Справа № 750/6325/25
Провадження № 4-с/750/20/25
У Х В А Л А

27 червня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді Маринченко О.А.,

секретар судового засідання Шилова Ж.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Помилуйка Андрія Сергійовича,

стягувач ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

12 травня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій просить:

- визнати неправомірною бездіяльність начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Помилуйка Андрія Сергійовича, яка полягає у не знятті арешту з майна боржника ОСОБА_1 , накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 12 квітня 2012 року (реєстраційний номер запису про обтяження: 12400174, зареєстроване 13 квітня 2012 року), та у не виключенні з Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відповідного запису про обтяження;

- зобов?язати начальника або уповноважену посадову особу Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з майна, що належить ОСОБА_1 (реєстраційний номер запису про обтяження: 12400174, зареєстроване 13 квітня 2012 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 12 квітня 2012 року), та виключити відповідний запис з Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Обґрунтовано скаргу, зокрема, тим, що на виконанні в Центральному відділі державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції знаходилося виконавче провадження № 32189789 з виконання рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28.11.2011 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів. На даний час аліменти сплачені в повному обсязі, виконавче провадження № 32189789 завершене, будь-яких інших відкритих виконавчих проваджень відносно боржника не існує. Однак, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відносно боржника наявне обтяження у вигляді арешту нерухомого майна (все майно), яке було накладено понад 13 років тому. Божник звернувся до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про зняття цього обтяження (арешту) та виключення запису із відповідного реєстру, однак листом № 37324 від 06.05.2025 боржника повідомлено, що не вдалося встановити, за яким саме виконавчим провадженням було накладено арешт на все нерухоме майно боржника, роз`яснено положення законодавства та можливість зняти арешт з майна у судовому порядку. Так, з моменту накладення арешту минуло вже більше 13 років, стягувач немає жодних претензій до боржника щодо сплати аліментів, заборгованість повністю погашена. Наявність чинного арешту створює ситуацію правової невизначеності та впливає на права і інтереси боржника. Підстави для продовження дії арешту відсутні, а тому боржник звернувся до суду із даною скаргою.

У судове засідання боржник подав заяву про розгляд скарги за його відсутності, зазначивши, що вимоги скарги підтримує.

Представник Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання подала заяву про розгляд скарги за її відсутності, вказавши, що при її розгляді покладається на розсуд суду.

Стягувач ОСОБА_2 та заінтересована особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлялися завчасно та належним чином.

Відповідно до частини другої статті 450 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

На підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 28.11.2011 в справі № 2/2506/3662/11 стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 аліменти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частки його доходів щомісяця, на період її навчання у Чернігівському державному інституті права, соціальних технологій та праці до 03.06.2015, починаючи з 15.09.2011.

На виконання вказаного рішення суду стягувачу - ОСОБА_2 було видано виконавчий лист.

Зазначений виконавчий документ перебував на виконанні в Центральному відділі державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції.

З копій довідок про доходи ОСОБА_1 від 16 квітня 2015 року та від 10 червня 2015 року слідує, що із заробітної плати боржника відраховувалися аліменти (а.с. 6, 6 на звороті).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_1 належить 5/12 часток квартири АДРЕСА_1 (а.с. 8).

З відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна також слідує, що 13 квітня 2012 року на підставі постанови Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження б/н від 12.04.2012 накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 .

На заяву ОСОБА_1 від 08 квітня 2025 року Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції листом № 37324 від 06 травня 2025 року повідомив, що згідно з даними АСВП, спеціального розділу та електронного архіву не вдалося встановити, за яким виконавчим провадженням було накладено арешт на все нерухоме майно боржника від 12.04.2012 за № 12400174 щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).

З інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження слідує, що станом на 26 червня 2025 року за результатами пошуку виконавчих проваджень стосовно боржника ОСОБА_1 наявне лише одне виконавче провадження № 32189789, відкрите 12.12.2011, його стан завершено.

Так, 27 липня 2017 року головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби міста Чернігова Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Садовською Тетяною Леонідівною у виконавчому провадженні № 32189789 з виконання виконавчого листа № 2/2506, виданого Деснянським районним судом м. Чернігова, про стягнення з ОСОБА_1 аліментів, винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Вказаною постановою також було встановлено, що арешт майна застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Постановою начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Помилуйка Андрія Сергійовича про скасування процесуального документу від 30 квітня 2025 року скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 27 липня 2017 року, винесену ОСОБА_4 при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого Деснянським районним судом міста Чернігова 12 грудня 2011 року.

30 квітня 2025 року головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Садовською Тетяною Леонідівною у виконавчому провадженні № 32189789 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Деснянським районним судом міста Чернігова 12 грудня 2011 року, у зв`язку із повним фактичним виконанням судового рішення згідно з виконавчим документом.

Однією із основних засад судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).

Відповідно до статті 1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно із частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини першої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

З матеріалів справи слідує, що виконавче провадження № 32189789 відкрите державним виконавцем 12 грудня 2011 року під час дії Закону України «Про виконавче провадження » № 606-XIV від 21 квітня 1999 року в редакції від 01 грудня 2012 року.

Пунктом 7 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року передбачено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Згідно з частиною другою статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Частиною першою, другою статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності». У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

За положеннями пункту 1 частини п`ятої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

З матеріалів справи слідує, що Центральним відділом державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не вдалося встановити, за яким саме виконавчим провадженням було накладено арешт на все нерухоме майно боржника від 12.04.2012 за № 12400174 щодо ОСОБА_1 . При цьому, з інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження слідує, що станом на 26 червня 2025 року за результатами пошуку виконавчих проваджень стосовно боржника ОСОБА_1 наявне лише одне виконавче провадження № 32189789, відкрите 12.12.2011, і його стан завершено.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Водночас, у разі повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні (постанова Верховного суду у від 13 липня 2022 року в справі № 2/0301/806/11).

Суд бере до уваги, що статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Особи, які зазнають порушення права мирного володіння майном, відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

Суд враховує, що на даний час відкритих виконавчих провадженнь щодо боржника немає, в якому саме виконавчому провадженні накладався арешт, відділу ДВС встановити не вдалося.

Вказані обставини свідчать про відсутність обґрунтованих підстав для продовження існування арешту майна боржника та про те, що права боржника на розпорядження належним йому майном залишаються необґрунтовано обмеженими.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, у межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

За таких обставин, наявність нескасованого арешту майна боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, а тому суд з метою відновлення прав ОСОБА_1 , які не має можливості відновити державний виконавець, оскільки відсутні відкриті виконавчі провадження та достовірно не встановлено, в якому саме виконавчому провадженні було накладено арешт, вважає за необхідне захистити його права шляхом зняття арешту з нерухомого майна.

Подібні висновки викладено в постанові Верховного Суду від 03 листопада 2021 року в справі № 161/14034/20.

Керуючись статтями 258-261, 353, 354, 355, 447-451 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Помилуйка Андрія Сергійовича задовольнити частково.

Зняти арешт з нерухомого майна, яке належить на праві власності ОСОБА_1 , накладений на підставі постанови Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 12 квітня 2012 року.

У задоволенні решти вимог скарги - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя