Справа № 755/7449/25
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

"30" травня 2025 р. м.Київ

Суддя Дніпровського районного суду міста Києва Коваленко І.В., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду м. Києва через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник адвокат Короленко Т.Л., до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Відповідно до пред`явлених вимог позивач просить суд:

«Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Дарницьким РГ ГУ МВС України в м. Києві від 23 квітня 2002 року, адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) кошти в сумі 3750 (три тисячі сімсот п`ятдесят доларів США), які на момент подання позову згідно курсу НБУ еквіваленті 154 387 грн. 00 коп. (сто п`ятдесят чотири тисячі триста вісімдесят сім гривень 00 коп.)., 3% річних в сумі 11 268 грн. 17 коп. (одинадцять тисяч двісті шістдесят вісім гривень 17 коп.). та індекс інфляції 36 358 грн. 39 коп. (тридцять шість тисяч триста п`ятдесят вісім гривень 39 коп.)., а також суму судового збору в розмірі 2020 грн. 14 коп. (дві тисячі двадцять гривень 14 коп.) та витрати на правничу допомогу в розмірі 60 000 грн. 00 коп. (шістдесят тисяч гривень 00 коп.).»

02.05.2025 року позовна заява була передана в провадження судді Коваленко І.В., у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

У відповідності до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, судом витребувана інформація про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача.

Вивчивши матеріали поданої позовної заяви, вважаю, що позовна заява не відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства України, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст.5 ЦПК України).

За приписами п.п. 4, 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її батько - ОСОБА_3 . За життя, між батьком та позивачем 06 вересня 2016 року укладено договір відступлення майнових прав, згідно п. 1.1. якого Цедент відступає Цесарію, а останній зобов`язується прийняти у власність майнові права на квартиру АДРЕСА_2 , (надалі «Майнові права на квартиру») та оплати ціну вказаних прав в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Посилаючись на витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 319047031 від 28.12.2022, позивач вказує, що вона є власником квартири АДРЕСА_2 .

Однак, згідно розписки від 11 березня 2020 року ОСОБА_3 , наданої гр. ОСОБА_4 , ОСОБА_3 отримав суму 10 000,00 США, що еквівалентно 260 000 гривень як авансовий платіж за квартиру АДРЕСА_3 . Загальна сума за квартиру - 37 350 доларів США. В подальшому згідно розписок ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_4 : 15.06.2020 року - 1 000 доларів США; 16.09.2020 року - 1 000 доларів США; 16.12.2020 року - 1 000 доларів США; 13.03.2021 року - 1 000 доларів США; 19.06.2021 року - 1 000 доларів США; 25.09.2021 року - 1 000 доларів США.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 його спадкоємцями за законом першої черги є: 1) дружина - ОСОБА_2 ; 2) син ОСОБА_5 ; 3) донька ОСОБА_6 ; 4) донька ОСОБА_1 .

Після смерті батька позивач на підставі розписки від 10 листопада 2022 року повернула ОСОБА_4 суму у розмірі 15 000 доларів США, які були сплачені ОСОБА_3 в якості попередньої оплати за квартиру АДРЕСА_4 .

Посилаючись на ч. 1 ст. 1231 ЦК України та ч. 1 ст. 1267 ЦК України, позивач вважає, що сума в розмірі 15 000 доларів США, яка була повернута нею як борг її батька ОСОБА_4 ділиться між спадкоємцями рівними частинами, а саме кожному по 1/4. Оскільки спадкоємців першої черги 4 особи, то сума 15 000 доларів США ділиться на 4 і це дорівнює 3750 доларів США, які на момент подання позову еквіваленті 154 387 грн. 50 коп. Вказану суму - 3750 доларів США позивач і просить стягнути на свою користь з відповідача.

Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України.

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно вимог ч.1 ст.1231 ЦК України, до спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем.

Водночас, за правилами ч.ч. 1, статті 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Обов`язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора, який визначений статтею 1282 ЦК України, виникає лише після пред`явлення вимог кредитора спадкодавця до спадкоємців, які прийняли спадщину.

Спадкоємець, який виконав спільне боргове зобов`язання спадкодавця, має право звернутися до інших спадкоємців з позовом про стягнення боргу в порядку регресу. Це означає, що якщо один спадкоємець сплатив більше, ніж його частка у спадку, він може вимагати від інших спадкоємців відшкодування надміру сплаченої суми.

Згідно з ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Отже, на виконання вимог ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач має надати суду докази того, що боргові зобов`язання спадкодавця ОСОБА_3 дійсно увійшли до складу спадщини та ОСОБА_4 , як кредитором спадкодавця, у належний спосіб були пред`явлені вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, оскільки обов`язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора виникає лише після пред`явлення таких вимог кредитором до спадкоємців, які прийняли спадщину.

Окрім того, відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 175 Цивільного процесуального кодексу України, позовна заява, серед іншого, повинна містити: перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Відповідно до ч. 5 ст. 95 ЦПК України Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Разом з тим, на підтвердження заявлених позовних вимог, позивач подав до суду копії доказів, які не засвідчені належним чином.

Окрім того, частина поданих документів під назвами «Расписка» викладені іноземною мовою.

Згідно зі ст. 9 ЦПК України та ч. 1ст. 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» цивільне судочинство і діловодство в судах України провадиться державною мовою.

Учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно зі ст. 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова. Держава забезпечує всебічний розвиток і функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України. Застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається законом.

Частиною 1 статті 14 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» визначено, що у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою.

За ст. 14 Закону України «Про засади державної мовної політики» судочинство в Україні цивільних, господарських, адміністративних і кримінальних справах здійснюється державною мовою, а сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам частини 3 статті 8 цього Закону, допускається подача до суду письмових процесуальних документів і доказів, викладених цією регіональною мовою (мовами), з перекладом, у разі необхідності, на державну мову без додаткових витрат для сторін процесу.

Рішенням Конституційного Суду України від 28 лютого 2018 року №2р-2018 Закону України «Про засади державної мовної політики» від 03 липня 2012 року №5029-VI, зі змінами, визнаний неконституційним, втратив чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України зазначеного рішення.

Крім того, як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 1999 року у справі №10-рп/99, українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації того), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята ст. 10 Конституції України)

Верховний Суд також неодноразово наголошував на тому, що подані судові документи повинні бути викладенні державною мовою. Правова позиція викладена у ухвалі Верховного суду України від 31 березня 2020 року у справі №636/398/19, провадження №61-5685ск20; від 19 березня 2020 року у справі № 629/5741/19, провадження №61-5019ск20; від 02 березня 2020 року у справі №623/4072/19, провадження №61-2581ск20; від 27 лютого 2020 року у справі №638/6372/19, провадження №61-2956ск20.

З огляду на те, що до позовної заяви в якості доказів додані документи, викладені іноземною (російською) мовою, що унеможливлює дослідження їх змісту у судовому засіданні, позивачем до копій документів, які викладені іноземною (російською) мовою, має бути доданий нотаріально засвідчений їх переклад на державну (українську) мову, відповідно до кількості учасників судового процесу.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ч.1 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, суддя приходить до висновку, про необхідність залишення позовної заяви без руху та надати строк позивачу для усунення зазначених в ухвалі недоліків, оскільки позовна заява не відповідає вимогам процесуального закону.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 95, 175, 177, 185 ЦПК України, суддя -

п о с т а н о в и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, - залишити без руху.

Надати можливість позивачу виправити недоліки в строк не більше ніж п`ять днів з дня отримання позивачем ухвали, про що у вказаний термін надати суду документальні підтвердження.

Попередити, що у випадку не виконання вимог цієї ухвали, позовна заява буде вважатися неподаною та підлягає поверненню.

Суддя: І.В.Коваленко