03.09.2024 року на електронне звернення ОСОБА_1 до КП "Лозоваводосервіс" Лозівської міської ради щодо припинення послуги з централізованого водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , підприємство зазначило, оскільки зі сторони ОСОБА_1 до КП "Лозоваводосервіс" не надходило заперечень щодо розірвання договору №161 від 01.09.2021 року, тому на підставі п.57 договору він вважається розірваним в односторонньому порядку. (а.с.36).
20.12.2024 рку ОСОБА_1 на адресу КП "Лозоваводосервіс" Лозівської міської ради було направлено для укладання примірники типового договору з власником (користувачем) будівлі (приміщення у будівлі) про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідвдення за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.37)
В листі КП "Лозоваводосервіс" Лозівської міської ради від 10.01.2025 року адресоване ОСОБА_1 вказав, щоТиповий договір з власником (користувачем) будівлі (приміщення у будівлі) про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідвдення за адресою: АДРЕСА_1 може бути укладений лише з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (а.с.38).
Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Відповідно до пунктів 1 та 2 ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою та належну якість продукції та обслуговування.
За змістом статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.
Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.
КП «Лозоваводосервіс» є виконавцем послуг відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» як централізованого водопостачання так і централізованого водовідведення.
Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг між виконавцем та споживачами комунальних послуг регулюються Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» та іншими діючими нормативно-правовими актами.
За вимогами статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 09.11.2017 року № 2189-VIII надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).
Споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом (частини перша, друга статті 7 цього Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Згідно зі статтею 19 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» послуги з централізованого питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання з урахуванням вимог Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» на підставі договору з: підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням та/або централізованим водовідведенням; підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов`язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та/або централізованого водовідведення; об`єднаннями співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельними кооперативами та іншими об`єднаннями власників житла, яким передано право управління багатоквартирними будинками та забезпечення надання послуг з водопостачання та/або централізованого водовідведення на підставі укладених ними договорів; власниками будинків, що перебувають у приватній власності; індивідуальними і колективними споживачами житлово-комунальних послуг, визначеними Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Договір про надання послуг з питного водопостачання та/або водовідведення укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті.
Відповідно до статтей 23,24 Закону, послуги з централізованого водопостачаннята та водовідведення надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.
Як було встановено судом, між Дочірним підприємством "Лозоваводоканал" комунального підприємтсва "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області правонаступником якого є Комунальне підприємство "Лозоваводосервіс" Лозівської міської ради та фізичною особою ОСОБА_1 , як власником майна ( нежитлового прибудованого приміщення за адресою: АДРЕСА_1 ) з урахуванням протоколу розбіжностей до Договору від 17.09.2021 року було укладено Договір №161 з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідвдення.
02.09.2024 року послугу з надання централізованого водопостачання до нежитлового прибудованого приміщення за адресою: АДРЕСА_1 було припинено у зв`язку з розірванням договору №161 від 01.09.2021 року в односторонньому порядку.
Як пояснив представник відповідача підставами для розірвання вказаного договору є те, що позивачем не була підписана додаткова угода № 1 від 01.07.2024 року до вищевказаного договору №161 від 01.09.2021 року, умовами якої перебачалося внесення змін до певних пунктів договору, а саме: з урахуванням зміни назви виконавця послуг з Дочірного підприємства "Лозоваводоканал" комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області на Комунальне підприємство "Лозоваводосервіс" Лозівської міської ради; зміни статусу сторони договору з фізичної особи ОСОБА_1 на фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ; внесених Наказом Міністертсва розвитку громад та територій України 09.11.2021 року №286 змін до Порядку визначення розміру плати, що справляється за понаднормативні скидів стічних вод до систем централізованого водовідведення, які передбачають нарахування додаткової кількості стічних вод, що надходять до систем централізованого водовідведення внаслідок випадання атмосферних опадів та неорганізовано потрапляє до систем централізованого водовідведення виконавця комунальної послуги.
Так, відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господаську діяльність з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення, та індивідуальним і колективним споживачем, який отримує і має намір отримувати послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а також визначеною власником (співвласниками) особою, що здійснює розподіл обсягів послуг, регулюються Правилами надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 №690 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 02.002.2022 року №85).
Правила поширюються на суб`єктів господарювання, що провадять господарську діяльність з централізованого водовідведення (віведення та/або очищення стічни вод), на юридичних осіб незалежно від форм власності та відомчої належності, фізичних осіб-підприємців, фізичних осіб, які провадять незалежну професійну діяльність і взяті на облік як самозайняті особи у контролюючих органах згідно з Податковим кодексом України, які використовують воду (у тому числі питну) для виробництва товарів та надання послуг та скидають стічні води до систем централізованого водовідведення або безпосередньо у очисні споруди системи централізованого водовідведення виконавця.
В матеріалах справи відсутні належні докази того, що позивач як ФОП фактично здійснює підриємницьку діяльність за адресою розташування нежитлового прибудованого приміщення АДРЕСА_1 , не встановлено фактичного використання приміщення для комерційних або виробничих цілей, такі докази не надані стороною відповідача, тому відсутні правові підстави для застосування до позивача положень Правил приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення та Порядку визначення розміру плати, що справляється за понаднормативні скиди стічних вод в частині, що регуляє порядок нарахування додаткової кількості стічних вод для споживачів - суб`єктів господарювання.
Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає, що споживачем може бути як фізична, так і юридична особа, незалежно від правового статусу. Реєстрація особи як ФОП не змінює її права на отримання послуг як фізичної особи, якщо діяльність фактично не здійснюється в цьому приміщенні.
Згідно з ст.42 Конституції України, кожен має право на підприємницьку діяльність не забоонену законом. Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.
Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус «фізична особа - підприємець» сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.
Отже, наявність статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи - підприємця така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах.
Крім того, суд зазначає, що умови договору №161 від 01.09.2021 року, а саме п.66 Договору передбачали сплату додаткової кількості стічних вод. Однак, вказаний пункт договору виключено згідно протоколу розбіжностей від 17.09.2021 року до Договору №161 від 01.09.2021 року. З погодженими споживачем умовами виконавець послуг погодився і підписав договір. Жодних претензій щодо умов виконання договору підприємство ОСОБА_1 як споживачу послуг не пред`являло і попозицій щодо внесення змін до договору№161 від 01.09.2021 не пропонувало. Чому саме з договору були виключені умови щодо сплати додаткової кількості стічних вод, представник відповідача пояснити не зміг.
Згідно статтями 16,20 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Позивач, як власник (користувач) нежитлового приміщення, має право на безперешкодне отримання житлово-комунальних послуг, у тому числі з централізованого водопостачання.
Аналізуючи зазначене суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо припинення послуг з водопостачання у нежитловому приміщенні, власником якого є фізична особа ОСОБА_1 є неправомірними та такими, що порушують право особи на безперервне користування комунальними послугами. Крім того, суд зауважує, що Закон не передбачає право виконавця послуги, яка надається з підстав, що виникли раніше, припинити надання послуги лише з причини не укладення додаткової угоди, і тим більше яка містить у собі невідповідності в частині покладення на споживача додаткової відповідальності, не передбаченої законом, що регулює правовідносини у даній сфері послуг.
Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України.
Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.
Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.
Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.
Порядок укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг визначений статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 09.11.2017 року №2189-VIII .
Відповідно до п.14. постанови Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 №690 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення» (зі змінами), послуги надаються споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
З пропозицією про укладення договору про надання комунальних послуг внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги») може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.
Відповідно до ч.2 ст.13 Закону №2189-VIII, виконавець комунальної послуги, який займає монопольне становище наринку, за наявності у нього технічних можливостей надання комунальної послуги не вправі відмовити в укладенні відповідного договору споживачеві чи іншій особі, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, якщо інше не передбачено законом.
Постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 року №690 (зі змінами від 02.02.2022 року №85) було затверджено Правила надання послуги з централізованоговодопостачання і централізованого водовідведення, а також Типовий договір з власником (користувачем) будівлі (приміщення у будівлі) про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення.
Якщо протягом 30 днів після отримання проекту договору (змін до нього) виконавець комунальної послуги, який одержав проект договору (змін до договору) від споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), не повідомив про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього і при цьому не припинив надання комунальної послуги цьому споживачу (або в інший спосіб засвідчив свою волю до надання відповідної комунальної послуги споживачу), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій споживачем (іншою особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), якщо інше не передбачено цим Законом.
Відмова будь-якої із сторін від укладання запропонованого другою стороною договору не позбавляє її права звернутися з повторною пропозицією про укладання договору в порядку, визначеному цією частиною.
Як вбачається з матеріалів справи та даний факт не заперечується стороною відповідача, 20.12.2024 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з листом, в якому запропонував укласти з ним, як виконавцем послуг, Типовий договір від 01.12.2024 року, як з власником ( користувачем) будівлі (приміщення будівлі) про надання послуг з централізованого воопостачання і водовідвення. Однак відповідач посилаючись на Правила приймання стічних вод до систем центраілозваного водовідведення та Порядок визначення розміру плати, що справляється за понаднормативні скиди стічних вод до систем ценралізованого водовідведення, затверджених Наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України 01.12.2017 року №316, та у зв`язку з тим, що фізична особа ОСОБА_1 03.08.2022 року є фізичною особою-підприємцем, відмовив позивачу в укладанні договору.
Як встановлено судом нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1
ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем і здійснює підприємницьку діяльність з 31.03.2016 року.
Як зазначалось вище наявність статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи - підприємця така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах.
Частиною першою статті 649 Цивільного кодексу України передбачено, що розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом.
Вимогу позивача про зобов`язання укласти договір у певній редакції у випадках, які допускають вирішення таких спорів судом, слід тлумачити як вимогу про визнання укладеним такого договору в судовому порядку у запропонованій позивачем редакції, що не суперечить способам захисту, визначеним пунктом 1 частини 2 ст. 16 ЦКУ та відповідає способам захисту, встановленим ст. 20 ГКУ. Вказане узгоджується з правовою позицією ОП ВС від 18.09.2020, з огляду на що, суд відхилив твердження відповідача про неправильно обраний позивачем спосіб захисту.
Дослідивши запропонований позивачем як споживачем послуг з централізовнаного водопостачання та водовідведення договір, суд приходить до висновку, що він фактично відповідає типовому договору, форма та зміст (умови) якого затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2022 року № 85 про Типовий договір з власником (користувачем) будівлі (приміщення у будівлі) про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. Однак, суд не може погодитися з запропонованою позивачем редакцією Договору, оскільки в судовому засіданні сторони не дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору (відповідачем не визнається зазначені тарифи на послугу з централізованого водопостачання та центраілзованого водовідведення), тому вимога позивача в частині зобов`язання КП "Лозоваводосервіс" Лозівської міської ради Харківської області укласти Договір з власником (користувачем) будівлі (приміщення у будівлі) про надання послуг з центраілзованого водопостачання та централізованого водовідвелення у запропонованій позивачем редакції не підлягає задоволенню.
Разом з тим, судом встановлено порушення права споживача на укладення з ним договору на надання послуг у відповідності до типового договору. Дане право споживача порушене безпосередньо виконавцем послуг - відповідачем, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне зобов`язати КП "Лозоваводосервіс" Лозівської міської ради Харківської області укласти з фізичною особою ОСОБА_1 договір про надання послуг з центраілзованого водопостачання та централізованого водовідвелення, який відповідає типовому договору, форма та зміст (умови) якого затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2022 року № 85 (зі змінами) про Типовий договір з власником (користувачем) будівлі (приміщення у будівлі) про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення з урахуванням тарифів затверджених органом місцевого самоврядування відповідно до закону.
Відповідно до ч. 1 ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.
Таким чином дане право споживача (на укладення договору безпосередньо з ним та виконавцем послуг на основі типового) підлягає визнанню, а його порушення підлягає усуненню шляхом покладення на відповідача обов`язку укласти з споживачем договір, що відповідає змісту ст.16 ЦК України, та Закону України «Про житлово- комунальні послуги».
З приводу позовних вимог позивача про відшкодування йому завданої неправомірними діями відповідача моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
У свою чергу, Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Тобто у сфері дії вказаного Закону перебувають у тому числі відносини між споживачами та надавачами будь-яких послуг.
Статті 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.
При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди (частини перша, друга статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).
01 вересня 2020 року Велика Палата Верховного Суду у справі №216/3521/16-ц (провадження N 14-714цс19) прийняла постанову, якій сформувала правовий висновок про те, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
Вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.
Під час розгляду даної справи, суд вважає, що відповідачем не доведено правомірність припинення водопостачання у приміщенні, власником якого є позивач, що завдало позивачу, як споживачу послуг, моральну шкоду.
Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.
Так, положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до п.1,2 ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, (провадження №14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження№ 12-171гс19).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд доходить висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на корить позивача понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України та абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 363,36 грн. за вимогу про відшкодування моральної шкоди.
Крім того, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн за вимоги, від сплати яких позивач звільнений у відповідності до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав сподивачів».
Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 77, 81, 89, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Лозоваводосервіс» Лозіської міської ради Харківської області про захист прав споживачів та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Комунальне підприємство «Лозоваводосервіс» Лозівської міської ради Харківської області, , адреса: Харківська область, м.Лозова, с.Українське, вул.Степова,3.

Суддя Наталія ЦЕНДРА