Справа № 705/112/25
Провадження № 2/693/210/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25.06.2025р. м. Жашків

Жашківський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді - Коцюбинської Ю.Д.,

за участю: секретаря судового засідання - Олійник С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жашків в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвеструм Груп» про захист прав споживача та визнання недійсними умов договору, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Войтович Людмила Василівна, яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвеструм Груп», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про захист прав споживача та визнання недійсними умов договору.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що 20.01.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та позивачем укладено кредитний договір № 24246-01/2023.

26.09.2023 року між ТОВ «Інвеструм Груп», яке є правонаступником ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 26092023.

Відповідно до договору факторингу № 26092023 від 26.09.2023 відбулося відступлення права вимоги в тому числі і за кредитним договором, що підтверджується витягом з реєстру боржників від 26.09.2023 р. до договору факторингу № 26092023 від 26.09.2023 р.

Згідно із п. 1.1. Кредитного договору, тіло кредиту становить 8800, 00 грн.

У відповідності до п. 1.2. Кредитного договору, строк кредиту становить 25 днів.

Відповідно до п. 1.3. Кредитного договору, процентна ставка становить 2 % в день. Відповідно до графіку платежів, що є додатком до кредитного договору, реальна річна процентна ставка складає 47 549,08 %.

Згідно із Графіком, загальна вартість кредиту складає 13200 грн.

Позивач не погоджується із такими умовами кредитного договору та просить суд визнати недійсними умови кредитного договору щодо нарахування надмірних відсотків, стягнення комісій та штрафних санкцій у зв`язку з наступним.

Відповідно ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладання договору. Перелік несправедливих умов у договорах зі споживачами, наведений у ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» не є вичерпним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зазначено, що з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому, враховуючи викладене, а також з урахуванням судової практики Великої Палати Верховного Суду, умови Кредитного договору про реальну процентну ставку в розмірі 29653,85 % річних, тобто у розмірі 81,24 % за кожен день прострочення, а також процентної ставки у розмірі 1,99% в день, що становить 726,35 % річних відповідно, що перевищує тіло кредиту більше ніж в 7 раз, є несправедливим в сенсі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та суперечить таким загальним засадам цивільного законодавства, яка справедливість добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року, справа № 902/417/18.

У зв`язку з чим, очевидна неспівмірність сум процентів за користування кредитними коштами.

Згідно з позовною заявою, наведеним в обґрунтування заявлених вимог, є наявність в Кредитному договорі несправедливих умов у вигляді встановлення розміру процентів на рівні процентної ставки у розмірі 2,5 % в день, що становить 912,50 % річних відповідно та реальною річною процентною ставкою в розмірі 2333,9 річних, що становить 6,39 % в день, які є недійсними.

Встановлений розмір процентів перевищує розумну межу відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, є явно завищеним, не відповідає вимогам п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» і засадам справедливості, добросовісності, розумності, як наслідок, свідчить про непропорційність великої суми компенсації у разі невиконання Позивачем зобов`язань за цим договором.

Крім того, 22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (далі - Закон №3498-ІХ), яким внесені зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп. 6 п. 5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ).

Так, відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

При цьому, у вказаному Кредитному договорі розмір денної процентної ставки становить 2 %, що у два рази вищим за встановлений максимальний розмір денної процентної ставки.

Також, відповідно до ст. 58 Конституції України Закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до офіційного тлумачення частини першої статті 58 у Рішенні Конституційного Суду № 1-рп/99 від 09.02.99, Положення частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи).

Враховуючи те, що Закон №3498-ІХ в частині норми ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» фактично пом`якшує відповідальність фізичної особи (зменшення розміру процентної ставки за Кредитним договором), то відповідно вказаний Закон №3498-ІХ в даному разі має зворотну дію в часі і Позивач має право на застосування вказаних положень законодавства щодо визнання п. 2.3. Договору щодо процентної ставки за користування кредитом, щодо процентної ставки за понадстрокове користування кредитом, щодо пені, щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та щодо орієнтовної загальної вартості кредиту недійсним.

Таким чином, пункти Договору у вигляді встановлення розміру процентів на рівні процентної ставки у розмірі 2 % в день, що становить 730 % річних та реальної річної процентної ставки в розмірі 4749,08 річних, що становить 130,27 % в день, є недійсними у розумінні ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг, та підлягають визнанню недійними.

Поряд із цим, ОСОБА_1 починаючи з 29 червня 2023 року та на день звернення до суду з позовною заявою знаходиться на військовій службу в ЗСУ.

У зв`язку з вищевикладеним позивач звернувся до суду та просив визнати недійними умови Кредитного договору № 24246-01/2023 від 20.01.2023р. щодо встановлення процентної ставки у розмірі 2 % в день, що становить 730 % річних відповідно та реальної річної процентної ставки у розмірі 47549,08 річних, що становить 130,27 % в день, викладені в п. 1.3. Договору та стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати.

Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 05 лютого 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі.

06.02.2025р. до суду від представника позивача адвоката Савченко (Войтович) Л.В. через систему «Електронний суд» надійшли до суду письмові пояснення до позовної заяви про захист прав споживачів та визнання недійсними умов договору.

В обґрунтування письмових пояснень адвокат зазначила, що Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 30.05.2018 р. у справі № 521/12726/16-ц зробив наступні правові висновки: «Законом України від 20 травня 2014 року № 1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» внесено зміни до статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яку доповнено пунктом 15 наступного змісту військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України «Про введення в України воєнного стану» № 64/2022 від 24.02.2022р., у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан. Указ затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ від 24.02.2022р.

Представник позивача звертає увагу суду на те, що позивач ОСОБА_1 , починаючи з 29 червня 2023 року та до цього часу знаходиться на військовій службу в ЗСУ.

Пунктом 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону № 1357-IX від 30 березня 2021 року визначено, що штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Пунктом 1 Розділу II Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.

В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року та триває по теперішній час. Пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою та дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.

Вказані правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18.01.2023 у справі № 642/548/21 (провадження № 61-9565ск22), від 26.12.2018 у справі № 522/12270/15-ц (провадження № 61-21025св18).

Згідно з статтею 58 Конституції України «закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення». Отже, вищезазначений Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» має зворотну дію в часі, так як пом`якшує відповідальність військовослужбовця, а саме звільняє його від обов`язку зі сплати відсотків за користування кредитними коштами, а отже і від відповідальності за їх несплату. В Україні на момент укладення Договору діяв особливий період і нині триває воєнний стан. Наведені обставини свідчать про те, що на позивача поширюється дія п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», а тому відсотки за користування кредитом з нього стягненню не підлягають.

19.02.2025р. від представника відповідача ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив, в якому зазначено, що позовні вимоги позивача є безпідставними та не мають законодавчого обґрунтування, а тому не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідач наголошує, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» кредитні договори з ОСОБА_1 не укладало, а тому в даному випадку ТОВ «ФК «ЄАПБ» є неналежним відповідачем в питанні визнання договорів недійсними.

Частиною 1 ст.48 ЦПК України встановлено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Відповідач притягується до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві.

За приписами ч. ч. 2, 3 ст. 51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15- ц (провадження № 14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19).

Представник відповідача звертає особливу увагу на необхідність відрізняти правовідносини між сторонами з приводу укладання договору по надання коштів, коли відповідна кредитно-фінансова установа має виконати обов`язки, визначені законодавством безпосередні кредитні правовідносини після видачі кредиту щодо його повернення та сплати процентів за користування кредитним коштами, які можуть бути предметом відступлення.

Спірний електронний договір укладений сторонами шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства.

Відповідач звертає увагу, що жодних тверджень з приводу того, що ОСОБА_1 не погодився з умовами та правилами надання кредиту під час укладення та підписання вищезазначеного договору висловлено не було.

Обставини укладення вищезазначеного договору позивачем не спростовано належними та допустимими доказами. ОСОБА_1 був належним чином ознайомлений з умовами кредитного договору. Представник відповідача зазначає, що відповідно до роз`яснення Національного Банку України, для звільнення військовослужбовців, резервістів та військовозобов`язаних від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом відповідно до вимог п.15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», такі позичальники мають надати банку документи, що підтверджують їх призов під час мобілізації та проходження військової служби та відповідають переліку документів, зазначеним в листі Міністерства оборони України від 21.08.2014 № 322/2/7142.

Представник відповідача звертає увагу суду, що з моменту отримання права вимоги, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій відповідно, для припинення нарахування штрафних санкцій, пені, а також процентів за користування кредитом ОСОБА_1 зобов`язаний був повідомити Первісних кредиторів про свій статус, надати відповідні підтверджуючі документи для призупинення нарахування процентів за користування кредитом і як наслідок отримати документ, що підтверджує призупинення нарахування процентів за користування кредитом.

Але ОСОБА_1 не скористався цим правом, в результаті чого було нараховано відсотки за прострочення свого зобов`язання повернути кредит Первісному кредитору. Однак, на момент відступлення права вимоги до боржника, Первісний кредитор не надав жодних відомостей щодо звернення ОСОБА_1 . Враховуючи те, що заборгованість за договором була нарахована Первісними кредиторами на підставі умов кредитного договору та в подальшому дані нарахування було відступлено ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договорами факторингу - проценти за кредитними договорами є правомірно нарахованими відповідно до істотних умов кредитних договорів.

За викладених вище підстав, можна дійти висновку, що не підтвердилися аргументи Позивача про порушення Первісним кредитором Закону України «Про захист прав споживачів» під час укладення спірного правочину. Усі інші доводи щодо нібито порушенні Первісним кредитором норми законодавства чи ненаданні будь якої інформації зводяться виключно до цитування статей та власних припущень без жодної аргументації та відсутності доказової бази. Посилаючись на вищевикладені факти, враховуючи повну цивільну дієздатність позивача, відсутність жодних підтверджень доводам позичальника, позиція позивача є неаргументованою та невмотивованою.

24.02.2025р. через систему «Електронний суд» від представника позивача адвоката Савченко (Войтович) Л.В. до суду надійшла відповідь на відзив, в якому представник позивача просив змінити процесуальний статус Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зі статусу відповідача на статус третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 25.03.2025р. визнано неналежним відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Залучено ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Закрито підготовче засідання у справі та призначено справу до судового розгляду.

21.05.2025р. від представника позивача адвоката Савченко (Войтович) Л.В. через систему «Електронний суд» до суду надійшли письмові пояснення. В обґрунтування письмових пояснень адвокат вказала, що предметом позову у справі № 705/112/25 є визнання недійними умов Кредитного договору № 24246-01/2023 від 20.01.2023 р. щодо встановлення процентної ставки у розмірі 2 % в день, що становить 730 % річних та реальної річної процентної ставки у розмірі 47 549, 08 річних, що становить 130, 27 % в день, викладених в п. 1.3. Договору.

У провадженні Жашківського районного суду Черкаської області перебувала справа №681/414/24, предметом позову в якої є стягнення заборгованості за кредитними договорами, у тому числі і за Договором від 20.01.2023 про надання фінансового кредиту № 242246-01/2023.

Жашківський районний суд Черкаської області 08.07.2024 р. виніс рішення, яким задовольнив позов у повному обсязі та стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитними договорами, у т. ч. за Договором від 20.01.2023 про надання фінансового кредиту № 242246-01/2023 у розмірі 35200 грн. Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, представник ОСОБА_1 адвокат Пушкарьов О.О. подав апеляційну скаргу на дане рішення до Черкаського апеляційного суду.

Черкаський апеляційний суд 10.12.2024 р. виніс Постанову у справі № 681/414/24 якою постановив: «Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 08.07.2024 у даній цивільній справі змінити в частині визначення суми кредитного боргу, що стягується з відповідача на користь позивача, та скасувати в частині розподілу судових витрат. Визначити суму кредитного боргу, що стягується з відповідача на користь позивача, таким чином:

- за договором №78548338 від 24.01.2023 по тілу кредиту 10000 грн. та по відсоткам за кредитом 7500 грн.;

- за договором від 20.01.2023 про надання фінансового кредиту № 242246-01/2023 по тілу кредиту 8800 грн. та по відсоткам за кредитом 19 448 грн.;

- за кредитним договором № 18238-02/2023 від 12.02.2023 по тілу кредиту в сумі 12000 грн. та по відсоткам у сумі 27 000 грн.;

- за кредитним договором № 07799-02/2023 від 24.02.2023 по тілу кредиту в сумі 5 500 грн. та по відсоткам у сумі 6 348,10 грн.

Загальний розмір кредитної заборгованості відповідача, яка стягується за судовим рішенням у цій справі на користь позивача, визначити в сумі 96596,10 грн. У решті рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 08.07.2024 у даній цивільній справі залишено без змін.

Отже, Черкаський апеляційний суд зменшив суму заборгованості за договором від 20.01.2023 про надання фінансового кредиту № 242246- 01/2023 з 35 200 грн. до 28 248 грн. Разом з тим, у справі № 705/112/25 та у справі № 681/414/24 різний предмет Позову.

У справі № 705/112/25 предметом позову є визнання недійсними пунктів Кредитного договору, а у справі № 681/414/24 предметом позову є стягнення заборгованості за Кредитним договором. Разом з тим, при розгляді справи № 681/414/24 судом не вирішувалося питання дійсності чи недійсності пунктів Кредитного договору, так як дане питання не було предметом позову.

Окрім того, стягнення заборгованості за Кредитним договором не є перешкодою для розгляду справи про визнання пунктів Кредитного договору недійсними, так як у разі задоволення такого позову та визнання судом пунктів Кредитного договору недійсними у ОСОБА_1 є процесуальна можливість перегляду судового рішення у справі про стягнення заборгованості за Кредитним договором за нововиявленими обставинами.

Черкаським апеляційним судом дійсно зменшено розмір відсотків за Договором від 20.01.2023 про надання фінансового кредиту № 242246-01/2023, однак, таке зменшення розміру відсотків було здійснено у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, а не у зв`язку з тим, що розмір відсотків є надмірним.

Питання правомірності нарахування кабальних відсотків за користування кредитними коштами у справі про стягнення заборгованості за кредитними договорами не вирішувалося так як не було предметом позову. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Оскільки станом на дату розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитними договорами Договір від 20.01.2023 про надання фінансового кредиту 242246-01/2023 не був визнаний судом недійсним, то суд стягував відсотки за користування кредитними коштами у розмірі, зазначеному у кредитному договорі, презюмуючи те, що відсотки саме у такому розмірі є правомірними.

Отже, Жашківським районним судом Черкаської області та Черкаським апеляційним судом не здійснено встановлення відсотків за користування кредитом у справедливому розмірі, так як питання справедливості чи несправедливості саме такого розміру відсотків, які зазначено у кредитному договорі та стягнуто у повному обсязі Жашківським районним судом Черкаської області та частково Черкаським апеляційним судом, не вирішувалося, так як не було предметом позову.

Таким чином, наявність Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 08.07.2024 р. та Постанови Черкаського апеляційного суду від 10.12.2024 р. у справі №681/414/24 про стягнення заборгованості за кредитними договорами не є перешкодою для розгляду судом справи №705/112/25 та дослідження судом питання справедливості чи несправедливості розміру відсотків, встановленого Договором від 20.01.2023 про надання фінансового кредиту № 242246-01/2023.

У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, при цьому у пояснення щодо справи просили справу розглядати за їхньої відсутності.

У судове засідання представник відповідача ТОВ «Інвеструм Груп» не з`явився по невідомих суду причинах, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином через систему «Електронний суд».

У судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не з`явився по невідомих суду причинах, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином через систему «Електронний суд».

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

У статті 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства окремо виділено свободу договору, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Судом встановлено, що між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 20.01.2023 укладено Кредитний договір № 24246-01/2023.

26.09.2023 між ТОВ «Інвеструм Груп», що є правонаступником ТОВ «ФК «Інвеструм», та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладений Договір факторингу № 26092023.

Відповідно до Договору факторингу № 26092023 від 26.09.2023 відбулося відступлення права вимоги, у тому числі, і за Кредитним договором № 24246-01/2023 від 20.01.2023.

Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору, тіло кредиту становить 8800,00 грн.

Згідно з п. 1.2. Кредитного договору, строк кредиту становить 25 днів.

Відповідно до п. 1.3. Кредитного договору, процентна ставка становить 2 % в день.

Відповідно до Графіку платежів, що є Додатком до Кредитного договору реальна річна процентна ставка складає 47549,08 %. Відповідно до Графіку, загальна вартість кредиту складає 13200,00 грн.

Вказані обставини встановлені рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 08.07.2024 у справі № 681/414/24 та не є спірними між сторонами.

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 08.07.2024 у справі № 681/414/24, зокрема щодо позовних вимог про стягнення боргу по кредитному договору № 24246-01/2023 від 20.01.2023, задоволено в повному обсязі та стягнуто з позивача заборгованість в розмірі 35 200 грн. Постановою Черкаського апеляційного суду від 10.12.2024 в частині стягнення заборгованості по кредитному договору № 24246-01/2023 від 20.01.2023 визнано суму кредитного боргу, що підлягає стягнення з відповідача на користь позивача 19 448 грн.

Згідно із ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Факт укладення кредитного договору № 24246-01/2023 від 20.01.2023 стороною позивача не заперечувався. Натомість позивач вважає несправедливими умови вказаного кредитного договору, зокрема щодо визначеної відсоткової ставки, що, на думку позивача, є підставою для визнання відповідних умов такого договору недійсними.

Правовідносини між сторонами регулюються положеннями Цивільного кодексу України (далі ЦК України), а також Законом України «Про захист прав споживачів».

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Відповідно до статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).

Згідно зі статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оскаржуваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

При вирішенні позову про визнання недійсними окремих пунктів оскаржуваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.

За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Згідно зі статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». До договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Суд звертає увагу, що зміст кредитного договору № 24246-01/2023 від 20.01.2023 та його істотні умови, а саме сума кредиту, строк кредиту, процентна ставка по кредиту, річна процентна ставка, загальна вартість кредиту з урахуванням процентної ставки тощо, досліджувались судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду цивільної справи № 681/414/24 про стягнення заборгованості за вказаним вище договором. Доводи щодо несправедливості, а отже недійсності певних умов кредитного договору позивач мав зазначати в контексті розгляду вказаної цивільної справи шляхом або подачі заперечень на позовну заяву, або подачі зустрічного позову.

Звернення з позовом про визнання недійсними окремих пунктів кредитного договору з підстав їх несправедливості після розгляду іншої цивільної справи про стягнення заборгованості за тим самим кредитним договором, рішення в якій набрало законної сили, фактично може призвести до ситуації юридичної невизначеності та неможливості виконання судового рішення, оскільки, у випадку задоволення позову про визнання недійсними певних умов кредитного договору, таке рішення буде прямо суперечити рішенню про стягнення кредитної заборгованості.

Вказані обставини є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Разом з тим, суд все ж вважає за необхідне надати оцінку доводам позивача щодо неправомірності застосування денної процентної ставки у розмір 2% за кожен день користування кредитом.

22.11.2023 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп. 6 п. 5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» (пп. 13 п. 5 Розділу І Закону № 3498-ІХ).

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. При цьому, згідно з п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %

Отже, як вбачається з вказаних вище змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи з 24.12.2023 денна ставка має бути не більше 2,5%, з 22.04.2024 не більше 1,5%, з 20.08.2024 не більше 1%.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Як встановлено з матеріалів даної справи, кредитний договір № 24246-01/2023 був укладений між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 20.01.2023 строком на 25 календарних днів.

Оскільки, строк дії кредитного договору не продовжувався, то відповідно законодавче обмеження по встановленню денної процентної ставки на даний кредитний договір не поширюється.

Крім того, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що на момент укладення кредитного договору позивач звертався до фінансової установи, яка надала кредит, з заявою про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодився зі всіма умовами такого договору, у тому числі з тими, що оспорює. Крім того, своїм гарантованим законом правом на розірвання договору протягом чотирнадцяти днів з дня його підписання, не скористався.

Щодо звільнення позивача від сплати відсотків за користування кредитом у зв`язку з перебуванням останнього на військовій службі.

Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.

Банки під час дії особливого періоду не мають право нараховувати відсотки, а у випадку нарахування - зобов`язані їх списати. Для реалізації вказаного права на пільгу, необхідно письмово повідомити банк про проходження військової служби та надати підтверджуючі документи (копію військового квитка з відповідною службовою відміткою, копію довідки про призов військовозобов`язаного на військову службу, копію витягу з наказу або довідки про зарахування до списків військової частини).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 29.06.2023 проходить військову службу у складі Збройних Сил України.

Таким чином, на позивача, як на військовослужбовця, який був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, дійсно поширюються пільги, передбачені частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», однак лише з 29.06.2023.

Враховуючи, що строк кредиту за кредитним договором №24246-01/2023 від 20.01.2023 становить 25 календарних днів, тобто до 14.02.2023, то обов`язок з повернення заборгованості за кредитним договором у позивача виник до прийняття його на військову службу, а відтак позивач не звільняється від обов`язку зі сплати відсотків за вказаним кредитним договором.

Суд наголошує, що наявність чи відсутність у позивача пільг, передбачених п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у частині звільнення від сплати відсотків за користування кредитом, не впливають на дійсність кредитного договору, оскільки не змінюють його істотних умов, та не свідчить про наявність порушення волевиявлення сторін.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що позивачем не доведено належним чином обґрунтованість підстав позову, а саме, наявність законних підстав для визнання окремих умов кредитного договору недійсними, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч.1, ч.6 ст. 141 ЦПК України, ст. 5 Закону України «Про судовий збір», ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» судовий збір компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 247, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвеструм Груп» про захист прав споживача та визнання недійсними умов договору, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», - відмовити.

Судові витрати по даній цивільній справі віднести на рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: Ю. Д. Коцюбинська