Справа №717/333/25
Номер провадження 2/717/135/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2025 року Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Кудиби З. І.,

секретаря судових засідань Житарюк А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору -- Органу опіки та піклування Кельменецької селищної ради Дністровського району, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 6 лютого 2025 року звернувся до Кельменецького районного суду Чернівецької області із позовом до ОСОБА_2 із позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обгрунтування позову він вказав, що відповідачка протягом тривалого часу не цікавиться їхнім спільним малолітнім сином, не бере участі в його вихованні та утриманні.

Ухвалою Кельменецького районного суду Чернівецької області від 7 лютого 2025 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального провадження, залучено третю особу -- Орган опіки та піклування Кельменецької селищної ради Дністровського району та запропоновано надати висновок щодо розв`язання цього цивільного спору.

18 березня 2025 року Орган опіки та піклування Кельменецької селищної ради Дністровського району надав суду пояснення, відповідно до яких -- долучити Висновок Органу опіки та піклування Кельменецької селищної ради Дністровського району від 14 березня 2025 року.

26 березня 2025 року відповідачка подала суду заяву про слухання справи без її участі та визнання нею позову.

Ухвалою Кельменецького районного суду Чернівецької області від 24 квітня 2025 року відмовлено у визнанні відповідачкою заявленого позову, визнано обов`язковою явку відповідачки та третьої особи в судові засідання, а також запропоновано третій особі надати суду копії усіх матеріалів, на підставі яких був підготовлений письмовий висновок щодо розв`язання цього спору

5 травня 2025 року вказані матеріали та документи були надані суду.

У підготовче судове засідання прибув позивач, відповідачка і третя особа без самостійних вимог на предмет спору повторно не з`явилися.

Ухвалою Кельменецького районного суду Чернівецької області від 5 травня 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду, а також повторно визнано обов`язковою явку відповідачки та третьої особи в судові засідання.

В судове засідання 22 травня 2025 року з`явилися позивач та його представник адвокат Суха А. В., а також представник Органу опіки та піклування Кельменецької селищної ради Дністровського району -- Грифлюк Р. І., які надали свої пояснення.

Так, адвокат Суха А. В. вказала, що позов підлягає до задоволення, оскільки наявний позитивний висновок органу опіки та піклування, лише батько піклується про малолітнього хлопчика, мама не цікавиться життям дитини, батько відвідує батьківські збори, привозить і відвозить дитину до школи. Позивач працевлаштований на посаді водія у міжнародних рейсах, позитивно характеризується за місцем проживання, внесений в систему «Шлях», їздить закордон. Водночас, за її словами, позивач обмежений в укладенні правочинів станом на сьогодні, тому виникла необхідність в поданні такого позову. Так, позивач хотів придбати будинок на ім`я дитини, але не може цього зробити, бо без позбавлення батьківських прав матері орган опіки не надасть дозволу на укладення правочину. Крім того, позивач має бажання поїхати з сином закордон на відпочинок

Позивач у своїх усних поясненнях зазначив, що повністю самостійно виховує та утримує свого сина протягом трьох - чотирьох років. Відповідачка є значно молодшою за нього, не хотіла цієї дитини. Після того, як відповідачка покинула його з дитиною, вона поїхала до своєї матері в с. Бернове Дністровського району з дитиною. Коли позивач повернувся з рейсу і дізнався про це, він поїхав і забрав дитину. Позивач неодноразово звертався до неї із проханням побути з дитиною, поки він в рейсі, але вона відмовляється. Дійсно, позивач мав намір купити будинок, який продавали біля його місця проживання, але оскільки відповідачка не позбавлена батьківських прав, не зміг цього зробити. Спікуючися з колишньою дружиною стосовно позбавлення батьківських прав, казав, що якщо нічого не зміниться, то він так і зробить. Також позивач повідомив суд, що недавно притягався до кримінальної відповідальності за зберігання наркотичних засобів (знайшов невеликий пакунок) за угодою, відбулося одне засідання, штраф сплатив одразу. Для підготовки висновку органу опіки та піклування не надав довідку про відсутність судимості, бо не зміг її завантажити через додаток «Дія».

Представник Органу опіки та піклування Кельменецької селищної ради Дністровського району також надала пояснення, що повністю підтримує наданий Висновок Органу опіки та піклування. Вважає, що висновок ґрунтовний. ОСОБА_3 вказала, що спілкувалась з мамою хлопчика, яка не має наміру виховувати сина. За словами представниці третьої особи, відповідачка перебуває в складних життєвих обставинах. Також ОСОБА_3 зазначила, що спілкувалась з хлопчиком, який є дуже рухливим, про батька відгукується позитивно, бо тато все купує, а маму давно не бачив. Представники служби в справах дітей виїжджали на місце проживання батька, дитину в той час застали в батьків позивача. У вихованні дитини допомагають батьки позивача. Також ОСОБА_3 повідомила, що позивач не звертався до органу опіки для отримання дозволу на придбання нерухомого майна для сина.

В судовому засіданні 22 травня 2025 року судом оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення.

Ухвалою Кельменецького районного суду Чернівецької області від 29 травня 2025 року постановлено про поновлення судового розгляду та визнано обов`язковою явку відповідачки, а також встановлено необхідність з`ясування думки дитини щодо вирішення вказаного судового спору.

В судове засідання 11 червня 2025 року з`явилась відповідачка, яка пояснила суду, що проживає в Хмельницькій області з іншим чоловіком, інших дітей в неї нема. З позивачем в неї життя не склалося через різні погляди на життя. Ще коли вони жили разом, відповідачка неодноразово казала, що має намір припинити відносити з позивачем і забрати дитину, позивач не заперечував. Коли відповідачка пішла від позивача, вона переїхала до своєї матері в с. Бернове Дністровського району. Дитина категорично не хотіла проживати там і бажала повернутися до батька. Через відсутність роботи відповідачка залишила дитину зі своєю матір`ю, і в той час повернувся позивач з рейсу і забрав сина до себе. Відповідачка вказує, що дитина зробила свій вибір, з ким хоче жити. Наголосила, що дитина живе зі своїм батьком, який також має піклуватись про дитину. ОСОБА_2 зазначає, що готова сплачувати аліменти, але категорично відмовляється спілкуватись з позивачем, хоче це робити виключно через виконавчу службу в розмірі, визначеному судом. Відповідачка вказує, що не хоче приїжджати в село, де мешкає позивач, бо в неї склались неприязні стосунки з батьками позивача і позивачем.

Представницею позивача 11 червня 2025 року було подано клопотання про допит свідків в судовому засіданні, яке було задоволено.

Так, свідок ОСОБА_4 засвідчив, що товаришує з позивачем, давно не бачив відповідачку, дитиною займається лише позивач і його батьки.

Свідок ОСОБА_5 засвідчила, що є власницею магазину в селі неподалік місця проживання позивачки. Вказала, що відповідачка погано обходилась з дитиною колись, а тепер з батьком дитина стала спокійніша.

Також в судовому засіданні 11 червня 2025 року позивач повідомив, що не має наміру забезпечити явку дитини для заслуховування її думки судом щодо вказаного спору.

Судове засідання було відкладено на 26 червня 2025 року.

26 червня 2025 року позивач звернувся до суду із заявою, в якій вказав про неможливість явки дитини в судове засідання, оскільки дитина не виявила бажання відвідати суд та не хоче приймати участь в судовому засіданні. Крім того, вже в судовому засіданні позивач вказав, що кожна дитина хоче мати маму.

Судом повторно було роз`яснено позивачу принцип змагальності сторін, відповідно до якого, зокрема, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В судовому засіданні 26 червня 2025 року судом оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення.

На оголошення судового рішення, призначене на 10 год 00 хв 27 червня 2025 року, сторони не з`явилися, тому фіксація судового засідання не проводилась.

Дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що у сторін є син ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 20).

Малолітній син ОСОБА_6 проживає з позивачем та його батьками по АДРЕСА_1 (а.с.21).

Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 11 липня 2022 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до характеристики з середньої ЗОШ І-ІІ ступенів малолітній ОСОБА_6 характеризується позитивно.

Згідно характеристики на позивача останній також характеризується позитивно за місцем проживання.

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 12.03.2024 року № 153/5 було вирішено надати суду висновок щодо позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_2 - матері малолітнього ОСОБА_6 (а.с. 22).

У висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав гр.. ОСОБА_2 , затвердженого рішенням Виконавчого комітету Кельменецької селищної ради Дністровського району № 49 від 14 березня 2025 року, визнано за доцільним прийняти рішення про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

Згідно ст. 164 СК України, один з батьків може бути позбавлений батьківських прав, якщо буде встановлено, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованні дитини.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених с т. 164 СК.

Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Згідно з положеннями частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21, від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23 та ін.).

Тлумачення частини шостої статі 19 СК України дає підстави для висновку, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер.

Як вказав Верховний Суд у постанові від 21 травня 2025 року по справі № 755/286/24, судам необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки недостатньо спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, і застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Так, Висновок органу опіки та піклування, який наданий третьою особою, не містить переконливих доводів щодо доцільності позбавлення матері батьківських прав, з огляду на те, що у ньому відсутні відомості щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про наявність з боку матері загрози для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Крім того, висновок не містить доводів щодо відповідності застосування такого крайнього заходу інтересам дитини та необхідності у такий спосіб захисту її прав, а також не надано оцінки можливим причинам усунення відповідачкою від утримання та виховання дитини.

Крім того, невиконання одним із батьків обов`язку щодо сплати аліментів на користь дитини не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини, оскільки звернення до суду із таким позовом є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання матері до надання дитині належного утримання.

Частина друга статті 171 СК України містить випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить, зокрема вирішення питання про позбавлення батьківських прав.

Суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності (постанови Верховного Суду: від 17 липня 2019 року у справі № 185/6994/15-ц, від 18 грудня 2023 року у справі № 523/21283/21, від 31 липня 2024 року у справі № 752/13450/22).

Верховний Суд у постанові від 28 травня 2025 року по справі № 759/119/18 зазначив, що врахування думки дитини, якщо вона відповідно до віку здатна формулювати власні погляди, є значущим для вирішення справи,

що стосується життя дитини. Належна увага повинна приділятись поглядам та думці дитини відповідно до її віку і зрілості. Право бути почутою є правом дитини, а не обов`язком. У кожній конкретній ситуації опитування дитини здійснюється із урахуванням її віку та можливості висловити її думку.

Судом при вирішенні цього спору були вжиті усі можливі заходи для з`ясування думки дитини в судовому засіданні, однак позивач відмовився забезпечити явку дитини в судове засідання.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі вищенаведеного суд вказує на те, що позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Позивачем не доведено, що поведінка відповідачки відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збігом життєвих обставин, які склалися навколо неї: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дитини, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб, тощо.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

При цьому суд виходить з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а позивачем належних та допустимих доказів ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав, не надано.

В якості обґрунтування порушеного права та необхідності звернення до суду із позовом про позбавлення батьківських прав позивач вказує неможливість придбання нерухомого майна дитині, проте до таких пояснень суд також ставиться критично.

Крім того, суд враховує, що з моменту розірвання шлюбу між сторонами до моменту звернення до суду із позовом про позбавлення батьківських прав і стягнення аліментів минуло понад два з половиною роки.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина не забезпечуватиме інтересів самої дитини, оскільки позивач не довів, та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

Окремо слід зазначити, що наявність визнання відповідного позову матір`ю не може бути основою для її позбавлення батьківських прав. Адже такі дії самі по собі є неправозгідними, суперечать моральним засадам суспільства та не відповідають інтересам дитини (постанова КЦС від 10.11.2023 у справі № 401/1944/22). У справі обов`язково досліджуватимуться інші обставини. Верховний Суд неодноразово підкреслював, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який йдуть лише у виняткових випадках. А головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку (постанова КЦС від 20.12.2023 у справі №522/20260/21).

Саме ці докази і вважатимуться законними підставами для задоволення позову (постанова КЦС від 29.11.2023 у справі №607/15704/22).

Відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , попередивши ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків.

Відповідно до ст. 180 СК України відповідачка зобов`язана утримувати свого неповнолітнього сина.

Відповідачка не надає позивачу матеріальної допомоги на утримання сина сторін.

Згідно вимог ст. 181 СК України ОСОБА_6 має право на отримання аліментів від відповідачки у частці від її доходу або у твердій грошовій сумі за рішенням суду. Дане право порушується відповідачкою, оскільки остання не утримує матеріально свого сина.

Згідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини.

Суд також враховує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 7 Закону України „Про державний бюджет України на 2025 рік прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років з 1 січня 2025 року складає 3 196,00 гривні.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Таким чином, суд вважає, що відповідачка нарівні з позивачем зобов`язана нести витрати на утримання сина.

Згідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

В порушення вимог ЦПК України відповідачка не надала суду жодного доказу, який би підтверджував ту обставину, що вона на належному рівні матеріально утримує сина та забезпечує його відповідно до частки своїх батьківських обов`язків, передбачених ст.ст. 141, 150 Сімейного кодексу України.

Також в порушення вимог ЦПК України відповідачка не надала суду належних та допустимих доказів, що вона має незадовільний стан здоров`я та має на утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовну вимогу ОСОБА_1 про стягнення аліментів слід задовольнити.

Згідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

При визначенні часу з якого слід стягувати аліменти суд враховує, що заява надійшла до суду 6 лютого 2025 року.

Суд вважає, що у цій справі слід допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини віком до шести років.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів слід задовольнити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по сплаті судового збору суд враховує, що згідно платіжної інструкції позивачем при зверненні з даним позовом до суду сплачено судовий збір в розмірі 1 211,20 грн за подання позовної вимоги щодо позбавлення батьківських прав, а щодо вимоги про стягнення аліментів він звільнений від сплати судового збору.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 статті 141 ЦПК України).

Враховуючи вищенаведене, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1 211,20 грн за подання позовної вимоги щодо позбавлення батьківських прав не може бути покладений на відповідачку.

На підставі викладеного, керуючись ст. 259, 264-265, 354, 355 ЦПК України, ст.164 СК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задоволити частково.

В задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору -- Органу опіки та піклування Кельменецької селищної ради Дністровського району, про позбавлення батьківських прав про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення дитиною повноліття, в розмірі в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 6 лютого 2025 року.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини віком від шести до 18 років в розмірі 1 598 (однієї тисячі п`ятиста вісімдесяти) гривень 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 27 червня 2025 року.

Учасники справи.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Трета особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, -- Орган опіки та піклування Кельменецької селищної ради Дністровського району (пл.. Центральна, 2, м. Кельменці, Дністровський район, Чернівецька область)

Суддя: