Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/2562/23

Провадження № 2/126/76/2025

"26" червня 2025 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Губко В. І.

секретар Бурлака А. І.,

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача, адвоката Мазур С.М.

відповідачки ОСОБА_2

представника відповідачки, адвоката Люлька В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним та його скасування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з даним позовом, в якому просить визнати недійсною відмову від прийняття спадщини згідно поданої заяви ОСОБА_3 від 10.06.2015 після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов обгрунтований тим, позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . 13.11.1954 року ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_4 та все життя проживали за адресою АДРЕСА_1 . Також за цією адресою проживала мати ОСОБА_4 - ОСОБА_6 , яка померла в 2004 році. 04.05.2012 ОСОБА_4 переніс інсульт та йому була встановлена 1А група інвалідності. За станом свого здоров`я ОСОБА_4 потребував постійного стороннього догляду. Протягом двох років ОСОБА_3 самостійно здійснювала догляд за чоловіком. 27.07.2014 ОСОБА_3 звернулася до голови Війтівської сільської ради Замкової М.В. для надання допомоги по догляду за хворим чоловіком. 29.07.2014 сільський голова с. Війтівка ОСОБА_2 разом з своїм сином ОСОБА_7 та приватним нотаріусом Бершадського нотаріального округу Вінницької області Гонтарук Т.І. приїхали до ОСОБА_3 з заздалегідь підготовленими заповітами від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на ОСОБА_2 та ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Після смерті чоловіка ОСОБА_3 перебувала в важкому стані залишившись сама, оскільки родичів, які б доглядали за нею, враховуючи її похилий вік не було. А тому довірившись ОСОБА_2 , яка обіцяла доглядати та утримувати її до смерті ОСОБА_3 віддала ОСОБА_2 всі грошові заощадження та 10.06.2015 підписала в приватного нотаріуса Бершадського районного нотаріального округу заяву про відмову від обов`язкової частки у спадщині, що залишилася після смерті чоловіка, при цьому не розуміючи, що у разі видачі їм свідоцтва про право на спадщину, вона повністю втрачає право на будинок в якому прожила все своє життя. Після відмови ОСОБА_3 від спадщини відповідачка взагалі не цікавились її здоров`ям, не навідували її. Крім цього всі належні їй документи, а саме: паспорт громадянина України, довідку про видачу ідентифікаційного номера платника податків, земельні акти на право власності на земельні паї, документи на житловий будинок та оригінали заповітів у неї забрала. Коли ОСОБА_3 звернулась до ОСОБА_2 з метою повернути свій паспорт, вона пригрозила вигнати її з будинку. При цьому погрози вигнати її з будинку також кілька разів звучали і від ОСОБА_7 який наголошував, що вона проживає в чужому будинку і вони можуть вигнати її в будь який момент. Зрозумівши, що ОСОБА_2 обдурила її, ОСОБА_3 попросила про догляд свою далеку родичку ОСОБА_8 , яка протягом другої половини 2015 року та 2016 року здійснювала за нею догляд. 09.11.2016 ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса та скасувала свій заповіт, після чого до неї приїхав ОСОБА_7 зі своїм батьком і почали погрожувати , що виженуть її з будинку якщо вона не складе новий заповіт, познущались з неї та побили, у зв`язку з чим позивач ОСОБА_1 звернувся до поліції. Було складено протоколи та проведено судово-медичну експертизу. З середини 2016 року і до дня смерті ОСОБА_3 позивач ОСОБА_1 здійснював за нею догляд, забезпечував її лікування та створив всі необхідні умови для її проживання. 06.03.2017 ОСОБА_3 вчинено заповіт на користь ОСОБА_1 та він є її єдиним спадкоємцем. Позивач вважає, що відповідач при написані заяви про відмову ОСОБА_3 від спадщини після смерті чоловіка скористалася її безпорадним станом, викликаним тривалою хворобою та смертю чоловіка, заяву було складено на вкрай невигідних для ОСОБА_3 умовах, не роз`ясненно наслідки такої заяви, оскільки вона могла залишитися без житла в якому прожила все своє життя та втратила право на все інше майно нажите разом з чоловіком. Відповідачка ввела ОСОБА_3 в оману, оскільки вона вважала, що підписує договір довічного утримання, проте після підписання заяви ОСОБА_2 покинула ОСОБА_3 та не надавала їй жодної допомоги.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_9 позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, стверджує, що обставини викладені в позовній заяві не відповідають дійсності. ОСОБА_3 добровільно написала заяву про відмову від спадщини після смерті свого чоловіка. В 2017 році ОСОБА_3 зверталася до суду з позовом про визнання заяви про відмову від спадщини недійсною, у задоволенні позову їй було відмовлено. Також відповідачка повідомила, що в 2020 році вона, як єдиний спадкоємець за завітом після смерті ОСОБА_4 , отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Представник відповідачки, адвокат Люлько В.П., в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що визнання правочину недійсним та його скасування, а саме заяви ОСОБА_3 про відмову від обов`язкової частки у спадщині після смерті чоловіка ОСОБА_4 , вже був предметом судового розгляду за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_7 . Обставини на які посилається позивач як на обгрунтування позову не знайшли свого підтвердження під час розгляду позову ОСОБА_3 . Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 20.04.2017 у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Вказане рішення набрало законної сили. З огляду на вказане просив в задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 13.11.1954 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_4 був зареєстрований шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 13.11.1954.

Згідно із свідоцтвом про право власності на жилий будинок від 20.02.2001 року, ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 належав на праві власності в цілому житловий будинок по АДРЕСА_1 в рівних частках.

06.03.2001 ОСОБА_3 та її мати ОСОБА_6 подарували ОСОБА_4 , належні їм 2/3 частки домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування, посвідченого приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу Шийко В.Б., зареєстрованим в реєстрі за № 530.

В 2004 році ОСОБА_6 померла.

29.07.2014 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 склали заповіти на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , які були посвідчені приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу Вінницької області Гонтарук Т.І., зареєстровані в реєстрі за № 957 та № 958, згідно з якими заповіли все належне їм на праві власності майно по 1/2 частці кожному із спадкоємців.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 15.12.2014 року.

Після смерті ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини звернулася спадкоємиць за заповітом ОСОБА_2 .

Інший спадкоємиць за заповітом ОСОБА_4 - ОСОБА_7 подав приватному нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2

10.06.2015 ОСОБА_3 звернулася до нотаріуса із заявою про відмову від обов`язкової частки у спадщині після смерті ОСОБА_4 .

Позивачем стверджується та не заперечується відповідачем, що 09.11.2016 ОСОБА_3 скасувала свій заповіт складений 29.07.2014 на ОСОБА_2 та ОСОБА_7 .

16.10.2018 ОСОБА_3 вчинила заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом Бершадської державної нотаріальної контори Касевич М.В., зареєстрований в реєстрі за № 1149, згідно з яким все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона буде мати право по закону заповіла ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .

Згідно довідки Війтівського старостинського округу Бершадської міської ради від 21.12.2022 № 1584 ОСОБА_3 була прописана та проживала з дня народження до дня смерті в АДРЕСА_1 . Єдиним спадкоємцем ОСОБА_3 є ОСОБА_1 (спадкоємець за заповітом), який спадщину прийняв.

Позивач ОСОБА_1 стверджує, що ОСОБА_3 відмовилася від прийняття спадщини після смерті свого чоловіка під впливом тяжких обставин, викликаних тривалою хворобою і смертю чоловіка, тим що вона залишилася сама, а також під впливом морального тиску та обману зі сторони відповідачки ОСОБА_2 , оскільки ніхто ОСОБА_3 не роз`яснив наслідки такої заяви і вона вважала, що підписує договір довічного утримання, а після написання заяви про відмову від спадщини ОСОБА_2 перестала надавати їй будь-яку допомогу.

В судовому засіданні позивач стверджував, що обставини, якими він обгрунтовує свої позовні вимоги не досліджувалися під час розгляду справи за позовом ОСОБА_3 , а тому рішення у справі за позовом ОСОБА_3 для даної справи не має ніякого відношення.

Судом встановлено, що рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 20.04.2017 у справі 126/3051/16-ц у задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_7 про визнання правочину недійсним та його скасування відмовлено.

З даного рішення вбачається, що обгрунтовуючи позовні вимоги позивачка ОСОБА_3 вказувала, що підписала в приватного нотаріуса заяву від 10.06.2015 року про відмову від обов`язкової частки у спадщині, що залишилася після смерті її чоловіка на користь відповідачів, при цьому не розуміючи, що у разі видачі їм свідоцтва про право на спадщину, вона повністю втрачає право на будинок в якому прожила все своє життя. Вважала, що заява про відмову від спадщини написана нею на вкрай невигідних для неї умовах, оскільки вона взагалі може залишитися без будь- якого житла, крім того, відповідачі не виконують своєї обіцянку щодо її утримання та догляду.

Суд визнав недоведеним, що оскаржувана позивачкою відмова від прийняття спадщини від 10.06.2015 року здійснена останньою під впливом помилки та під впливом обману зі сторони відповідачів або була подана під впливом тяжких обставин, викликаних смертю чоловіка годувальника.

Суд констатував, що позивачка добровільно позбавила себе права на частку в спадщині, такі дії ОСОБА_3 відповідали її волевиявленню, між смертю спадкодавця та вчиненим нею правочином причинно-наслідковий зв`язок відсутній.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 20.04.2017 у справі 126/3051/16-ц залишено без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 30.05.2017 та набрало законної сили.

Обов`язковість судового рішення визначено Конституцією України серед основних засад судочинства (пункт 9 частини першої статті 129). Така ж норма міститься у пункті 7 частини третьої статті 2 ЦПК України.

Зміст поняття «обов`язковість судових рішень» розкрито у статті 18 ЦПК України. Зокрема ця стаття визначає, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною п`ятою статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Обставини щодо дійсності правочину - подання ОСОБА_3 заяви про відмову від обов`язкової частки у спадщині, були предметом доказування у справі № 126/3051/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_7 про визнання правочину недійсним та його скасування, рішенням у якій від 20.04.2017 встановлено відсутність порушеного права ОСОБА_3 та необгрунтованість позовних вимог. Тобто правомірність правочину вчиненого ОСОБА_3 , встановлено рішенням суду, що набрало законної сили.

Позивачем ОСОБА_1 вказані обставни не спростовані, інших обставнин ніж ті, що вже були предметом судового розгляду не наведено, не надано належних та допустимих доказів того, що в даному випадку мав місце саме обман та моральний тиск з боку відповідача, наявність в її діях умислу на позбавлення ОСОБА_3 спадщини з меркантильною метою, а також, що ОСОБА_3 неправильно сприймалися фактичні обставини правочину, що вплинуло на її волевиявлення. Заява про відмову від обов`язкової частки спадщини після смерті ОСОБА_4 була подана ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто через значний проміжок часу після смерті чоловіка, така заява була добровільною і її зміст свідчить, що у позивачки не могло бути будь-яких сумнівів у правових наслідках, які заява за собою тягнула. Вказана заява була складена ОСОБА_3 добровільно у присутності нотаріуса, зміст права на обов`язкову частку у спадщині та наслідки написання заяви про відмову від прийняття спадщини були роз`яснені нотаріусом. Доказів, які б свідчили, що нотаріус не роз`яснила ОСОБА_3 суть заяви та наслідки її подання, позивач суду не надав.

Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимим доказами написання ОСОБА_3 заяви про відмову від обов`язкової частки у спадщині після смерті ОСОБА_4 під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_3 до дня смерті продовжила проживати за місцем своєї реєстрації та користувалася всім наявним там майном.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини фактично ґрунтуються на припущеннях, є недоведеними, а тому підстави для їх задоволення відсутні.

Зважаючи на те, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , відповідно до ст.141 ЦПК України, понесені ним витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 258-259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним та його скасування - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В. І. Губко