Справа № 161/6477/23
Провадження № 4-с/161/68/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2025 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Гриня О.М.,

за участю секретаря судового засідання Жежерун Д.А.,

представника боржника адвоката Лупини О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку скаргу стягувача ОСОБА_1 на бездіяльність Головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Білової Вікторії Анатоліївни при примусовому виконанні виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області виданого у цивільній справі №161/6477/23 за позовом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів,

В С Т А Н О В И В:

Додатковою постановою Волинського апеляційного суду від 06 березня 2025 року у справі № 161/6477/23 cтягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 605,60 грн. витрат по сплаті судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення та 1590,30 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

На підставі вказаного рішення суду Луцьким міськрайонним судом Волинської області 25 квітня 2025 року було видано виконавчий лист, який засобами поштового зв`язку було пред`явлено до виконання до Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Повідомленням Головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Білової В.А. від 07 травня 2025 року вказаний виконавчий документ було повернуто стягувачу ОСОБА_1 без прийняття до виконання через невідповідність виконавчого документа вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме в резолютивній частині виконавчого документа зазначено стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , проте на звороті виконавчого документа боржником зазначено ОСОБА_1 , а стягувачем ОСОБА_2 .

Скаржник вважає такі та інші дії, державного виконавця неправомірними та просить:

1)Визнати неправомірним рішення Головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Білової В.А. у формі повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 07 травня 2025 року за реєстраційним номером 70374;

2)визнати неправомірною бездіяльність Головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Білової В.А. щодо не надіслання представниці стягувача разом з повідомленням про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 07 травня 2025 року за реєстраційним номером 70374 оригіналу виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області № 901 від 25 квітня 2025 року у справі № 161/6477/23;

3)визнати неправомірною бездіяльність Головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Білової В.А. щодо несвоєчасного надіслання представниці стягувача повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 07 травня 2025 року за реєстраційним номером 70374;

4)визнати неправомірною бездіяльність Головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Білової В. А. щодо не надіслання представниці стягувача повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 07 травня 2025 року за реєстраційним номером 70374 в електронній формі.

Присутній в судовому засіданні представник Неясова В.О. просив в задоволенні скарги ОСОБА_1 з наступних підстав зокрема по кожному пункту скарги окремо:

1-державний виконавець не мав можливості встановити в, якій саме частині виконавчого документа допущено описку при його складенні;

2-державний виконавець повернув оригінал виконавчого документа засобами поштового зв`язку саме ОСОБА_1 , однак останній його не забирає з відділення Укрпошти;

3-вказав, що недостатнє фінансування органів Державної виконавчої є об`єктивною причиною щодо невчасного надіслання державним виконавцем спірного повідомлення Головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Білової В.А. від 07 травня 2025 року;

4-вказав, що дійсно Законом України «Про виконавче провадження» дійсно передбачено надсилання документів виконавчого провадження його учасникам у електронні кабінети проте станом на сьогодні відсутній механізм (інструкція) для здійснення таких дій.

Вивчивши матеріали скарги, заслухавши в судових засіданнях державногго виконавця, представника Неясова В.О., суд робить висновок, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

При обґрунтуванні скарги в частині доводу № 1 представниця послалася на те, що державний виконавець під час прийняття оскаржуваного рішення фактично вдався до надмірного формалізму, оскільки на лицевій частині виконавчого листа зазначено: «стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 », а отже державний виконавець міг логічно припустити, що оскільки боржнику не вигідно пред`являти до виконання виконавчий документ, а ініціювати примусове виконання сторона боржника не може в силу закону то відповідно сягувачем у виконавчому документі є саме особа, яка пред`явила його до виконання тобто ОСОБА_1 ..

Крім того представниця ОСОБА_1 вважає, що державний виконавець не був позбавлений права звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз?яснення рішення суду за умов, що йому було незрозуміло, на чию користь його виконувати ОСОБА_1 чи ОСОБА_2 .. Таке право державному виконавцю надано частиною 1 статті 271 ЦПК України та пунктом 10 частини 3 статті 18 3У «Про виконавче провадження». Однак, таким правом державний виконавець вирішив не користуватись, однак, скористатись правом на повернення виконавчого документа стягувачу.

Суд вважає такі доводи скаржника безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 та п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

У разі пред`явлення до примусового виконання рішення міжнародного юрисдикційного органу у випадках, передбачених міжнародним договором України, такий виконавчий документ повинен відповідати вимогам, встановленим міжнародним договором України.

Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Як встановлено судом із системи АСДС Луцького міськрайонного суду Волинської області у виконавчому листі Луцького міськрайонного суду Волинської області виданого у цивільній справі №161/6477/23 після слів «Суд вирішив» вказано про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 605, 60 грн. судового збору та 1 590,30 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, в той же час на звороті вказаного виконавчого листа боржником визначено ОСОБА_1 , а стягувачем ОСОБА_2 із зазначенням їх анкетних даних.

Системний аналіз п. 3 ч. 1 ст. 4 закону України «Про виконавче провадження» слід розуміти таким чином, що у всьому виконавчому листі найменування та інші дані особи боржника і стягувача повинні відповідати одна одній при цьому державний виконавець не може за власною ініціативою визначати у якій саме частині виконавчого листа допущено описку, як на це звертає увагу сторона скаржника.

Суд додатково зазначає, що слід відрізняти описку тобто очевидну помилку, яка жодним чином не впливає на суть документа від наявних суперечностей вказаних у виконавчому документі, які напряму впливають на визначення сторін виконавчого провадження.

Щодо надмірного формалізму зі сторони державного виконавця при повідомленні ОСОБА_1 про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, на який звертає увагу представниця скаржника то суд зазначає, що надмірним формалізмом є, «правовий пуризм» тобто невідступне слідування вимогам процесуальних та/або процедурних норм; надмірно формально сурове (бюрократичне) застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, без врахування їх доцільності (розумності, добросовісності), обставин конкретної справи, а також необхідності забезпечення ефективної реалізації та/або захисту прав особи та суспільних (публічних) інтересів.

Таким чином представниця скаржника апелюючи до поняття «надмірного формалізму» щодо дій державного виконавця фактично трактує це поняття так, що дійсно у виконавчому листі допущено описки, однак замість того, щоб державний виконавець діяв у межах чіткої вказівки Закону України «Про виконавче провадження» в силу вимог ст. 19 Конституції України, державний виконавець мавби вдатися до власного аналізу, на власний розсуд зазначених у виконавчому документі даних про боржника та стягувача, при цьому, як зазначалося вище, на переконання скаржника, державний виконавець мав би на власний розсуд визначити яка частина виконавчого документа містить описку, що суперечить ст. 19 Конституції України.

Отже в задоволенні скарги в цій частині вимог слід відмовити.

При обґрунтуванні скарги в частині доводу № 2 фактично доводи представниці скаржника зводяться до того, що їй разом із повідомленням про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 07 травня 2025 року за реєстраційним номером 70374 не було надіслано оригіналу виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області № 901 від 25 квітня 2025 року у справі № 161/6477/23.

Такі доводи суд вважає безпідставними, оскільки ч. 4 ст. 4 Закону України «про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення.

Відповідно до Інструкції з організації примусового виконання судових рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 Виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.

Тобто Законом імперативно встановлено, що виконавчий документ повертається виключно стягувачу, а не його представнику.

Крім того державним виконавцем у судовому засіданні 24 червня 2025 року було надано суду список згрупованих поштових відправлень «рекомендований лист» де під № 22 вказано ОСОБА_1 та повідомлено суд про те, що саме у цьому рекомендованому листі на адресу ОСОБА_1 і направлено оригінал виконавчого документа.

Крім того із наданого державним виконавцем трекінгу вбачається, що «рекомендований лист» направлений ОСОБА_1 повернувся до відправника «за закінченням терміну зберігання».

На підставі чого суд виснуває, про відсутність неправомірних дій державного виконавця у цій частині вимог скаржника та відмовляє в задоволенні скарги у цій частині.

При обґрунтуванні скарги в частині доводу № 3 скаржник просить визнати неправомірною бездіяльність Головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Білової В.А. щодо несвоєчасного надіслання представниці стягувача повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 07 травня 2025 року за реєстраційним номером 70374.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 51 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Отже представниці ОСОБА_1 , як учаснику виконавчого провадження слід було надіслати «повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання», як інший документ виконавчого провадження рекомендованим поштовим відправленням не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення у даному конкретному випадку таке повідомлення повинно було бути надіслано представниці стягувача не пізніше 08 травня (четвер) 2025 року, однак було надіслано лише 06 червня 2025 року.

В судовому засіданні державний виконавець такі дії пояснила недостатнім фінансуванням органів виконавчої служби, проте такі доводи не спростовують бездіяльність державного виконавця, а отже скарга у цій частині підлягає до задоволення.

При обґрунтуванні скарги в частині доводу № 4представниця скаржника зазначила: «Державний виконавець мав змогу перевірити наявність у мене, як представниці стягувача, електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі). Оскільки перевірка наявності такого електронного кабінету в даній Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі) здійснюється по фізичним особам шляхом пошуку за критерієм реєстраційного номера облікової картки платника податків ( режим доступу: https://cabinet.court.gov.ua/check_cabinet ).

Натомість в своїй заяві про відкриття виконавчого провадження та примусове виконання рішення суду я зазначала реєстраційний номер облікової картки платника податків. Тому даний державний виконавець за даним критерієм міг з?ясувати наявність у мене такого електронного кабінету в такій системі.

Отже, надіславши мені повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 07 травня 2025 року за реєстраційним номером 70374 саме в паперовій формі, а не електронній вважаю, що даний державний виконавець допустив неправомірну бездіяльність.»

Суд із такими доводами погоджується, оскільки, ч. 2 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» імперативно визначено, що документи виконавчого провадження органам та особам, які мають електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), яка забезпечує обмін документами, надсилаються виключно в електронній формі.

За письмовим зверненням таких осіб документи виконавчого провадження їм додатково надсилаються за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі.

Отже державний виконавець маючи змогу перевірити наявність у представниці Гребенюка О.І. наявності електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), яка забезпечує обмін документами був зобовязаний надіслати повідомленням про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 07 травня 2025 року і лише за письмовим зверненням такої особи, додатково, вказане повідомленням про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 07 травня 2025 року державний виконавець міг надіслати за її адресою.

Отже у цій частині скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вищевикладене скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 260, 451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Білової Вікторії Анатоліївни при примусовому виконанні виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області виданого у цивільній справі №161/6477/23 за позовом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів, - задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність Головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Білової Вікторії Анатоліївни щодо несвоєчасного надіслання представниці стягувача повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 07 травня 2025 року за реєстраційним номером 70374.

Визнати неправомірною бездіяльність Головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Білової Вікторії Анатоліївни щодо не надіслання представниці стягувача повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 07 травня 2025 року за реєстраційним номером 70374 в електронній формі.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

У відповідності до приписів ст.261 ЦПК України, ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складений та підписаний 02 липня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Олександр ГРИНЬ