СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/21665/24

пр. № 2/759/1028/25

01 липня 2025 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва у складі головуючої судді Горбенко Н.О., за участю секретаря судового засідання Бетіна М.О., представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Сікорської А.А., представника третьої особи ОСОБА_2 - адвоката Соборука Ю.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_2 про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_3 звернувся до Святошинського районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_2 про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що сторони перебували у шлюбі у період з 09.08.2002 року по 29.04.2024 року. Шлюбні відносини між подружжям фактично було припинено у грудні 2023 року.

Позивач вказує, що під час шлюбу сторонами за спільні кошти подружжя було придбано автомобіль марки Infiniti QX 30, 2017 року випуску, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , право власності на яке було зареєстровано за відповідачем. 06.05.2024 року відповідач без згоди позивача відчужила вказаний автомобіль на користь своєї матері ОСОБА_4 .

Оскільки спірний автомобіль є спільним майном подружжя, тому позивач вказує, що йому належна до компенсації частка вартості відчуженого автомобіля, що становить 343 045,86 грн., оскільки згідно звіту про незалежну оцінку ринкова вартість автомобіля Infiniti QX 30, 2017 року випуску, станом на 19.09.2024 року становить 686 091,73 грн. За проведення вказаного звіту позивач поніс витрати у розмірі 2 500,00 грн.

Крім того, у позові ОСОБА_3 зазначає, що під час шлюбу сторони набули майнові права на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки ОСОБА_2 , яка стала переможцем електронних торгів не мала на той час грошових коштів на придбання цієї квартири, а тому такі кошти були сплачені позивачем на умовах або повернення їх ОСОБА_2 , або подальшого переоформлення нею права власності на спірну квартиру на ім`я одного із подружжя, або шляхом реалізації квартири третім особам та передання коштів за її продаж подружжю. Спірна квартира була продана відповідачем від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності, виданої ОСОБА_2 . Грошові кошти отримані від продажу квартири були переведені на рахунок відповідача в АТ «Укргазбанк».

Позивач вказує, що відповідач реалізувала майнові права, що були набуті подружжям під час шлюбу шляхом продажу спірної квартири третій особі. Усі кошти від продажу квартири залишися у відповідача, що позбавило позивача на отримання частки у спільному майні подружжя. Таким чином позивач вказує на наявність підстав для компенсації йому частини вартості відчуженої квартири у розмірі 1 633 850,00 грн.

Разом із позовною заявою позивачем подано заяву про витребування від АТ «Укргазбанк» номери рахунків, які відкриті на ім`я ОСОБА_1 та виписку про рух коштів на таких рахунках. Витребування від Головного управління ДПС у м. Києві переліку рахунків, відкритих в банківських установах на ім`я ОСОБА_1 .

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

24.10.2024 року на адресу суду надійшла заява представника позивача - адвоката Марченко А.В. про усунення недоліків та залучення третьої особи у справі.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 04 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання у справі.

16.12.2024 року через систему «Електронний суд» надійшов відзив відповідача на позовну заяву, у якому остання заперечила проти заявлених позивачем вимог, вказуючи на їх необґрунтованість та непідтвердженість належними та допустимими доказами у справі. Відповідач вказала, що дійсно відчужила спірний автомобіль на користь своєї матері за ціною 400 000,00 грн. Отримані від продажу автомобіля грошові кошти витратила на утримання дочки та сина. Придбала сину ноутбук. Також відповідач вказала, що передавала позивачу грошові кошти у розмірі 1 100 доларів США та 900 доларів США при зустрічі, розписки з нього вона не взяла, оскільки ОСОБА_3 не пред`являв до неї вимог щодо компенсації половини вартості від продажу автомобіля.

Відповідач вказує на те, що твердження позивача про належність подружжю майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 , є безпідставними, оскільки ОСОБА_2 у зв`язку із початком повномасштабного вторгнення росії на територію України виїхала за кордон та надала відповідачу довіреність на продаж належної ОСОБА_2 на праві власності квартири.

17.12.2024 року через систему «Електронний суд» надішли пояснення третьої особи ОСОБА_2 , яка вказала, що квартира АДРЕСА_1 належала їй на праві власності та у зв`язку із виїздом за кордон вона надала довіреність на продаж вказаної квартири ОСОБА_1 . Обставини щодо набуття подружжям ОСОБА_5 майнових прав на спірну квартиру заперечує. Звернула увагу, що на підтвердження цих обставин позивачем не надано жодного доказу. Третя особа вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованим, а тому у позові просить відмовити.

20.01.2025 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача - адвоката Сікорської А.А. про допит свідка ОСОБА_6 .

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 22.01.2025 року витребувано у Акціонерного банку «Укргазбанк» відомості про рахунки, які відкриті на ім`я ОСОБА_1 з 01 січня 2024 року, а також виписку про рух коштів на таких рахунках із вказаної дати. Витребувано у Головного управління ДПС у м. Києві перелік рахунків, відкритих в банківських установах на ім`я ОСОБА_1 з 01 січня 2024 року.

10.02.2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача - адвоката Сікорської А.А. надійшли додаткові пояснення, у яких остання зазначила, що на утриманні у відповідача перебуває син та дочка, на навчання та утримання яких вона самостійно несе витрати, оскільки позивач не надає їй матеріальну допомогу. Звернула увагу, що безпідставними є твердження позивача про відчуження відповідачем спірного автомобіля без його згоди. Крім того, позивач сам мав намір продати спірний автомобіль, проте відповідач не надала йому довіреності на здійснення розпорядження цим автомобілем. Невизнання позивачем повернення відповідачем йому частини грошових коштів вказують на недобросовісність позивача.

18.02.2025 року на адресу суду надійшла відповідь ДПС України ГУ ДПС у м. Києві від 07.02.2025 № 4420/5/26-15-12-07-01, відповідно до якої ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ДПС у м. Києві як фізична особа - підприємець. ОСОБА_1 має відкриті банківські рахунки у форматі IBAN - відкрито 18.09.2024 року у АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_3 , українська гривня; відкрито 19.09.2024 року у АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_4 , долар США; відкрито 06.12.2024 року у АТ «Райффайзен Банк» - НОМЕР_5 , українська гривня.

Згідно з відповіддю АТ «Укргазбанк» на розрахункових рахунках позивача за період 01.01.2024 року по 03.02.2025 року наявні грошові кошти: на рахунку НОМЕР_6 у розмірі 2 555 000, 00 грн. та на рахунку НОМЕР_7 у розмірі 49 447, 06 Євро.

26.02.2025 року через систему «Електронний суд» надійшло клопотання представника відповідача - адвоката Сікорської А. А. про долучення доказів, а саме розписки від 01.05.2024 року складеної ОСОБА_1 про отримання від ОСОБА_2 у борг 2 555 000,00 грн. на особисті потреби.

Представником позивача - адвокатом Карапетяном А.Р. подано клопотання про призначення технічної експертизи документу - розписки від 01.05.2024 року.

31.03.2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача - адвоката Карапетяна А.Р. надійшла заява про збільшення позовних вимог, у якій позивач просить збільшити позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивача частину грошових коштів, які є спільним майном подружжя у розмірі 1 277 500 грн. та 24 723 ,50 Євро.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 31 березня 2025 року клопотання про призначення судової технічної експертизи документа повернуто особі, яка його подала.

10.04.2025 року стороною позивача повторно подано клопотання про призначення судової технічної експертизи документа.

14.04.2025 року на адресу суду надійшла заява представника позивача - адвоката Карапетяна А.Р. про збільшення позовних вимог, у якій позивач просить стягнути з відповідач на свою користь частину грошових коштів, які є спільним майном подружжя в розмірі 1 277 500,00 грн. та 24 723,50 євро, частину відчуженого нерухомо мого майна - квартири АДРЕСА_1 в розмірі 633 850,00 грн., частину вартості відчуженого рухомого майна, а саме автомобіля марки Infiniti QX 30, 2017 року випуску, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , в розмірі 343 045,85 грн. Судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14 квітня 2025 року прийнято заяву позивача про збільшення позовних вимог. У подальшому розгляд справи ухвалено проводити з урахуванням збільшених ОСОБА_3 позовних вимог.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання про призначення у справі судової технічної експертизи документа.

29.04.2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача - адвоката Сікорської А.А. надійшов відзив на позовну заяву з урахуванням збільшених позовних вимог, у якій відповідач заперечує проти зазначених позивачем вимог, грошові кошти у розмірі 2 555 000,00 грн. надійшли на рахунок відповідача 01.05.2024 року, а 02.05.2024 року відповідачем було придбано за 49 447,06 грн. 1 169 євро. Грошових коштів у розмірі 49 447 євро на рахунках відповідача не було. Також відповідач вказала, що з моменту розірвання шлюбу будь-які отримані кошти або майно, придбане відповідачем має статус особистої приватної власності.

20.05.2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача - адвоката Карапетяна А.Р. надійшла заява про виклик свідка ОСОБА_7 .

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 21 травня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання представник позивача не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового слухання, про що свідчить власноруч заповнена ним розписка «з датою наступного судового засідання». Від представника позивача надійшло клопотання про відкладення справи з причини зайнятості в іншому судовому засідання. Долучених доказів підтвердження зазначеному суду не надано. Суд відмовляє у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи з причин не доведення причин неявки.

Крім того звертає увагу на Постанову КЦС ВС від 24.10.2024 року № 752/8103/13-ц у відповідності до котрої, якщо представник сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Представником позивача не забезпечена явка в судове засідання свідка ОСОБА_7 .

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, вказуючи на його необґрунтованість та безпідставність.

Представник третьої особи під час судового засідання заперечував щодо задоволення позову, вказуючи на його необґрунтованість та безпідставність.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, заслухавши пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, допитаного свідка ОСОБА_6 , дослідивши наявні матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступних висновків.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 серпня 2002 року, який було розірвано рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29.04.2024 року у справі №759/2778/24.

Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей - син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Із позовом про розірвання шлюбу ОСОБА_1 звернулася 07.02.2023 року.

Позивач у даному позові вказує, що шлюбні стосунки фактично між сторонами припинено у грудні 2022 року.

В період шлюбу сторони придбали транспортний засіб - автомобіль марки Infiniti QX 30, 2017 року випуску, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 від 14.10.2023 року.

02.05.2024 року транспортний засіб марки Infiniti QX 30, 2017 року випуску, VIN НОМЕР_1 , був переоформлений на нового власника ОСОБА_4 , на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № 3245/2024/4531889 від 02.05.2024 року. Відповідно до вказаного договору ціна спірного транспортного засобу зазначена 400 000,00 грн.

Відповідно до звіту суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_10 від 19.09.2024 року середньоринкова вартість ідентичного автомобілю марки Infiniti QX 30, 2017 року випуску, КТЗ складає 686 091,73 грн.

У статті 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно з частинами першою, третьою статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17.

Відповідач не надала суду будь-яких доказів на спростування презумпції спільної сумісної власності майна набутого у шлюбі, а саме автомобіля марки Infiniti QX 30, 2017 року випуску, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Таким чином судом встановлено, що спірне майно - автомобіль марки Infiniti QX 30, 2017 року випуску, VIN НОМЕР_1 , було придбане під час шлюбу, а тому є їх спільною сумісною власністю.

Зазначені обставини встановлені та підтверджені належними та допустимими доказами, тому презумпція спільності права власності подружжя на придбаний в період шлюбу автомобіль не спростована, відтак спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя і належить сторонам у справі на праві спільної сумісної власності.

Позивачем визначена компенсація вартості частини автомобіля у розмірі 343 045,86 грн., виходячи із визначеної суб`єктом оціночної діяльності вартості автомобіля марки Infiniti QX 30, 2017 року випуску, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 686 091,73 грн. Відповідачем вказана вартість автомобіля не спростована.

Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) зазначено, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні.

Відповідач як на підставу заперечень вказує, що частину грошових коштів від продажу автомобіля вона передала позивачу. Однак, жодних належних доказів передачі грошових коштів відповідачем позивачу матеріали справи не містять. Вказана обставина заперечується позивачем.

Та обставина, що відповідач після розірвання шлюбу утримує дітей самостійно, та кошти від продажу автомобіля витратила на їх утримання, не може слугувати підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині, оскільки правовідносини щодо утримання спільних дітей сторін не є предметом даного спору. Відповідач не позбавлена права на звернення до суду із відповідними позовними вимогами.

У цій справі презумпція спільності майна не оспорювалась, відступу від рівності часток сторін з будь-яких поважних причин сторони не просили і судом таких підстав не встановлено за відсутності будь-яких належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів.

Відчуження майна без згоди одного з подружжя має наслідком виникнення у цієї особи права на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Тобто, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.

Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки спірний автомобіль придбаний сторонами під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, то це майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідач здійснила продаж транспортного засобу без повідомлення про це позивача та без отримання його згоди, тому має відшкодувати останньому 1/2 частину його вартості, визначену відповідно до висновку (звіту) експертної оцінки, за яким вартість транспортного засобу становить 686 091,73 грн.

Разом з тим суд дійшов висновку, що не підлягають задоволенню вимоги позивача про компенсацію йому 1/2 частки вартості від продажу квартири АДРЕСА_1 , оскільки матеріалами справи не підтверджено набуття подружжям майнових прав на вказану квартиру.

Такі твердження позивача ґрунтуються лише на його припущеннях.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи надані сторонами докази та заперечення, приведені в судовому засіданні, суд враховує, що відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

У матеріалах справи наявна копія свідоцтва, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Іщук І.В. 24.02.2017 року, на підставі ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі Акта № 2 про проведення електронних торгів, затвердженого в.о. начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ 16.02.2017 року про те, що ОСОБА_2 належить на прав власності квартира АДРЕСА_1 , придбана ОСОБА_2 за 611 072,00 грн., раніше належна ТОВ «АВЕРС - СІТІ».

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_11 01.05.2024 року на підставі договору купівлі - продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гапон Т.В.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 01.05.2024 року відчуження квартири АДРЕСА_1 було здійснення ОСОБА_1 від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баландіною Т.М. 13.10.2023 року за реєстровим номером 2403.

Вказані обставини свідчать про те, що спірна квартира не перебувала у власності подружжя. Доказів набуття подружжям майнових прав на вказане нерухоме майно, про що у позові вказує позивач, матеріали справи не містять.

Відтак, вказане майно не може входити до складу спільної сумісної власності сторін як подружжя, оскільки така квартира належала на праві власності ОСОБА_2 , яка придбала її на електронних торгах, та у подальшому відчужила її на користь третьої особи.

Та обставина, що відчуження зазначеної квартири було здійснено відповідачем від імені та в інтересах ОСОБА_2 , не породжує для подружжя будь-якого правового статусу щодо цього майна. Отримані на банківський рахунок грошові кошти відповідачем від продажу квартири не є її власністю. Такі кошти належать ОСОБА_2 , які відповідно до розписки були взяті відповідачем у борг на особисті потреби.

Зокрема, враховуючи ту обставину, що фактично шлюбні відносини були припинені між подружжям у грудні 2023 року, тому грошові кошти, які перебувають на рахунках відповідача є її особистою власністю, оскільки такі грошові кошти зараховані на рахунки відповідача у банківських установах вже після грудня 2023 року, тобто після того як подружжя фактично припинило шлюбні відносини, про що зазначає сам позивач.

Натомість, позивачем не доведено, що такі грошові кошти є спільним майном подружжя та походження цих коштів (спільне набуття у шлюбі).

Отримання у борг відповідачем від ОСОБА_2 01.05.2024 року грошових коштів у сумі 2 555 000,00 грн. не має значення для вирішення даного спору, оскільки такі кошти було отримано відповідачем майже через півроку після припинення із позивачем шлюбних відносин.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача компенсації вартості частини автомобіля та про відмову у задоволенні позову в іншій частині.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд здійснює розподіл витрат позивача зі сплати судового збору пропорційно до частини задоволених позовних вимог, що становить 3 430,45 грн. та витрат по сплаті вартості оцінки КТЗ у розмірі 2 500,00 грн., понесення яких підтверджується платіжною інструкцією від 20.09.2024 року.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 13, 14, 82, 206, 223, 259, 263-265, 268, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_2 про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП: НОМЕР_9 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП: НОМЕР_10 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) компенсацію у розмірі 1/2 частини відчуженого рухомого майна, а саме автомобіля марки Infiniti QX 30, 2017 року випуску, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , в розмірі 343 045 (триста сорок три тисячі сорок п`ять) гривень 86 копійок.

В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП: НОМЕР_9 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП: НОМЕР_10 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати по сплаті вартості оцінки КТЗ у розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок та судовий збір у розмірі 3 430 (три тисячі чотириста тридцять) гривень 45 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 01 липня 2025 року.

Суддя Н.О.Горбенко