ПОСТАНОВА

Іменем України

16 червня 2025 року м. Кропивницький

справа № 387/1910/23

провадження № 22-ц/4809/749/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Мурашка С. І.,

секретар судового засідання Зайченко В. К.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 20 січня 2025 року у складі головуючого судді Майстера І. П.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог, відзиву на позов і рішення суду першої інстанції.

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати недійсною її відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , викладену в заяві від 15 червня 2023 року, посвідчену секретарем Тишківської сільської ради Височанською Тетяною Василівною та зареєстровану в реєстрі за №49; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 02 серпня 2023 року, видане приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Кіровоградської області Левітчук Галиною Борисівною на ім`я ОСОБА_2 , на земельну ділянку, площею 4,4168 га, кадастровий номер :02:000:1437, зареєстроване в реєстрі за №1506; визначити для позивачки додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє місце реєстрації та проживання АДРЕСА_1 два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивачки - ОСОБА_3 . Спадкодавцеві, за його життя, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-КР №042352 від 27 грудня 2001 року, належала земельна ділянка за кадастровим номером :02:000:0437 загальною площею 4,42 га, яка розташована на території Тишківської сільської ради, Новоукраїнського району, Кіровоградської області.

Після смерті ОСОБА_3 приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Кіровоградської області Левітчук Г. Б. заведено спадкову справу №148/2023.

Після цього, сестра спадкодавця - відповідачка ОСОБА_2 повідомила позивачку, яка є єдиним спадкоємцем першої черги, що для прийняття спадщини останній потрібно отримати довідку, що вона дійсно є рідною донькою спадкодавця та в подальшому запропонувала останній для цього поїхати до Тишківської сільської ради.

Перебуваючи у довірливих відносинах із відповідачкою, позивачка погодилась. Прибувши 15 червня 2023 року до приміщення Тишківської сільської ради, ОСОБА_2 попросила ОСОБА_1 зачекати в автомобілі з огляду на те, що остання на руках тримала новонароджену дитину і не могла залишити її саму. Через деякий час до позивачки підійшла секретар Тишківської сільської ради ОСОБА_4 , яка пояснила ОСОБА_1 , що надає їй для підписання документ, що підтверджує її родинні зв`язки зі спадкодавцем.

Зазначає, що секретар сільської ради Височанська Т. В. не роз`яснювала позивачці зміст документу, не зачитувала його текст, а лише показала, де записано ПІБ спадкодавця і її ПІБ та повідомила про необхідність у його підписанні для засвідчення родинного зв`язку.

Разом з тим, вказана заява була заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті батька.

ОСОБА_1 вказує, що перебувала у важкому психологічному стані у зв`язку зі смертю її батька, перебувала у післяпологовому стані через два тижні після народження дитини, а тому, будучи юридично необізнаною та довіряючи відповідачці і представнику місцевої влади, підписала зазначений документ.

В середині липня 2023 року, через юридичну необізнаність та постійну зайнятість через необхідність постійного самостійного (без батька дітей) догляду за своїми чотирма неповнолітніми дітьми, враховуючи скрутне матеріальне становище, позивачка звернулась за допомогою до своєї знайомої жительки с. Тишківка - ОСОБА_5 з проханням допомогти їй з оформленням спадкових прав після смерті батька.

Наприкінці липня 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 звернулись до Тишківської сільської ради задля отримання роз`яснення щодо виду документу, який підписано позивачкою 15 червня 2023 року. На це уповноваженими посадовими особами сільської ради повідомлено, що позивачкою підписано заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті її батька на користь його сестри ОСОБА_2 .

З огляду на вказані обставини, позивачка, в межах строків на прийняття спадщини, звернулась до приватного нотаріуса Новоукраїнського районного нотаріального округу Кіровоградської області Левітчук Г. Б. (в смт Добровеличківка) для оформлення своїх спадкових прав на майно, що залишилось після смерті її батька.

Приватним нотаріусом було відмовлено позивачці у прийнятті заяви про прийняття спадщини, без зазначення будь-яких законних на це підстав.

Враховуючи об`єктивну неможливість позивачки засвідчити заяву про прийняття спадщини за місцем відкриття спадщини, остання при першій можливості вимушена була звертатись до іншого найближчого за місцезнаходженням нотаріуса.

Приватним нотаріусом Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Науменком Ф. С., 18 вересня 2023 року засвідчено справжність підпису ОСОБА_1 на заяві про прийняття спадщини, зареєстрованій в реєстрі за № 580.

Вказану заяву, із нотаріально засвідченими копіями документів, надіслано засобами поштового зв`язку за місцем відкриття спадкової справи до приватного нотаріуса Левітчук Г. Б. 25 вересня 2023 року.

Позивачка знову особисто прибула до нотаріуса Левітчук Г. Б. та звернулася з приводу оформлення документів на спадкове майно, однак нотаріусом видано заявниці постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 жовтня 2023 року.

ОСОБА_1 вказує, що будучи юридично необізнаною та довіряючи відповідачці, перебуваючи у тяжкому стані після смерті батька, та після пологів, вона не розуміла, що відмовилась від права на спадкове майно, яке залишилось після смерті її батька.

Крім того, звернула увагу суду, що секретарем сільської ради не було роз`яснено їй змісту підписаного нею документу, не зачитано його текст, та не повідомлено, що цією заяявою позивачка відмовляється від свого права на спадщину.

Зазначає, що на момент смерті спадкодавця діяв закон щодо продовження строків для прийняття спадщини в умовах воєнного стану до чотирьох місяців, тому позивачка вважала, що подала заяву про прийняття спадщини в межах установлених законом строків. Враховуючи ці обставини, у позивачки були об`єктивні труднощі для своєчасного подання заяви про прийняття спадщини в шестимісячний строк після смерті спадкодавця, що спонукало її звернутися до суду з відповідним позовом

З урахуванням зазначеного вище, позивачка звернулась до суду з цим позовом.

У відзиві на позов відповідачка заперечила щодо позовних вимог та просила відмовити у їх задоволенні. Вказала, що позовні вимоги є безпідставними та надуманими (а.с.112-119 том 1).

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 20 січня 2025 року відмовлено в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що стороною позивача суду не доведено достатніми доказами підстав для визнання недійсною відмови позивачки від прийняття спадщини. Відтак, у суду відсутні підстави для задоволення похідних позовних вимог щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визначення позивачці додаткового строку для прийняття спадщини.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Науменко Іван Федорович, подано апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 20 січня 2025 року та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Вказує, що позивачка не усвідомлювала та не могла усвідомлювати, що нею підписано відмову від прийняття спадщини, яка юридично позбавила її права на спадкування майна, що залишилось після смерті її батька.

Так, ОСОБА_1 вважала, що підписаний нею документ є довідкою, що підтверджує родинні зв`язки між нею та її батьком, який допоможе їй прийняти і оформити спадщину.

Підписуючи заяву про відмову від прийняття спадщини, позивачка не розуміла її суті, помилилась щодо правової природи цієї заяви та не була обізнана в наслідках її подання.

Зазначає, що обставини, стосовно яких позивачка помилилась, існували саме на момент підписання 15 червня 2023 року заяви, в якій, як з`ясувалося пізніше, була викладена відмова від прийняття нею спадщини після смерті батька.

Разом з тим, такі обставини є істотними для позивачки, оскільки внаслідок підписання заяви, у якій викладена відмова від прийняття нею спадщини, вона позбавила себе права на спадкування, будучи матір`ю чотирьох дітей, яких виховує самостійно без чоловіка, і таким чином фактично позбавила себе і дітей джерела додаткового доходу у вигляді земельної ділянки, яка належала її батькові.

За умови, якби позивачці було доведено до відома дійсну правову природу наданої їй на підпис заяви, її зміст і наслідки її подання, остання в жодному разі її не підписала б, оскільки вона не мала наміру відмовлятися від спадщини, адже така заява суперечить інтересам її багатодітної сім`ї.

Представник зазначає, що недійсність заяви позивачки про відмову від прийняття спадщини на користь відповідачки ґрунтується саме на підставі частини 1 статті 229 ЦК України вчинення правочину під впливом помилки.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що помилка та обман при вчиненні правочину є взаємовиключними обставинами, а обман до односторонніх правочинів не застосовується. Таким чином, в оскаржуваному рішенні до спірних правовідносин неправильно застосовано положення статті 233 ЦК України, замість правильних статті 229 ЦК України, що свідчить про неправильне застосування норм матеріального права та є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 заперечила щодо доводів та вимог апеляційної скарги, просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Вказала, що позивачка ще з самого початку не проявляла ніякого наміру на оформлення спадкових прав, мала можливість і не мала ніяких об`єктивних перешкод для подання заяви про прийняття спадщини. Зазначила, що юридична необізнаність, на яку посилається позивачка, жодним чином не є поважною причиною пропуску нею строку для прийняття спадщини. Така підстава, як постійна зайнятість позивачки доглядом за її чотирма дітьми не обгрунтована, оскільки відповідачка надала до суду довідку, що діти проживають з батьком дітей.

Відповідачка наголосила, що суд першої інстанції дійшов законного і обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, а тому відсутні підстави для скасування законного рішення (а.с.227-233 том 1).

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення позивачки, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Тишківською сільською радою Добровеличківського району Кіровоградської області, ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в селі Тишківка Добровеличківського району Кіровоградської області. Її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_7 (а.с. 15 том 1).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого Добровеличківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новоукраїнського району Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), ОСОБА_6 після реєстрації шлюбу змінила прізвище на " ОСОБА_8 " (а.с. 16 том 1).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Добровеличківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новоукраїнського району Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Кам`янече Голованівського району Кіровоградської області (а.с. 17 том 1).

Відповідно до державного акта на право власності на землю серії IV-КР №042352, земельна ділянка 4,42 га з кадастровим номером :02:000:0437 належить ОСОБА_3 (а.с. 18 том 1).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Добровеличківського районного управління юстиції Кіровоградської області, ОСОБА_9 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 в смт Добровеличківка Кіровоградської області. Його батьками є ОСОБА_10 та ОСОБА_1 (а.с. 19 том 1).

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_5 , виданого Тишківською сільською радою Добровеличківського району Кіровоградської області, ОСОБА_11 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 в смт Добровеличківка Кіровоградської області, його батьками є ОСОБА_10 та ОСОБА_1 (а.с.20 том 1).

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_6 , виданого Тишківською сільською радою Добровеличківського району Кіровоградської області, ОСОБА_12 народилась ІНФОРМАЦІЯ_7 в с.Тишківка Кіровоградської області, її батьками є ОСОБА_13 та ОСОБА_1 (а.с.21 том 1).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 , виданого Добровеличківським ВДРАЦС у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), ОСОБА_14 народився ІНФОРМАЦІЯ_8 в смт Добровеличківка Кіровоградської області, його батьками є ОСОБА_10 та ОСОБА_1 (а.с.22 том 1).

Зі змісту заяви про прийняття спадщини ОСОБА_1 з`ясовано, що остання звернулась до суду із заявою про прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_3 ( а.с.23 том 1).

Згідно заяви ОСОБА_1 від 24 жовтня 2023 року, позивачка звернулась до приватного нотаріуса Новоукраїнського районного нотаріального округу із заявою про надання відповіді на її заяву від 18 вересня 2023 року про прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_3 ( а.с.28 том 1).

Відповідно до постанови приватного нотаріуса Новоукраїнського районного нотаріального округу Кіровоградської області від 16 жовтня 2023 року про відмову у вчиненні, що нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом відповідно до поданої неї заяви на все майно, після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з пропущенням терміну прийняття спадщини ( а.с.30 том 1).

Згідно заяви ОСОБА_1 , адресованої в нотаріальну контору та зареєстрованої 16 червня 2023 року, ОСОБА_1 відмовилась від належного їй спадкового майна після смерті її батька, ОСОБА_3 . Зазначено, що зміст ст. ст. 12.68, 12.70, 12.72 Цивільного кодексу України секретарем роз`яснено. Позивачкою написано, що заяву особисто нею прочитано та підписано ( а.с.42 том 1).

15 червня 2023 року ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Новоукраїнського районного нотаріального округу Левітчук Г. Б. із заявою про прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_3 (а.с.43 том 1).

02 серпня 2023 року ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Новоукраїнського районного нотаріального округу Левітчук Г. Б. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті брата ОСОБА_3 (а.с.44 том 1).

Згідно довідки Тишківської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області №754 від 15 червня 2023 року, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , до дня смерті вів господарство, був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1 , був виписаний із житлового будинку у зв`язку зі смертю. Протягом шести місяців з дня його смерті в даному будинку ніхто не проживав. Від імені померлого у виконкомі Тишківської сільської ради заповіт не посвідчувався ( а.с.46 том 1).

Відповідно до виписки із погосподарської книги Тишківської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області №420 від 29 червня 2023 року, ОСОБА_3 , відповідно до книги погосподарського обліку Тишківської сільської ради на 2021-2025 року №32, номер об`єкта погосподарського обліку 1094-1 був головою двору та власником майна, що розташоване по АДРЕСА_1 ( а.с.47 том 1).

Згідно свідоцтва про народження, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_9 , його батьками є ОСОБА_15 та мати ОСОБА_16 (а.с.52 том 1).

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , її батьками є ОСОБА_15 та ОСОБА_16 (а.с. 56 том 1).

Згідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_8 від 10 вересня 1994 року, ОСОБА_18 зареєстрував шлюб з ОСОБА_17 , актовий запис № 7 (а.с. 57 том 1).

02 серпня 2023 року за реєстровим номером 1506, приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Левітчук Г. Б. видано свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_2 , після смерті ОСОБА_3 . Спадщина, на яку видане свідоцтво складається з: земельної ділянки, площею 4,4168 га, яка розташована на території Тишківської сільської ради Новоукраїнського (колишнього Добровеличківського) району Кіровоградсьої області, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акта (архівного) на право приватної власності на землю серії 1У-КР №042353 (а.с.79 том 1). Свідоцтво видано з урахуванням частки від якої відмовилась сестра: ОСОБА_1 .

16 жовтня 2023 року Головань Є. В., який представляє інтереси ОСОБА_2 , звернувся до приватного нотаріуса Новоукраїнського районного нотаріального округу Кіровоградської області про виправлення помилки у свідоцтві про право на спадщину від 02 серпня 2023 року, реєстровий номер №1506 у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 повністю відмовилась від спадкового майна на користь своєї тітки ОСОБА_2 (а.с.82 том 1).

Приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу внесено виправлення у свідоцтво та виправлено «сестра» на «дочка», вказане виправлення засвідчено підписом нотаріуса (а.с.83 том 1).

Допитана в судовому засіданні, в суді першої інстанції свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що влітку минулого року, коли вона йшла до аптеки, побачила позивачку, відповідачку та секретаря сільської ради. Незабаром до неї підбігла ОСОБА_1 , яка попросила допомогти у отриманні спадщини. В подальшому вони з позивачкою пішли до сільської ради, яка вважала, що вона не підписувала жодної відмови щодо спадщини. В приміщенні сільської ради секретар сільської ради ОСОБА_4 висловила претензії до ОСОБА_8 : "Чого ти прийшла? Є відмова від спадщини, до побачення." Водночас ОСОБА_19 порадила звернутися до нотаріуса, оскільки ОСОБА_8 стверджувала, що не пам`ятає, чи підписувала відмову від спадщини, і хотіла подати нову заяву про її прийняття. Через деякий час свідок разом із ОСОБА_8 поїхали до нотаріуса, яка роз`яснила, що ОСОБА_8 повинна звернутися до суду, і відмовилася приймати її заяву. Свідок зазначила, що їй було шкода позивачку, через що вона вирішила допомогти.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що вона працювала секретарем Тишківської сільської ради. Повідомила, що 15 червня 2023 року ОСОБА_1 особисто перебувала в її кабінеті, разом із ОСОБА_2 . Позивачка відмовилася від спадщини на користь ОСОБА_20 . Наслідки цієї відмови їй були роз`яснені, а саме свідок роз`яснювала, що ОСОБА_1 не успадкує земельної ділянки, у зв`язку з її відмовою від прийняття спадщини. Заяву свідок зачитала вголос, і ОСОБА_1 підписала її особисто. Зазначила, що не цитувала для ОСОБА_1 статті Цивільного кодексу України. Приблизно через тиждень ОСОБА_1 разом з ОСОБА_21 знову підійшли до неї, щоб виправити помилки в заяві. Свідок взяла заяву, внесла виправлення і повернула її ОСОБА_1 , яка перебувала біля автомобіля. Чому відсутній підпис ОСОБА_8 щодо виправлень, то свідок не знала, що потрібен був ще її підпис. Причини відмови від спадщини позивачка не повідомляла. Щодо можливості ОСОБА_1 відмовитися від заяви і подати нову про прийняття спадщини, свідок не роз`яснювала.

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

За правилами частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України.

Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини (згідно з частиною другою статті 1272 ЦК України).

Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (частина 2 статті 1274 ЦК України). Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу (ч.5 ст.1274 ЦК України).

Згідно із положеннями статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Тлумачення частини шостої статті 1273 ЦК України у взаємозв`язку з положеннями частини п`ятої статті 1274 ЦК України дає підстави для висновку, що в разі неподання заяви про відкликання відмови від прийняття спадщини протягом шестимісячного строку, така відмова може бути визнана судом недійсною за позовом сторони такого правочину (заінтересованої особи), виключно з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу.

Відмова від прийняття спадщини, відмова від прийняття спадщини на користь іншої особи, відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини є односторонніми правочинами, які можуть бути визнані недійсними в судовому порядку.

Тлумачення норм статей 1273, 1274 ЦК України дає підстави зробити висновок про існування двох видів відмови від права на прийняття спадщини: без зазначення особи, на користь якої вона зроблена, та із зазначенням такої особи або осіб.

Засади здійснення суб`єктивного права спадкоємців, на користь яких відкрилася спадщина, на відмову від її прийняття, визначені статтями 1273, 1274 ЦК України.

Стаття 1273 ЦК України встановлює загальні вимоги щодо права на відмову від прийняття спадщини.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 1273 ЦК України відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною, проте за частиною шостою цієї статті відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

Стаття 1274 ЦК України регламентує особливості відмови від прийняття спадщини на користь іншої особи і спрямована, насамперед, на визначення кола тих спадкоємців, на користь яких може бути заявлена відмова.

Ця стаття не містить жодної норми, яка б змінювала (уточнювала) правило частин п`ятої, шостої статті 1273 ЦК України щодо права на відкликання заяви про відмову.

Це право є універсальним і не залежить від виду відмови.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, п`ятої та шостої статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу (частина п`ята статті 1274 ЦК України).

Звернувшись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 , посилаючись на вчинення 15 червня 2023 року відмови від прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 під впливом помилки, визначила правовою підставою позову правила статті 229 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

За змістом статті 229 ЦК України, під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення.

Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Не є істотною помилка в мотивах правочину, тобто, в причинах, які спонукали до його укладення, крім випадків, встановлених законом.

У цій справі, відповідно до заяви ОСОБА_1 , адресованої в нотаріальну контору та зареєстрованої 16 червня 2023 року за №02-14/118, ОСОБА_1 відмовилась від належного їй спадкового майна після смерті її батька, ОСОБА_3 на користь тітки, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 . У вказаній заяві зазначено, що зміст ст. ст. 12.68, 12.70, 12.72 Цивільного кодексу України секретарем роз`яснено. Позивачкою написано, що заяву особисто нею прочитано та підписано. Згідно відміток секретаря Тишківської сільської ради Т. Височанської, особу заявника встановлено, власноручний підпис перевірено. Секретар Тишківської сільської ради, Новоукраїнського району, Кіровоградської області засвідчила справжність підпису ОСОБА_1 , який був зроблений у її присутності. Дана заява зареєстрована в реєстрі за №49 ( а.с.42 том 1).

Вказані обставини, зокрема такі як особистий підпис, запис, що «прочитано» та «підписано», свідчать про обізнаність позивачки зі своїми правами як на прийняття спадщини, так і на відмову від неї.

Крім того, як було встановлено в судовому засіданні в суді першої інстанції, сторони не заперечували, що ОСОБА_1 особисто підписала текст заяви про відмову від прийняття спадщини на користь тітки ОСОБА_2 . Також самостійно прибула в приміщення Тишківської сільської ради, що підверджується показаннями секретаря сільської ради ОСОБА_4 .

З показань секретаря Тишківської сільської ради, яка засвідчувала заяву ОСОБА_1 суд з`ясував, що при підписанні цієї заяви позивачка юридично погодилася та їй було роз`яснено, що вона не успадкує земельної ділянки у зв`язку з її відмовою від прийняття спадщини. А згідно із текстом самої заяви чітко зазначено, що вона відмовляється від належного спадкового їй майна.

Позивачка стверджує, що через смерть її батька та народження у неї дитини, вона перебувала у тяжких життєвих обставинах, під впливом яких вчинила правочин щодо відмови від спадщини на невигідних для себе умовах.

Ознаками правочину, щодо якого може бути застосовано положення статті 233 ЦК України, є вчинення правочину особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, під впливом тяжкої для неї обставини і добровільно. Тобто особа усвідомлює свої дії, але вимушена їх вчиняти через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі. Доведення того, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено або було б вчинено на інших умовах, покладається на позивача.

Суд врахував, що оспорювану заяву про відмову від прийняття спадщини на користь іншої особи ОСОБА_1 підписала за спливом близько 4 місяців після смерті ОСОБА_3 , через місяць після народження дитини, і лише самі по собі ці факти не свідчить про наявність тяжких обставин, які зумовили ОСОБА_1 з`явитися до сільської ради та підписати заяву про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2 .

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частині шостій статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд, на підставі належним чином оцінених доказів, правильно встановив характер спірних правовідносин та застосував норми матеріального права, обґрунтовано виходив із недоведеності вчинення ОСОБА_1 оспорюваного правочину під впливом помилки, чи тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах.

Більш того, як обгрунтовано врахував суд першої інстанції, позивачка все ж таки звернулася до іншого найближчого за місцезнаходженням приватного нотаріуса Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Науменка Ф. С., яким 18 вересня 2023 року засвідчено справжність підпису ОСОБА_1 на заяві про прийняття спадщини, зареєстрованій в реєстрі за №580.

Вказану заяву надіслано до приватного нотаріуса Левітчук Г. Б. 25 вересня 2023 року засобами поштового зв`язку, і отримано нотаріусом 02 жовтня 2023 року.

16 жовтня 2023 року приватним нотаріусом Левітчук Г. Б. винесено постанову про відмову позивачці у вчиненні нотаріальної дії, оскільки ОСОБА_1 подала заяву про відмову від спадкового майна, і до 31 липня 2023 року цю заяву не відкликала, тому спадкові права після смерті спадкодавця оформлено на користь спадкоємця другої черги відповідача як сестри спадкодавця.

Враховуючи презумпцію знання законодавства відповідно до ч. 2 ст. 68 Конституції України, нездійснення своїх прав щодо відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини у визначені законодавством строки не може слугувати правовою підставою для визнання відповідної заяви про відмову від спадщини недійсною.

Відповідно до ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Приватним нотаріусом Левітчук Г. Б., в межах наданих їй Законом повноважень, винесено 16 жовтня 2023 року постанову про відмову у оформленні спадщини на користь позивачки. Підставою для винесення нотаріусом постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії зазначено те, що позивачка пропустила термін для прийняття спадщини.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», пунктом 3, було встановлено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини (пункт 3 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 719 від 24.06.2022 року). Тобто на час відкриття спадщини, на день смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_11 , діяло вказане положення щодо строку прийняття спадщини.

Водночас постановою Кабінету Міністрів України від 9 травня 2023 року № 469 «Про зміни, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату, державної реєстрації та функціонування державних електронних інформаційних ресурсів в умовах воєнного стану», пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану». Набрання чинності цією постановою відбулось 23 травня 2023 року.

Тобто після 23 травня 2023 року діяли положення, які визначали шестимісячний строк для прийняття спадщини.

Відтак, у суду відсутні підстави для визначення позивачці додаткового строку для прийняття спадщини після смерті батька.

Крім того, відповідно до ст. ст. 1269, 1270 ЦК України, заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто, для чого встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Дія цих правових положень Цивільного кодексу України, за юридичною силою є вищою ніж положення зазначеної постанови Кабміну України.

Колегія суддів зауважує, що позивачка не скористалась правом на відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини.

При цьому зміна думки щодо відмови від спадщини через помилкове сприйняття наслідків вчиненого правочину не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання такої відмови недійсною.

Недійсність правочину є тією рисою, що притаманна правочину у момент його вчинення, а не у зв`язку з обставинами, що виникли пізніше.

На виконання загальних засад цивільного судочинства щодо змагальності сторін, процесуального обов`язку щодо подання доказів та доведеності перед судом їх переконливості, позивачкою не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, що заява про відмову від прийняття спадщини була складена нею внаслідок помилки щодо природи вказаного правочину, її прав та обов`язків, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні його позову.

Висновок суду про відсутність правових підстав для визнання відмови від прийняття спадщини недійсною з наведених у позові підстав ґрунтується на законі та узгоджується з наявними у матеріалах справи доказами, яким суд дав належну оцінку.

Не підлягає задоволенню й вимога щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, виходячи з такого.

Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

У постановах Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 (провадження № 61-23св18), від 31 січня 2022 року у справі № 326/1511/20 (провадження № 61-18464св21 викладено правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

З урахуванням викладених норм матеріального права слід дійти висновку, що правом на оспорення свідоцтва про право на спадщину іншого спадкоємця наділяється особа, яка має право на спадкування (прийняла спадщину у встановленому законом порядку) та це право порушується іншою особою, що отримала відповідне свідоцтво на спадщину.

Оскільки позивачці відмовлено у визначенні додаткового строку для прийняття спадщини після смерті батька, вона вважається такою, що її не прийняла, тому видачею відповідачці свідоцтва про право на спадщину права ОСОБА_1 не порушено й правові підстави для визнання недійсним оспорюваного свідоцтва відсутні. Крім того, не було підстав і для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом навіть і при наданні спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки такий строк надається тільки для подання ним заяви про прийняття спадщини нотаріусу.

Доводи, наведені на обґрунтування вимог апеляційної скарги, не є підставами для скасування оскарженого рішення суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального права,не вказують на порушення судом норм процесуального права і фактично зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права.

З підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення, підстави для розподілу судових витрат, передбачені ст. 141 ЦПК відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Науменко Іван Федорович, залишити без задоволення.

Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 20 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 27.06.2025.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Карпенко

С. І. Мурашко