Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/9790/19
Номер провадження 2-с/711/34/25
УХВАЛА

Іменем України

2 червня 2025 року року суддя Придніпровського районного суду міста Черкаси Демчик Р.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу Придніпровського районного суду м. Черкаси №711/9790/19 від 03.01.2020 року,-

встановив:

27.06.2025 року ОСОБА_1 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із заявою про скасування судового наказу Придніпровського районного суду м. Черкаси №711/9790/19 від 03.01.2020 року.

В обґрунтування заяви вказує на те, що судовим наказом від 03.01.2020 у справі №711/9790/19 стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради заборгованість за водопостачання та водовідведення, що утворилась за період з 01.04.2018 до 01.12.2019 у сумі 7445грн. 97коп., інфляційні у сумі 32 грн. 48 коп., З % річних у сумі 320 грн. 80 коп., що разом становить: 7799 (сім тисяч сімсот дев`яносто дев`ять) грн. 25 коп., судовий збір у сумі: 192 (сто дев`яносто дві) грн. 10 коп.

Відповідний судовий наказ їй не надсилався, про його видачу їй повідомлено не було, а про наявність заборгованості вона дізналася у зв`язку з відкриттям виконавчого провадження та винесенням постанови про арешт коштів боржника, внаслідок чого її карткові рахунки були заблоковані.

Також просить поновити строк на подання заяви про скасування судового наказу, оскільки була необізнаною щодо видачі зазначеного вище судового наказу.

Суддя, оглянувши матеріали заяви, перевіривши матеріали справи, вважає, що заяву про скасування судового наказу слід повернути заявнику з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до частини 5 статті 170 ЦПК України до заяви про скасування судового наказу додається, зокрема, клопотання про поновлення пропущеного строку, якщо заява подається після спливу строку, передбаченого частиною першою цієї статті.

Судом встановлено, що 03.10.2020 року Придніпровським районним судом м. Черкаси виданий судовий наказу у цивільній справі №711/9790/19 за заявою КП «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 боргу за водопостачання та водовідведення, з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради заборгованість за водопостачання та водовідведення, що утворилась за період з 01.04.2018 до 01.12.2019 у сумі 7445грн. 97коп., інфляційні у сумі 32 грн. 48 коп., З % річних у сумі 320 грн. 80 коп., що разом становить: 7799 (сім тисяч сімсот дев`яносто дев`ять) грн. 25 коп., судовий збір у сумі: 192 (сто дев`яносто дві) грн. 10 коп.

Зі змісту заяви про скасування судового наказу вбачається, що Відповідний судовий наказ їй не надсилався, про його видачу їй повідомлено не було, а про наявність заборгованості вона дізналася у зв`язку з відкриттям виконавчого провадження та винесенням постанови про арешт коштів боржника, внаслідок чого її карткові рахунки були заблоковані.

Однак, суд не погоджується з доводами викладеними боржником з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, копію судового наказу від 03.01.2020 року у справі № 711/9790/19 разом із заявою стягувача та доданими до неї документами 23.01.2020 року було надіслано на адресу реєстрації місця проживання боржника: АДРЕСА_1 .

Копію судового наказу від 03.01.2020 року у справі № 711/9790/19 разом із заявою стягувача та доданими до неї документами ОСОБА_1 , отримала особисто 30.01.2020 року, що підтверджується її особистим підписом у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу.

Порядок вручення судових рішень визначено у статті 272 ЦПК України за змістом частини п`ятої якої, учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з положеннями частини 6 статті 272ЦПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження,місця проживання чи перебування особи,повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Суд звертає увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17(П/9901/87/18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19 від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б, від 27.02.2023 у справі №909/548/16(909/947/20).

Отже, виходячи з вищезазначеного, судовий наказ від 03.01.2020 року у справі № 711/9790/19 є таким, що вручено боржнику 30.01.2020 року. З огляду на викладене, останнім днем для подання до суду заяви про скасування судового наказу було 14.02.2020 року, однак жодних заяв чи клопотань в означений період до суду від боржника не надходило.

Доводи боржника про те, що вона копію судового наказу не отримувала оцінюються судом критично, з огляду на вищенаведене судом.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними; недотримання цього визнавалось порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції. У рішенні у справі «Смірнова проти України» (заява № 36655/02, п.п. 66-70), констатувавши порушення Україною статті 6 Конвенції, ЄСПЛ зазначив, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Суд наголосив на тому, що нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (див. рішення у справі «Wierciszewska v. Poland», заява № 41431/98, п. 46).

Суд ураховує, що право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (пункт 27 рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", заява № 24402/02).

Згідно з практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, та як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішення питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава, у свою чергу, не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права. Застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства. При цьому, Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом.

Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Отже, матеріалами заяви не підтверджено наявності поважних причин пропуску строку на подачу заяви про скасування судового наказу, а тому суд не знаходить обґрунтованих підстав для поновлення процесуального строку на подання заяви про скасування судового наказу та відмовляє в клопотанні боржника про поновлення процесуального строку на подання заяви про скасування судового наказу у справі.

Згідно з ст. 120 ЦПК України, строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (статті 55 Конституції України).

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2021 року 2019 у справі № 214/5505/16 (провадження № 14-74цс21) зазначила, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).

Частиною 2 статті 171 ЦПК України передбачено, що заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

Оскільки, заявник пропустив процесуальний строк звернення до суду, враховуючи що в задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про скасування судового відмовлено, заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу, слід повернути заявнику.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.126, 170, 171, 260 ЦПК України, суд

постановив:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного процесуального строку на подання заяви про скасування судового наказу - відмовити.

Заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу Придніпровського районного суду м. Черкаси №711/9790/19 від 03.01.2020 року - повернути без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Р. В. Демчик