Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1469/19
Провадження № 2/376/9/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року Сквирський районний суд Київської області

у складі: Головуючого судді Коваленка О.М.,

при секретарі Таранчук В.О., Щур Л.А.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивачів ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сквира Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення безоплатного земельного сервітуту,

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_4 звернулися до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що вони набули право власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарським будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,2500 га кадастровий номер 322 408 8201:01:029:0013 для будівництва та обслуговування житлового будку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) та земельну ділянку площею 0,3402 га кадастровий номер 322 408 8201:01:029:0014 для ведення особистого селянського господарства.

29 листопада 2016 року позивачі продали ОСОБА_5 житловий будинок та земельну ділянку площею 0,2500 га кадастровий номер :01:029:0013 для будівництва та обслуговування житлового будку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Земельну ділянку площею 0,3402 га кадастровий номер :01:029:0014 для ведення особистого селянського господарства (далі для ведення ОСГ) ОСОБА_5 продано не було, хоча між ними з відповідачкою була домовленість про продаж житлового будинку разом із присадибною ділянкою та із земельною ділянкою для ведення ОСГ. Позивачі з відповідачкою домовилися відкласти укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,3402 га кадастровий номер :01:029:0014 для ведення ОСГ, оскільки у відповідачки не вистачило обумовленої сторонами суми грошей, про що позивачі дізналися в день укладення договорів у присутності нотаріуса. По спливу відтермінованого часу, відповідачка відмовилася від придбання земельної ділянки, користуючись земельною ділянкою для своїх потреб. З приводу самовільного захвату земельної ділянки відповідачкою позивачі звернулися до поліції, в результаті чого було зареєстровано кримінальне провадження.

Земельну ділянку для ведення ОСГ площею 0,3402 гапозивачі не можуть використовувати за цільовим призначенням, оскільки під`їзд до неї проходить через присадибну земельну ділянку, яку вони продали відповідачці разом із будинком. Іншого під`їзду до неї транспортними засобами, такими як, трактор - для оранки, культивації, мотиження, комбайном для збирання врожаю, із вулиці загального користування не має. А тому, позивачі вважають, що нормальне використання своєї власності неможливо без обтяження сервітутом чужої (сусідньої) земельної ділянки.

Позивачі звернулися до відповідачки із пропозицією про укладання договору земельного сервітуту, однак на пропозицію відповідачка відповіді про причини відмови від добровільного укладення договору про встановлення сервітуту не надала.

Неможливість використання своєї земельної ділянки за цільовим призначенням позивачі обґрунтовують тим, що, зважаючи на її цільове призначення (01.03 Для ведення особистого селянського господарства), що передбачає вирощування рослинницької продукції, яке включає в себе основний обробіток ґрунту і внесення добрив; передпосівний обробіток ґрунту і сівбу; догляд за посівами та збирання врожаю, - є необхідним застосування сільськогосподарської техніки, а, оскільки, відсутня можливість для заїзду цієї техніки до земельної ділянки, то неможливо на ній вирощувати сільськогосподарську продукцію.

При цьому, позивачі зазначають, що проїзд сільськогосподарської техніки впродовж земельної ділянки відповідача був прокладений ще задовго до моменту виникнення у відповідача права власності на цю землю та існує на сьогоднішній день, оскільки іншого під`їзду до земельної ділянки для ведення ОСГ не можливо здійснити.

На підставі викладеного та відповідно до вимог ст. ст. 98,99,100 ЗК України та ст. ст. 401 - 403 ЦК України позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_4 з врахуванням уточнених позовних вимог (а.с. 233 т. 2) просять суд:

Встановити постійний безоплатний земельний сервітут площею 0,0192 га для проїзду транспортними засобами до належної їм земельної ділянки кадастровий номер :01:029:0014, через частину земельної ділянки кадастровий номер :01:029:0013, яка належить ОСОБА_5 на праві приватної власності, відповідно до Висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 17.03.2020 № 28013/19-41, виконаної Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз.

В судове засідання позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не з`явились, про час, дату та місце слухання справи належним чином повідомлені через свого представника адвоката Коваленко Ю.О.

В судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 адвокат Коваленко Юлія Олександрівна позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх та надала пояснення аналогічні викладеним в позові.

Відповідачка ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, про час, дату та день судового засідання повідомлена належним чином через свого представника адвоката Вайнера О.Л.

В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_5 адвокат Вайнер Олег Леонідович позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив відмовити в їх задоволенні, обґрунтовуючи наступним.

Відповідачка придбала у позивачів житловий будинок, земельну ділянку кадастровий номер :01:029:0013, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В свою чергу,позивачка ОСОБА_1 запропонувала придбати у неї земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер:01:029:0014, але сторони не дійшли згоди щодо істотних умов договору, так як позивачка занадто завищила ціну на земельну ділянку, яка є непомірно високою, а отже купівля такої земельної ділянки є недоцільною. Про те, що земельна ділянка знаходилась у власності позивачів відповідачці було не відомо.Згодом, від позивачів стали надходити погрози по телефону з вимогою купити земельну ділянку за непомірно велику ціну, адже в разі відмови останні будуть звертатись до поліції, прокуратури та до суду з метою відсудити у відповідачки будинок або встановити необґрунтовані сервітутні відносини. Відповідачка дійсно отримала повістку до слідчого у кримінальному проваджені № 000340 за ст. 197-1 КК України по надуманій та вигаданій заяві про начебто самовільне зайняття відповідачкою земельної ділянки, про що відповідачка надала слідчому обґрунтовані пояснення.

Також представник зазначає, що до земельної ділянки позивачів є безперешкодний доступ з інших шляхів, які можливо облаштувати для проїзду сільгосптехніки з іншої сторони, а саме через земельні ділянки з таким же цільовим призначенням для якої встановлена мета сервітуту, а також земельна ділянка позивачів межує із земельними ділянками інших володільців та із земельними ділянками, які знаходяться в комунальній власності громади. На думку, відповідачки, запропонований позивачами варіант сервітуту буде обтяжливий для неї, так як земельна ділянка використовується фактично для постійного проживання, сервітутні відносини будуть порушувати громадський спокій, а проїзд сільгосптехніки впродовж двору буде суперечить цільовому призначенню земельної ділянки щодо якої встановлений сервітут.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_4 набули право власності в порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_6 на земельну ділянку загальною площею 0,3402 га кадастровий номер :01:029:0014, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.11.2016, виданого приватним нотаріусом Сквирського районного нотаріального округу Київської області Климчук Л.П., зареєстрованого в реєстрі за № 1017 (а. с. 7, т. І).

У відповідності до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-018 від 13.02.2018 (а. с. 8-10, т. І), земельна ділянка з кадастровим номером :01:029:0014 має цільове призначення 01.03. Для ведення особистого селянського господарства; категорія земель: землі сільськогосподарського призначення; вид використання земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства. Земельна ділянка межує від А до Б з ОСОБА_7 , від Б до В з ОСОБА_6 , від В до Г з ОСОБА_8 , від Г до Д з ОСОБА_9 , від Д до А з ОСОБА_10 .

Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Кутовою Т.А., зареєстрованого в реєстрі за № 2182 (а. с. 11, т. І), 29.11.2016 ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , як співвласники земельної ділянки на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 21.11.2016 року приватним нотаріусом Сквирського районного нотаріального округу Київської області Климчук Л.П., зареєстрованого в реєстрі за №№ 1015, 1021, уклали з ОСОБА_5 договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер :01:029:0013 площею 0,2500 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), склад угідь землі житлової забудови, на якій розташований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, придбаний Покупцем за договором купівлі-продажу, посвідченим 29.11.2016 приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Кутовою Т.А. за реєстровим № 2178.

На підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 29.11.2016, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Кутовою Т.А., зареєстрованого в реєстрі за № 2178 (а. с. 12, т. І), відповідачка набула право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 0,2500 га кадастровий номер :01:029:0013.

28.03.2019 позивачі надіслали відповідачці рекомендованим листом з описом вкладення пропозицію від 27.03.2019 про укладення земельного сервітуту, в якій зазначали, що вони є власниками земельної ділянки кадастровий номер :01:029:0014, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, для здійснення господарської діяльності на якій з вирощування сільськогосподарських культур, їх обробки та їх поливу вони використовують різні транспортні засоби, які за своїми функціональними можливостями здійснюють проїзд по земельній ділянці кадастровий номер :01:029:0013. З метою врегулювання питання щодо можливого проходу та проїзду транспортних засобів по земельній ділянці кадастровий номер :01:029:0013, просили укласти договір земельного сервітуту на відповідних умовах, про що додали проект договору про встановлення земельного сервітуту. Відповідачка отримала вказану пропозицію 07.04.2019 (а.с. 15-19 т. І).

На підставі заяви позивачів від 30.06.2018 про самовільний захват земельної ділянки Сквирським ВП ГУНП в Київській області зареєстровано в ЄРДР кримінальне провадження № 0000340 за ст. 197-1 КК України (а.с. 21-22 т. І).

02.08.2018 в рамках кримінального провадження № 0000340 за ст. 197-1 КК України старшим слідчим відділення Сквирського ВП ГУНП в Київській області була допитана, як свідок, приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу Кутова Тетяна Антонівна, яка повідомила, що 29.11.2016 нею посвідчувалися договори купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер :01:029:0013 та житлового будинку, розташованого на вищевказаній земельній ділянці, що належали позивачам та які виступали як продавці, а ОСОБА_5 , як покупець. За декілька днів до посвідчення вказаних договорів до неї, як нотаріуса, звернулася ОСОБА_1 з пропозицією посвідчити договори купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: земельної ділянки кадастровий номер :01:029:0013, житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розміщеного на цій земельній ділянці, а також земельної ділянки кадастровий номер :01:029:0014 та надала копії документів для складення проектів договорів на ці земельні ділянки та житловий будинок. 29.11.2016 до офісу нотаріуса прибули продавці та покупець з чоловіком. Дві сторони мали намір укласти угоди купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок з кадастровим номером :01:029:0014 та кадастровим номером :01:029:0013, однак в ході розмови між сторонами ОСОБА_5 (покупець), що їй не достачає повної суми коштів для придбання земельної ділянки з кадастровим номером :01:029:0014, у зв`язку з чим сторонами було прийнято рішення про відкладення купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки. ОСОБА_5 було відомо про те, що земельна ділянка з кадастровимномером :01:029:0014 для ведення особистого селянського господарства належала ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , оскільки при нотаріусу відбувалися обговорення між сторонами (а.с. 23-24 т. І).

20.07.2018 в рамках кримінального провадження № 0000340 на підставі повістки про виклик начальником СВ Сквирського ВП ГУНП в Київській області у ОСОБА_5 були відібрані пояснення, у відповідності до яких вона придбала 29.11.2016 земельну ділянку з кадастровим номером :01:029:0013 та житловий будинок, розташований на цій земельній ділянці. Межі земельної ділянки вона не перевіряла, попередньою власницею межі земельної ділянки в натурі не виносилися. В травні 2018 року до неї звернулася ОСОБА_1 та запропонувала їй придбати земельну ділянку, яка розташована за городом ОСОБА_5 , та почала погрожувати, що якщо земельна ділянка не буде придбана, то вона подасть до суду(а.с. 43-46 т. І).

08.02.2019 відповідачка звернулася до Шамраївської сільської ради із заявою про надання дозволу на відновлення меж земельної ділянки, в якій просила розпочати процедуру по врегулюванню земельного спору у встановленому законом порядку. Листом від 12.03.2019 № 164 Шамраївська сільська рада Сквирського району Київської області повідомила відповідачку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , які є співвласниками суміжної земельної ділянки, надали своє бачення причини у виникненні земельного конфлікту та надали в письмовій формі пропозицію щодо вирішення вказаного спору, а саме розпочати процедуру врегулювання земельного спору установлення в законному порядку меж земельних ділянок за кадастровими номерами :01:029:0014 і :01:029:0013 та добровільне укладання договору земельного сервітуту щодо вільного доступу до земельної ділянки. Вирішення земельного спору між сторонами залежить тільки від ОСОБА_5 , та рекомендувала звернутися до землевпорядної організації по вирішенню питання відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). (а.с. 47-49 т. І).

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 395 ЦК України одним із видів речових прав на чуже майно є право користування (сервітут).

Статтею 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Згідно з вимогами п. г ч. 1 ст. 91 Земельного кодексу України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Частиною 1 ст. 100 ЗК України передбачено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Відповідно до вимог ч. ч. 1,3 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Відповідно до роз`яснень, викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 року № 24 - 150/0/4-13 при вирішенні спорів щодо встановлення сервітуту судам слід з`ясувати, чи звертався позивач з такою вимогою безпосередньо до власників майна і чи вирішувалось це питання між сторонами в добровільному порядку, чи не будуть внаслідок установлення сервітуту порушуватись права власників майна або інших його користувачів, чи може позивач задовольнити свою потребу у користуванні своїм майном інакше як установленням такого сервітуту. У рішенні суд повинен зазначити, в якій саме частині належного відповідачу майна встановлено сервітут і в якому розмірі, чітко визначити обсяг прав особи, що звертається з питанням обмеженого користування чужим майном.

Відповідно до п. 38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки в ефективному її використанні; умовою встановлення сервітуту є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, а сервітут, який встановлюється, є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки.

Статтею 98 ЗК України передбачено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими.Строк дії земельного сервітуту, що встановлюється договором між особою, яка вимагає його встановлення, та землекористувачем, не може бути більшим за строк, на який така земельна ділянка передана у користування землекористувачу. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею.Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Статтею 99 ЗК України визначено наступні види земельних сервітутів: право проходу та проїзду на велосипеді, право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху, інші земельні сервітути.

Згідно зі ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпорядження цим майном.

Положеннями ст. 404 ЦК України передбачено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

Результат аналізу наведених вище норм цивільного і земельного законодавства України дає підстави для висновку, що земельний сервітут може бути встановлений судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту, у разі недосягнення домовленості між цією особою та власником (володільцем) земельної ділянки.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що: правове регулювання дійшов до встановлення сервітуту має здійснюватися тільки між власником (володільцем) земельної ділянки та особою, яка має намір нею користуватися, а тому необхідно визначити суб`єктний склад спірних правовідносин відповідно до частини другої статті 402, частини другої статті 404 ЦК України (правовий висновок, викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 листопада 2018 року у справі N 642/3165/17 (провадження N 61-14776св18)); метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задоволення такої потреби в інший спосіб, тобто якщо власник земельної ділянки відмовляється укласти угоду про встановлення земельного сервітуту або сторони не можуть дійти згоди про його умови (правовий висновок, викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі N 351/1146/16-ц (провадження N 61-16854св18)).

Як встановлено судом, з метою досягнення домовленості щодо права проходу та проїзду по частині земельної ділянки, яка належить відповідачці, позивачами було направлено пропозицію про укладання договору земельного сервітуту, однак відповіді позивачам надано не було.

Як вбачається з досліджених судом вищевказаних матеріалів справи, що спірні питання щодо встановлення сервітуту виникли між сторонами в 2018 році.

В судовому засіданні 18.04.2023 була допитана свідок ОСОБА_11 , яка повідомила, що вона проживає на АДРЕСА_2 ) з народження і по теперішній час. Сусідами є мешканці будинку АДРЕСА_3 . В будинку АДРЕСА_1 раніше власником були Омельченки. Зараз власником будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_12 .

З моменту, коли свідок проживає по сусідству заїзд до земельної ділянки ОСОБА_13 (город) здійснювався завжди із вулиці загального користування, а на сьогоднішній день це через земельну ділянку ОСОБА_5 (подвір`я).

Після придбання ОСОБА_5 житлового будинку та земельної ділянки з кадастровим номером :01:029:0013 заїзд сільгосптехніки для обробітку її городу також здійснювався через її подвіря.

Останні три роки земельна ділянка ОСОБА_13 не обробляється, також свідок повідомила, що іншого заїзду немає, оскільки всі інші земельні ділянки обробляються і тільки можливо трактором потрапити до ділянки через двір.

Із дослідженого судом акту про встановлення на місцевості, погодження зовнішньої межі земельної ділянки та передачу на зберігання межових знаків власнику земельної ділянки від 25.08.2004 (а.с. 190 195 т. І), вбачається, що ОСОБА_6 , спадкоємцями якої стали позивачки, була виділена суцільна земельна ділянка, на якій пунктирними лініями розмежовано «сад» та «рілля», з усіх боків якої зазначені землекористувачі, крім вулиці загального користування (вулиця Радянська) від В до Б, та на яку було виготовлено два кадастрових плани: площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та площею 0,3402 га для ведення особистого селянського господарства.

Суд дійшов до висновку, що позов пред`явлений до належного відповідача, оскільки останньому, під час купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :01:029:0013 площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка) було відомо, що за присадибною ділянкою, яку вона мала намір придбати, розташована земельна ділянка позивачів для ведення особистого селянського господарства, до якої позивачі потрапляли із вулиці загального користування АДРЕСА_1 через присадибну земельну ділянку. В зв`язку з цим суд критично відноситься до доводів відповідачки про наявність інших землевласників та землекористувачів, за рахунок земельних ділянок яких можливо задовольнити потреби позивачів.

Крім того, як встановлено судом з викопіювання з генерального плану с. Шамраївка Шамраївської сільської ради Сквирського району Київської області (а.с. 209 т. І), земельна ділянка позивачів знаходиться в середині масиву та, щоб її використовувати за цільовим призначенням в інший спосіб, ніж через земельну ділянку відповідачки, необхідно обтяжити сервітутом, щонайменше, двох землекористувачів, що є нераціональним з огляду на ту обставину, що відповідачка придбала земельну ділянку, через яку здійснювався позивачами проїзд до своєї земельної ділянки.

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 27.08.2019 було призначено у справі земельно-технічну експертизу, яку було доручено провести експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз та на вирішення якої були поставлені питання:1) Чи існує на даний час безперешкодний проїзд і прохід до земельної ділянки з кадастровим номером :01:029:0014, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ? Якщо так, то один чи більше, і де саме вони знаходяться; 2) Чи існують на даний час перешкоди в проїзді чи проході до земельної ділянки кадастровим номером :01:029:0014, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , і, якщо так, то які саме; 3) Які варіанти технічно можливі для влаштування проїзду та проходу на земельну ділянку з кадастровим номером :01:029:0014, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ; 4) Чи можливе встановлення постійного безоплатного сервітуту через земельну ділянку відповідача ОСОБА_5 , кадастровий номер :01:029:0013, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , для проїзду на транспортних засобах по наявному шляху до сусідньої земельної ділянки позивачів з кадастровим номером :01:029:0014.

За результатами проведення судової земельно-технічної експертизи був наданий Висновок експерта від 17.03.2020 за № 28013/19-41, у відповідності до якого надано наступні висновки:

по питанню № 1 - безперешкодний проїзд і прохід до земельної ділянки з кадастровим номером :01:029:0014, яка на праві приватної власності належить, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 через ділянку з кадастровим номером :01:029:0013 з вулиці Новоселиця відсутній;

по питанню № 2 - на дату обстеження об?єктів дослідження існують перешкоди в проїзді та проході до земельної ділянки з кадастровим номером :01:029:0014, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , а саме через ділянку з кадастровим номером:01:029:0013 з АДРЕСА_1 у вигляді металевих воріт зеленого кольору, із зовнішньої сторони які облицьовані листами з профнастилу білого кольору (Фото 9 - 12) та фіртки зеленого кольору (Фото 5 - 6);

по питанню № 3 - технічно можливим для влаштування проїзду та проходу на земельну ділянку з кадастровим номером :01:029:0014 є встановлення сервітуту для проходу та проїзду на транспортних засобах по наявному шляху через земельну ділянку відповідача ОСОБА_14 з кадастровим номером :01:029:0013 (Фото 13, 14). В Додатку № l до висновку сервітут для проходу та проїзду на транспортних засобах зображений як заштрихований червоними крапками контур площею 0,0192 га та відповідно позначений.Альтернативні варіанти встановлення сервітуту відсутні, оскільки власники (користувачі) суміжних земельних ділянок (із земельною ділянкою з кадастровим номером :019229014) не є учасниками цивільного процесу в справі № 376/1469/19;

по питанню № 4 - можливе встановлення сервітуту через земельну ділянку відповідача ОСОБА_5 , кадастровий номер :01:029:0013, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , для проїзду на транспортних засобах по наявному шляху до сусідньої земельної ділянки позивачів з кадастровим номером :01:029:0014. В Додатку № l до висновку сервітут для проходу та проїзду на транспортних засобах зображений як заштрихований червоними крапкамиконтур площею 0,019 га та відповідно позначений, в Дослідницькій частині висновку наведені координати поворотних точок контуру сервітуту. (а.с. 3 13 т. ІІ).

Сквирським районним судом Київської області було долучено до справи висновок експерта № ЕС-1701-1-1493.20, складеного судовим експертом Клівак Оленою Володимирівною 14.07.2020 за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи на замовленням представника відповідача ОСОБА_5 адвоката Вайнера Олега Леонідовича, на вирішення якого були поставлені питання:

1) Чи можливе влаштування земельного сервітуту на земельній ділянці з кадастровим номером :01:029:0013, що належить ОСОБА_5 , для проїзду на транспортному засобі (а саме, на сільськогосподарській спецтехніці для обробітку ґрунту два рази в рік і більше, догляду за посівами і насадженнями, збору врожаю тощо) до земельної ділянки з кадастровим номером :01:029:0014, що належить ОСОБА_15 , ОСОБА_4 , які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до схеми на Зведеному плані суміжних земельних ділянок (проектний план встановлення особистого безстрокового сервітуту), виготовленому інженером-геодезистом ОСОБА_16 у 2019 р.;

2) Який варіант проїзду на вищевказаному транспортному засобі до земельної ділянки з кадастровим номером :01:029:0014, що належить ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , буде найбільш раціональним, найменш обтяжливим та відповідатиме вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва таземельного законодавства?

Експертом ОСОБА_17 були надані наступні висновки:

По питанню № 1 - влаштування земельного сервітуту на земельній ділянці з кадастровим номером :01:029:0013, що належить ОСОБА_5 , для проїзду транспортному засобі (а саме, на сільськогосподарській спецтехніці для обробітку грунту два рази в рік і більше, догляду за посівами і насадженнями, збору врожаю тощо) до земельної ділянки зкадастровим номером :01:029:0014, що належить ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до схеми на Зведеному плані суміжних земельних ділянок (проектний план встановлення особистого безстрокового сервітуту), виготовленому інженером-геодезистом ОСОБА_16 у 2019 р., є неможливим, оскільки такий варіант земельного сервітуту є нераціональним,обтяжливим для відповідача і таким, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва та земельного законодавства, в тому числі:- такий сервітут може призвести до пошкодження будівель і споруд на земельній ділянці відповідача ОСОБА_14 (бетонних ганків біля сараю «Б», самого сараю «Б», дерев?яного паркану біля вказаного сараю, багаторічних насаджень на ділянці, підземноїелектропроводки тощо);- запропонований на вказаній схемі сервітут не відповідає вимогам законодавства щодо мінімальної нормативної ширини дороги, що веде до земельної ділянки сільськогосподарського призначення, а також мінімальних відступів від стін будівель та інженерних мереж. До того ж,існують інші більш раціональні та менш обтяжливі способи облаштування проїзду до земельної ділянки позивачів, окрім того, що запропонований на схемі Зведеного плану суміжних земельних ділянок (проектного плану встановлення особистого безстрокового сервітуту), виготовленого інженером-геодезистом ОСОБА_16 у 2019 р.;

по питанню № 2 - найбільш раціональними, найменш обтяжливими і такими, що відповідатимуть вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва та земельного законодавства, будуть варіанти проїзду шириною 4,5м на вказаному транспортному засобі до земельної ділянки з кадастровим номером :01:029:0014, що належить ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , організовані безпосередньо із наявної ґрунтової дороги, яка сполучається з вулицями Новоселиця (Радянська) та Садова:1) з боку існуючого просвіту/«отвору, прорізу) в захисній лісосмузі в серединній частині ґрунтової дороги, через земельні ділянки сільськогосподарського призначення (городи) з кадастровими номерами :01:029:0028 (власник ОСОБА_18 ) та :01:029:0026 (власник ОСОБА_19 ), а також земельну ділянку, яка перебуває у користуванні ОСОБА_9 ; 2) або з боку існуючого просвіту/«отвору, прорізу» в захисній лісосмузі в серединній частині ґрунтової дороги, через земельні ділянки сільськогосподарського призначення (городи) з кадастровими номерами :01:029:0004 (власник ОСОБА_20 ) та :01:029:0021 (власник ОСОБА_21 ); 3) або з боку іншого існуючого просвіту/«отвору, прорізу» в захисній лісосмузі, що знаходиться ближче до АДРЕСА_2 , в т.ч. вздовж лісосмуги, через земельні ділянки сільськогосподарського призначення (городи) з кадастровими номерами :01:029:0004 (власник ОСОБА_20 ) та :01:029:0021 (власник ОСОБА_21 ) (а.с. 112 136 т. ІІ).

Частина друга ст. 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до вимог ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Згідно із ст. 3 ЗУ «Про судову експертизу» судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об`єктивності і повноти дослідження.

Суд відхиляє висновок судового експерта Клівак Олени Володимирівни з наступних підстав.

При наданні Висновку про відсутність технічної можливості влаштування земельного сервітуту на земельній ділянці, судовим експертом досліджувалася така можливість не по всій земельній ділянці з кадастровим номером :01:029:0013, що належить ОСОБА_5 , а, виключно, відповідно до схеми на Зведеному плані суміжних земельних ділянок (проектний план встановлення особистого безстрокового сервітуту), виготовленому інженером-геодезистом ОСОБА_16 у 2019 р.

При наданні відповіді про варіанти найбільш раціонального, найменш обтяжливого і такого, що відповідатиме вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва та земельного законодавства, експертом брався до уваги проїзд шириною 4,5м. В дослідницькій частині експерт застосував ширину смуги, що становить 4,5 м, як для «Дороги господарського призначення», наведених в Таблиці 7.3 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» (а.с. 131 т. ІІ), та в Таблиці 5.2 ДБН В.2.3-5:2018 «Вулиці та дорога населених пунктів» (а.с. 133 т. ІІ).

Разом з тим, у Таблиці 5.2 ДБН В.2.3-5:2018 «Вулиці та дорога населених пунктів» зазначена ширина смуги, що становить 2,75 м, для «проїзду». Оскільки, предметом позову є встановлення земельного сервітуту саме для проїзду, суд вважає необґрунтованим застосування судовим експертом нормативів, встановлених для доріг господарського призначення.

Поряд з цим, у висновку судового експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Баранова Ю.Л. зазначено, що вимоги щодо ширини проїздів, проходів та територій, які необхідні для обслуговування будівель, врегульовані нормами ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», ДБН В.2.3-5:2018 «Вулиці та дороги населених пунктів».Проїзди, згідно положень Таблиці 5.1 у п. 5.1.1 ДБН В.2.3-5:2018відносяться до вулиць і доріг місцевого значення.Відповідно до Таблиці 5.2 у п. 5.1.1 ДБН В.2.3-5:2018 «Вулиці та дороги населених пунктів», мінімальна ширина однієї смуги руху для проїзду становить 2,75 метра (допускається облаштування однієї смуги руху), а мінімальна ширина однієї смуги руху на пішохідній дорозі становить 0,75метра.

Статтею 55 - 1 Закону України «Про землеустрій» передбачається, що встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюються права суборенди, сервітуту, проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.

Судовим експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Барановим Ю.Л. наведено координати поворотних точок контуру запропонованого варіанту сервітуту через земельну ділянку відповідачки (а.с. 11 12 т. ІІ).

За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, суд дійшов висновку про те, що встановлення земельного сервітуту за варіантом, запропонованим судовим експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Барановим Ю.Л. буде відповідати інтересам позивачів та є найменш обтяжливим для відповідачки.

Встановивши, що у власності позивачів та відповідачки знаходяться різні земельні ділянки, які є суміжними, земельна ділянка позивачів знаходиться в середині земельного масиву, з усіх сторін цієї земельної ділянки знаходиться зона суміжних землевласників (землекористувачів), що унеможливлює вільний доступ до неї, добровільно сторони не досягли домовленості щодо встановлення сервітуту - Сквирський районний суд Київської області знаходить підстави для встановлення сервітуту та захисту прав позивачів.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 2,4,12,13,76,81,89,110,258,259,263 - 265,268,273, 351,352,354 ЦПК України ст. ст. 395,401 - 404 ЦК України, , ст.ст. 91, 98,99,100 Земельного кодексу України, п. 38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», ст. 55 - 1 Закону України «Про землеустрій», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 3 Закону України «Про судову експертизу», суд

В и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення безоплатного земельного сервітуту - задовольнити.

Встановити постійний безоплатний земельний сервітут площею 0,0192 га для проходу та проїзду транспортними засобами до належної ОСОБА_1 , ОСОБА_4 земельної ділянки кадастровий номер :01:029:0014, через частину земельної ділянки кадастровий номер :01:029:0013, яка належить ОСОБА_5 на праві приватної власності, відповідно до координат поворотних точок контуру сервітуту, наведених в Таблиці 1 Дослідницької частини висновку експерта (графічна частина Додаток № 1 до висновку) за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 17.03.2020 № 28013/19-41, виконаної Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз.

З текстом рішення можливо ознайомитися за адресою: court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.