РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

Головуючої судді Стрілецької О.В.

за участі секретаря судового засідання Простибоженко Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги,

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахування заяви про зміну предмета позову від 06.03.2025 просить стягнути з відповідачів борг за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання теплової енергії, який утворився за період з 01.10.2014 по 01.12.2023 пропорційно до розміру часток кожного зі співвідповідачів у праві на квартиру: з ОСОБА_1 - 30097,81 грн; з ОСОБА_2 - 29154,90 грн, з ОСОБА_3 - 942,91 грн.

Обґрунтовуючи вимоги позивач посилається на те, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частинах по 1/3 частці кожному.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, спадкоєцями першої черги 1/3 частини вказаної квартири є його мати ОСОБА_1 (співвідповідачка, на 1/6 частину) та його син ОСОБА_3 (на 1/6 частину), до яких в порядку спадкування перейшов обов`язок сплатити заборгованість за спожиті за життя спадкодавця послуги.

Уточнивши позовні вимоги, з урахуванням часткової проплати заборгованості, позивач просить стягнути заборгованість за надані КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради послуги, яка утворилась за період з 01.10.2014 по 01.12.2023, в сумі 60195,63 грн відповідно до розміру частки кожного з відповідачів, а з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 також заборгованість, яка виникла за життя спадкодавця ОСОБА_4 з урахуванням здійснення часткової оплати ним платежів та наявності у нього пільг на оплату цих послуг.

ІІ. Процедура та позиції сторін

Відповідно до ухвали суду від 11.11.2024 було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін; задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_5 та витребувано з Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області витяг зі Спадкового реєстру про реєстрацію спадкової справи та за наявності належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведену після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

26.11.2024 на виконання вимог ухвали суду від 11.11.2024 Житомирська державна нотаріальна контора Житомирської області направила інформаційну довідку зі Спадкового реєстру №79294274 від 26.11.2024, в якій вказано, що спадкова справа щодо майна померлого ОСОБА_4 заведена приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О.

Відповідно до ухвали суду від 05.12.2024 витребувано у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. належним чином засвідчену копію спадкової справи, яка заведена щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (а.с.27).

05.12.2024 ОСОБА_1 направила заяву, в якій просить застосувати строк позовної давності до позовних вимог за період з 01.12.2009 по 22.10.2021 (а.с. 31).

05.12.2024 від ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 32-35), в якому вона просить відмовити відповідачу в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості в розмірі 44743,99 грн; зобов`язати КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради: провести перерахунок платежів, здійснених ОСОБА_2 та нею, як співвласниками квартири, у розмірі 7300,00 гривень, що були спрямовані на погашення заборгованості за період з 01.01.2024 по 31.10.2024; виключити із розрахунку заборгованість, стягнуту з ОСОБА_4 на користь КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради в сумі 6829,39 грн станом на 01.10.2014 згідно із судовим наказом від 17.02.2015; здійснити перерахунок заборгованості в межах строку позовної давності за період з 22.10.2021 по 31.12.2023 з урахуванням сплаченої заборгованості за період з 01.01.2024 по 31.10.2024; залучити у якості відповідача ОСОБА_3 , як спадкоємця першої черги щодо майна, яке належало спадкодавцю ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; прийняти рішення про стягнення з неї, як спадкоємця, після смерті сина ОСОБА_4 , заборгованості за надані послуги за період з 22.10.2021 по 31.12.2023 в рівних частинах зі спадкоємцем ОСОБА_3 .

05.12.2024 ОСОБА_2 направив відзив на позовну заяву (а.с. 55-57), який є схожим за змістом до відзиву ОСОБА_1 , в якому просить застосувати строк позовної завності до позовних вимог про стягнення заборгованості, яка утворилась за період з 01.12.2009 по 22.10.2021, врахувати стягнення заборгованості з ОСОБА_4 за судовим наказом від 17.02.2015 у справі №295/730/15-ц в розмірі 6829,39 грн, визнав позовні вимоги за період з 20.02.2024 по 01.10.2024.

У відзивах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначили, що фактично в квартирі не проживали, не користувались послугами, які надає позивач, індивідуальним споживачем послуг був ОСОБА_4 , який проживач в квартирі, 31.01.2012 уклав договір з позивачем про надання йому послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, а тому саме він є боржником та заборгованстіь має бути стягнута з його спадкоємців.

Згідно з ухвалою суду від 24.01.2025 задоволено клопотання представника позивача та залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_3 (а.с. 112-113).

06.03.2025 представник позивача ОСОБА_5 направила заяву про заміну предмета позову та долучила позовну заяву з урахуванням зміни предмета позову та складу відповідачів (а.с. 126-128).

Відповідно до ухвали суду від 06.03.2025, яка постановлена у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати і занесена до протоколу судового засідання, прийнято до розгляду заяву про зміну предмета позову (а.с. 135).

В судове засідання 11.06.2025 представник позивача направила заяву про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримала з підстав, викладених в заяві про зміну предмета позову (а.с. 145).

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 направили заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнали частково з підстав, викладених у відзивах на позовну заяву (а.с. 141, 143)

Відповідач ОСОБА_3 в судові засідання 06.03.2025 та 11.06.2025 р. не з`являвся з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить його особистий підпис в повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 120, 136).

Враховуючи, що представник позивача та відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 скористались своїм правом і подали заяви про розгляд справи без їх участі, співвідповідач ОСОБА_3 про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, в судове засідання двічі не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, в установлений строк відзив на позов не подав, суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 211, 223 ЦПК України провести розгляд справи за відсутності сторін за наявними в справі матеріалами.

За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до положень ст. 244 ЦПК України суд першов до стадії ухвалення судового рішення, яке відкладено до 16.06.2025.

ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню

Згідно зі статтею 162 Житлового кодексу України власники (споживачі) повинні щомісячно здійснювати оплату за отримані комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Зі змісту статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вбачається, що до житлово-комунальних послуг, зокрема, належить послуга з постачання теплової енергії, постачання гарячої води.

Відповідно до положення п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги має право звертатися до суду в разі порушення споживачами умов договору.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

ІV. Обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження та мотиви суду

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 забезпечується послугами з централізованого опалення, які надає КП "Житомиртеплокомуненерго", на квартиру відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ).

Право власності на квартиру АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_3 від 15.04.2002 було зареєстровано за ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 по 1/3 частині за кожним, що підтверджується змістом Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.10.2024 (а.с. 5, 44).

Зі змісту розрахунку заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_1 вбачається, що заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_2 , яка утворилась за період з 01.10.2014 по 01.12.2023, становить 60195,63 грн (а.с. 129-130).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується змістом свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 (а.с. 6).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Зі змісту ч. 2 ст. 1223 ЦК України вбачається, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно із частинами 1,3,5 статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Зі змісту ч. 2 ст. 1219 ЦК України вбачається, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

За правилами ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

Зі змісту копії спадкової справи, заведеної після померлого ОСОБА_4 , вбачається, що його мати ОСОБА_1 (співвідповідачка у справі) та його син ОСОБА_3 прийняли спадщину за законом, подавши заяви про вступ в спадщину (а.с. 87, 96).

Судом не встановлена наявність інших спадкомців.

Свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не отримали.

Разом з тим, за правилами ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

В постанові Верховного Суду від 15.03.2018 року в справі № 401/710/15-ц зроблений висновок, що прийнявши спадщину відповідач набув право на квартиру, успадкувавши також права та обов`язки спадкодавця. Отже, незалежно від того чи отримав він свідоцтво про право на спадщину та/чи здійснив реєстрацію прав власника на успадковане нерухоме майно, він має нести тягар утримання майна, що йому належить.

Отже, належна на праві власності ОСОБА_4 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 , після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 в порядку спадкування перейшла до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних частках - по 1/6 кожному.

Приписами ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За правилами ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Виходячи з аналізу ст.ст. 608, 1219 ЦК України, характер спірних зобов`язальних правовідносин, які виникли між сторонами, допускає правонаступництво.

Таким чином, на підставі наведених вище правових норм суд робить висновок, що до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які прийняли спадщину, в порядку спадкування перейшли обов`язки щодо сплати заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, яка утворилась за життя спадкодавця, в тому числі, яка є предметом цього позову, та щодо сплати за житлово-комунальні послуги на утримання майна, право на яке вони набули в порядку спадкування з моменту смерті спадкодавця - з 20.02.2024, незалежно від того, що не отримали свідоцтва про право на спадщину та не зареєстрували право власності на нерухоме майно в установленому порядку.

Дослідивши надані докази, судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 забезпечується послугами з централізованого опалення, які надає КП "Житомиртеплокомуненерго", однак відповідачі порушули свій обов`язок щодо оплати за надані послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Згідно із судовим наказом, виданим Богнуським районним судом м. Житомира 17.02.2015, з ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства Житомиртеплокомуненерго Житомирської міської ради стягнута заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 6829,39 грн станом на 01.10.2014 (а.с. 48).

В позовній заяві, яка була подана представником позивача з урахуванням зміни предмета позову, до стягнення заявлена заборгованість, яка утворилась за період, починаючи з 01.10.2014, тобто за період, який не охоплений вказаним вище судовим наказом.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за період з 01.01.2024 по 31.10.2024 оплатили надані позивачем послуги в сумі 7300,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №0.0..1 від 28.11.2024 (а.с. 47, 72).

В позовній заяві, яка була подана представником позивача з урахуванням зміни предмета позову, до стягнення заявлена заборгованість, яка утворилась по 01.12.2023.

Таким чином, виходячи зі змісту заявлених вимог, позивач просить стягнути лише ту заборгованість, яка утворилась ще за життя ОСОБА_4 .

Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності та залежно від положень закону або домовленості між співвласниками може належати їм на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (частина друга статті 355 цього Кодексу). При цьому спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина четверта статті 355 цього Кодексу).

Відповідно до частини четвертої ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В разі належності квартири декільком особам на праві спільної сумісної або спільної часткової власності, позовні вимоги мають бути пред`явлені до кожного з них про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірах, що відповідають їх часткам у праві спільної сумісної/часткової власності на квартиру. Крім тих випадків, коли між співвласниками досягнуто домовленості щодо утримання квартири і визначено уповноваженого власника квартири (постанова ВС від 20.09.2018 у справі № 522/7683/13-ц, постанова ВСУ від 04.11.2015 у справі 6-734цс15, постанова ВС від 01.09.2020 у справі № 352/2163/13-ц).

За правилами ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи зі ст. змісту ч. 2 ст. 370, ч. 2 ст. 372 ЦК України частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Отже, з огляду на те, що у період з 01.10.2014 по 01.12.2023 право на квартиту на праві спільної сумісної власності належало ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , тобто частки на квартири між співвласниками є рівними, оскільки протилежного судом не встановлено, заборгованість за надані послуги з централізованого опалення підлягає поділу між ними в рівних частках, а з урахуванням того, що ОСОБА_4 помер, його спадкоємцями за законом в рівних частинах є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , заборгованість підлягає розподілу таким чином:

- частина заборгованості ОСОБА_2 становить 20065,21 (1/3 від 60195,63 грн);

- частина заборгованості ОСОБА_1 становить 30097,82, яка складається з 20065,21 грн (1/3 від 60195,63 грн) + 10032,61 грн (1/6 від 60195,93 грн, як спадкоємиці після смерті сина);

- частина заборгованості ОСОБА_3 становить 10032,61 грн (1/6 від 60195,93 грн, як спадкоємця після смерті батька).

Звертаючись з позовом позивач посилається на те, що між КП "Житомртеплокомуненерго", як надавачем послуг з однієї сторони, та відповідачами, як споживачами наданих послуг, з іншої сторони, існують фактичні договірні відносини з приводу надання послуг на підставі відкритого особового рахунку, норм чинного законодавства (ст. 11 ЦК України) та Договору надання послуг.

При цьому вказує, що відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" договори про надання послуг з постачання теплової енергії, які надаються відповідно до "Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830, є публічними договорами приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Співвласники будинку рішення у встановлені законом строки рішення не прийняли.

Отже, позивач стверджує, що між ним та співвідповідачами існують договірні відносини, оформленні шляхом укладення публічного договору приєднання і які склались внаслідок фактичного споживання відповідачами послуг, які надає позивач.

Заперечуючи проти позову співвідповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилались на те, що єдиним споживачем послуг, які надає позивач, був ОСОБА_4 , з яким був укладений в письмовому вигляді договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води від 31.01.2012 (а.с. 40-43).

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Зі змісту договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, який долучений до відзиву відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 31.01.2012 (а.с. 40-43,65-67) вбачається, що ОСОБА_4 , як споживач комунальної послуги, взяв на себе зобов`язання своєчасно оплачувати фактично надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором (п. 1.1, п.п. 1 п. 4.2 договору).

Разом з тим зі змісту вказаного договору не вбачається, що він укладений ОСОБА_4 , як уповноваженим власником від імені всіх співвласників квартири, а тому суд відхиляє його як доказ на підтвердження таких доводів співвідповідачів.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не доведено на підставі належних і достатніх доказів, що є їх обов`язком відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, що між всіма співвласниками квартири була досягнута згода щодо порядку володіння і користування майном, в тому числі, що ОСОБА_4 був єдиним уповноваженим власником від імені всіх спвівласників помешкання, і що при укладенні договору, на який вони посилаються, він діяв як уповноважений співвласник і що він є єдиним споживачем послуг, які надає позивач.

Крім того, зі змісту наданого представником позивача розрахунку заборгованості вбачається, що на ім`я ОСОБА_4 нараховувалась субсидія, яка частково покривала вартість наданих послуг.

Таким чином, беручи до уваги те, що на підставі досліджених доказів судом не встановлено, що уповноваженим власником квартири за згодою всіх співвласників був лише ОСОБА_4 , суд вважає, що всі співвласники квартири, а після смерті ОСОБА_4 і його спадкоємці, мають обов`язок зі сплати заборгованості за послуги, які надавав позивач.

Тому суд відхиляє заперечення відповідачів в цій частині з наведених підстав.

Щодо застосування строку позовної давності

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали клопотання, в якому просили застосувати до заявлених позивачем вимог строк позовної давності.

В статті 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно зі ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 цієї статті).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позивач звернувся до суду з позовом 23.10.2024, просить стягнути заборгованість, яка виникла за період з 01.10.2014 по 01.12.2023.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України був введений карантин, який завершився 30.06.2023

На підставі Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Крім того, за приписами п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Законів України від 15 березня 2022 року № 2120-IX та від 08 листопада 2023 року №3450-IX у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

За правилами ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Враховуючи те, що з 12.03.2020 по всій території України був запроваджений карантин, який діяв до 30 червня 2023 року, під час дії якого строки позовної давності були продовжені, а з 24 лютого 2022 року по всій території України був введений воєнний стан, який діє по цей час, у зв`язку з чим зупинений перебіг строку позовної давності, з урахуваннях трирічного строку позовної давності, позовні вимоги за період, починаючи з 01.03.2017 заявлені в межах строку позовної давності, а позовні вимоги, заявлені за період з 01.10.2014 по 01.03.2017, заявлені зі спливом строку позовної давності.

З огляду на те, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заявили про застосування строку позовної давності, а тому в задоволені позовних вимог, які заявлені зі спливом строку позовної давності, тобто за період з 01.10.2014 по 01.03.2017, слід відмовити у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Зі змісту розрахунку заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_1 вбачається, що заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_2 , яка утворилась за період з 01.10.2014 по 01.03.2017 становить 8395,26 грн (а.с. 129-130), в стягненні якої суд відмовляє зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Відтак стягненню з відповідачів підлягає заборгованість, яка утворилась за період з 01.03.2017 по 01.12.2023, в сумі 51800,37 грн (60195,63 грн 8395,26 грн).

Беручи до уваги те, що відповідачі допустили неналежне виконання зобов`язання з оплати за надані позивачем житлово-комунальні послуги, що призвело до виникнення заборгованості, чим порушені майнові права позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково в межах строку позовної давності, виходячи із розміру часток у праві спільної власності з кожного зі співвідповідачів підлягає стягненню заборгованість в такому розмірі:

- з ОСОБА_2 17266,79 грн (1/3 від 51800,37 грн);

- з ОСОБА_1 25900,19 грн, яка складається з 17266,79 грн (1/3 від 51800,37 грн) + 8633,39 грн (1/6 від 51800,37 грн, як спадкоємиці після смерті сина);

- з ОСОБА_3 8633,40 грн (1/6 від 51800,37 грн, як спадкоємця після смерті батька).

V. Розподіл судових витрат

З огляду на те, що позовні вимоги задоволені частково (задоволено 86% від заявленої ціни позову в сумі 60195,63 грн, стягнутий загальний борг в сумі 51800,37 грн), на підставі ст. ст. 141, 142 ЦПК України суд стягує з кожного зі співвідповідачів на користь позивача понесені ним витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та частки кожного з них у розмірі заборгованості. Сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідачів становить 2604,08 грн (86 % від сплаченого судового збору 3028,00 грн), відповідно з ОСОБА_1 підлягає стягненню 1302, 04 грн (1/2 частина), з ОСОБА_2 - 868,03 грн (1/3 частина); з ОСОБА_3 - 434,01 грн (1/6 частина).

Керуючись ст.ст. 2, 7, 10-13, 76-83, 133, 141, 263-268, 280, 354 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради заборгованість за послуги з централізованого опалення, яка утворилась за період з 01.03.2017 по 01.12.2023, в розмірі 25900,19 грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 1302,04 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради заборгованість за послуги з централізованого опалення, яка утворилась за період з 01.03.2017 по 01.12.2023, в розмірі 17266,79 грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 868,03 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради заборгованість за послуги з централізованого опалення, яка утворилась за період з 01.03.2017 по 01.12.2023, в розмірі 8633,40 грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 434,01 грн.

В задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості, яка утворилась за період з 01.10.2014 по 01.03.2017 в сумі 8395,26 грн відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Комунальне підприємство «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради, місцезнаходження: м. Житомир, вул. Київська, 48; .

Відповідачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 РНОКПП: НОМЕР_6 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_7 .

З урахуванням положень ч. 3 ст. 124 ЦПК України повний текст рішення складений 23.06.2025.

Суддя О.В. Стрілецька