Провадження №2/592/486/25

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в особі судді - Фоменко І.М., за участю секретаря Щербань Г.Г., позивача ОСОБА_1 , представника позивача Краснобрижої М.В., представника відповідача Підлипенського Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовною заявою адвоката Краснобрижої Марини Валентинівни, в інтересах ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

28.10.2024 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Краснобрижу М.В. звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовною заявою до ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, в якій просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ в.о. Генерального директора ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» № 1390/К від 25 вересня 2024 «Про звільнення ОСОБА_2 » з посади начальника Сумського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів у зв`язку зі скороченням штату працівників по п. 1 .ч. 1. ст. 40 КЗпП України;

- поновити його на посаді начальника Сумського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів ТОВ «Оператор газотранспортної системи України»;

- стягнути з ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу до дня поновлення на роботі

- стягнути з ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» на його користь моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на те, що ОСОБА_1 працював на підприємстві ДП «Укртрансгаз» з 2000 року. Працюючи на одному підприємстві, майже 25 років, виконував роботу на посаді керівника ТОВ «Оператор ГТС України».

ОСОБА_1 . Наказом №114-к від 01.07.2019 року призначений на посаду начальника Сумського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів у порядку переведення з філії «Оператора ГТС України» АТ «Укртрансгаз».

Наказом №1390/К від 25.09.2024 року ОСОБА_1 начальника Сумського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів (табельний номер 50030038) звільнено у зв`язку зі скороченням штату працівників по п. 1. ч. 1. ст. 40 КЗпП України.

Позивач ОСОБА_1 23.09.2024 написав заяву про звільнення його з 25 вересня 2024 року., вказавши на порушення відповідача. ОСОБА_1 , ознайомився з цим наказом, однак не з його додатками. Не отримав інформації щодо поведения розрахунку, не отримав від відповідача жодної пропозиції про переведення на вакантні посади. Відповідач порушив обов`язок роботодавця працевлаштувати працівника через скорочення чисельності штату та забезпечення переважного права на залишення на роботі.

Оскільки скорочення двомісячного строку попередження працівника про наступне вивільнення не позбавляє працівника гарантій, які надані йому у зв`язку з обставинами змін в організації праці, а дотримання роботодавцем таких гарантій є обов`язковим для звільнення працівника за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України незалежно від тривалості строку попередження при вивільненні, то роботодавець зобов`язаний надати працівникові, який вивільняється, пропозиції всіх вакансій (що відповідають його кваліфікації), які існували в нього з моменту попередження такого працівника про наступне вивільнення до дня його звільнення, з урахуванням при цьому положень статті 42 КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці.

В порушення вказаних норм ОСОБА_1 незаконно звільнено з роботи та з займаної посади ТОВ «Оператор ГТС України».

Належним виконанням такого зобов`язання є здійснення визначених КЗпП України дій, які нададуть працівникові можливість продовжити виконання попередніх функціональних обов`язків, а в разі неможливості, - інших, які відповідають його кваліфікації.

Звільнення з роботи є крайнім заходом у зв`язку з об`єктивною неможливістю збереження трудових правовідносин або ж через небажання працівника продовжувати працювати на запропонованих умовах (найкращих умовах, які роботодавець об`єктивно має змогу запропонувати з урахуванням приписів трудового законодавства з дотриманням прав інших працівників, зокрема щодо переважного права на залишення на роботі).

Письмового повідомлення про нарахування та виплату коштів при звільнені від роботодавця ТОВ «Оператор ГТС України» працівник - ОСОБА_1 в день звільнення не отримав. Під час звільнення ОСОБА_1 перебував на лікарняному.

На думку представника позивача, дії відповідача неправомірні, а Наказ про звільнення ОСОБА_1 є незаконним та підлягає скасуванню.

Щодо стягнення коштів за вимушений прогул, представник позивача зазначає наступне.

Працівник, права якого були порушені роботодавцем, відповідно до державних гарантій має безумовне право на отримання заробітної плати, розмір якої обраховується згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, і сама виплата відповідно названа середньою заробітною платою за час вимушеного прогулу.

У разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки (ст. 236 КЗпП).

Вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є законними при правомірному припиненні трудового договору та непроведенні при цьому з працівником розрахунку у строки, визначені ст. 116 КЗпП.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не є заробітною платою, оскільки заробітна плата не може сплачуватися особі, яка не перебуває в трудових відносинах з роботодавцем, який проводить виплату.

Таким чином, представник позивача просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.09.2024 по 24.06.2025 року включно в сумі 1 901 217 (один мільйон дев`ятсот одна тисяча двісті сімнадцять грн) 91 коп, з урахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів (з розрахунку 9 850,87 сума середньоденного заробітку * 193 робочих дні).

Щодо стягнення моральної шкоди, представник позивача зазначає наступне.

Незаконне звільнення позивача ОСОБА_1 з роботи є порушенням його прав та законних інтересів. Завдана моральна шкода, було спричинено душевні страждання, які призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагало від позивача додаткових зусиль для подальшої організації свого життя. Погіршився стан здоров`я, з`явилося відчуття страху через невизначеність перед майбутнім, викликане втратою роботи. Втрата поваги на роботі серед колективу та інше. Враховуючи викладене, маральну шкоду оцінює в суму 100 000 грн.

Також представник позивача зазначила про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 8 000 грн, а також просила допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді на роботі та стягнення компенсації за вимушений прогул за один місяць.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 31.10.2024 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

18.11.2024 року через канцелярію суду надійшов відзив від представника відповідача ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» адвоката Підлипенського Д.В., у якому він зазначив наступне. Проти заявлених позовних вимог відповідач заперечує, наполягає на дотриманні визначеної чинним законодавством процедурі звільнення позивача у зв`язку із скороченням.

В рамках проведення оптимізації управління відокремленими підрозділами, наказом генерального директора ТОВ «Оператор ГТС України» від 30.08.2024 №809 «Про затвердження змін до штатних розписів та вивільнення працівників» затверджені зміни до штатного розпису працівників Сумського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів. Цим наказом з 02.09.2024 визначено перелік посад, які підлягають скороченню, який включав посаду «начальник управління».

Наказом № 114-к від 26.06.2019 ОСОБА_3 був прийнятий на посаду начальника Сумського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України».

У зв`язку із ліквідацією Сумського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів, 16.09.2024 позивача ознайомлено із попередженням від 10.09.2024 № 16 про наступне вивільнення. У цьому попередженні також міститься пропозиція щодо ознайомлення з переліком вакантних посад станом на 16.09.2024, від чого ОСОБА_4 відмовився, як і відмовився від ознайомлення з наказом від 30.08.2024 № 809.

У зв`язку із фактичною відмовою від ознайомлення із зазначеними документами під особистий підпис, вони були зачитані в голос, про що складено відповідні акти № 1 про відмову від ознайомлення з наказом № 809 від 30.08.2024 та № 2 про відмову від ознайомлення з переліком вакантних посад (робіт) в ТОВ «Оператор ГТС України». У період з 17.09.2024 по 20.09.2024 позивач знаходився на лікарняному.

23.09.2024 Позивачу запропоновано ознайомитись з переліком вакантних посад станом на зазначену дату. Відмову ОСОБА_5 від ознайомлення із запропонованим переліком вакантних посад зафіксовано актом № 3 від 23.09.2024.

Крім того, 23.09.2024 позивачем написано заяву про скорочення терміну його повідомлення про майбутнє вивільнення у зв`язку із сімейними обставинами та звільнення його з 25.09.2024.

24.09.2024 позивачу запропоновано ознайомитись вже з третім переліком вакантних посад станом на зазначену дату. Відмову ОСОБА_4 від ознайомлення із запропонованим переліком вакантних посад зафіксовано актом № 4 від зазначеної дати.

ОСОБА_1 25.09.2024 звільнено у зв`язку зі скороченням штату працівників згідно поданої ним заяви (наказ від 25.09.2024 №1390/к). У зв`язку із звільненням ОСОБА_6 були проведені нарахування та здійснені виплати вихідної допомоги і компенсацію за дні невикористаної щорічної відпустки, а також видано трудову книжку.

Відтак, у зв`язку із ліквідацією Сумського ЛВУМГ, Відповідачем розпочато процедуру скорочення його працівників, включно із позивачем.

Відповідачем виконано обов`язок з працевлаштування працівника, передбачений частиною третьою статті 49-2 КЗпП України, оскільки Позивачу пропонувались усі вакантні посади, які з`явилися на підприємстві протягом періоду перед звільненням і які існували на день звільнення, про що свідчать повідомлення про перелік вакантних посад та відповідні акти про відмову від ознайомлення із ними.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантні посади чи роботу за відповідною професією або спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо та яка з`явилася на підприємстві протягом цього періоду й існувала на день звільнення.

Позивачу тричі було запропоновано ознайомитись із переліками вакантних посад ТОВ «Оператор ГТС України»: 16.09.2024, 23.09.2024 і у переддень звільнення - 24.09.2024. Станом на день звільнення - 25.09.2024, нові вакантні посади були відсутні, у зв`язку із чим новий перелік вакантних посад не надавався. Не порушено відповідачем і вимога ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України щодо строку повідомлення про майбутнє вивільнення, оскільки, позивачу 16.09.2024 було надано повідомлення від 10.09.2024 № 16 про майбутнє вивільнення 18.11.2024, на що ним 23.09.2024 було подано заяву про скорочення такого терміну та звільнення 25.09.2024.

Відтак, на думку представника відповідача, зважаючи на те, що позивачу запропоновано усі посади в ТОВ «Оператор ГТС України», які були вакантними у період його повідомлення про майбутнє вивільнення та до дати, з якої сам позивач просив його звільнити, однак сам працівник не виявив бажання продовжувати трудові відносини із відповідачем, ТОВ «Оператор ГТС України» в день звільнення ОСОБА_1 проведено повний остаточний розрахунок, а також видано трудову книжку, а тому відповідачем не було порушено трудових прав позивача при його вивільненні.

Відповідач заперечує як проти твердження щодо незаконності звільнення, так і щодо спричинення позивачу будь-якої моральної шкоди у зв`язку зі звільненням. Позивачем самостійно та з власної волі подано заяву про скорочення терміну повідомлення про майбутнє вивільнення та самостійно визначено дату звільнення. Таким чином, позивач відмовився від продовження трудових відносин і мав усвідомлювати пов`язані із цим наслідки, зокрема, і щодо зміни життєвих зв`язків та організації життя. Факт і розмір моральної шкоди підлягають доказуванню, однак жодного доказу з цього приводу до позовної заяви не надано

У позовній заяві зазначено, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат становить за правову допомогу 8 000,00 грн. Розрахунок такої суми чи документи, па підставі яких ця сума визначена не надано. Відповідач стверджує про необґрунтованість цих вимог.

Таким чином, представник відповідача просить позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Оператор ГТС України» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - залишити без задоволення.

28.11.2024 року від представника позивача адвоката Краснобрижої М.В. надійшло клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 02.12.2024 року здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

В судовому засіданні протокольною ухвалою від 12.12.2024 року задоволено частково клопотання представника позивача про витребування доказів.

На виконання вказаної ухвали 24.01.2025 року від представника відповідача адвоката Підлипенського Д.В., надійшли письмові пояснення.

Стосовно уповноваженої особи на призначення та звільнення ОСОБА_1 . Відповідно до пункту 1.3 посадової інструкції ОСОБА_1 начальник ЛВУМГ призначається на посаду, переводиться на іншу посаду та звільняється з посади Генеральним директором Товариства.

Крім того, відповідно пункту 12.20 Статуту ТОВ «Оператор ГТС України» (є загальнодоступним), функції Генерального директора у разі його відсутності або неможливості виконання ним своїх обов`язків (відпустка відрядження, хвороба, звільнення тощо) тимчасово виконує інший член Дирекції (визначається наказом Генерального директора), якщо інше не встановлено рішенням Наглядової ради. При цьому, інший член Дирекції здійснює такі ж повноваження, як і повноваження, надані Статутом та чинним законодавством України Генеральному директору.

Наказом генерального директора № 1351/к від 20.09.2024, на період його відрядження, виконання його обов`язків тимчасово покладено на директора операційного ТОВ «Оператор ГТС України» Медведєва В.С., яким в рамках покладених обов`язків було підписано оскаржуваний позивачем наказ про його звільнення.

Стосовно протоколів засідань комісії зі скорочення працівників. Наказом ТОВ «Оператор ГТС України» від 08.09.2023 № 668 затверджено та введено в дію Порядок вивільнення працівників при скороченні чисельності або штату працівників. Пунктом 6.6 Порядку передбачено створення комісії з вивільнення працівників. Склад Комісії визначається в наказі про її створення. Копія наказу № 117 від 04.09.2024 «Про внесення змін до наказу Слобожанського ЛВУМГ від 07.08.2024 № 24 «Про створення комісії з вивільнення працівників», додана до відзиву. Функції Комісії визначено в пп. 6.6.1 - 6.6.6 Порядку. З аналізу зазначених положень Порядку вбачається, що Комісія виконує технічні функції, такі як попередження працівника про заплановане вивільнення не пізніше ніж за 2 місяці, роз`яснює причини вивільнення, пільги та компенсації, на отримання яких має право вивільнюваний працівник, пропонує такому працівнику іншу наявну в Товаристві роботу, тощо.

Названа комісія не проводить засідання та не приймає жодних рішень у будь-якій формі, а тому фіксація дій Комісії, зокрема і шляхом складення протоколів - не передбачена. Зважаючи на таке, ТОВ «Оператор ГТС України» не має можливості надати копії протоколів засідань комісії із вивільнення працівників.

Ухвалою суду від 11.03.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 надав пояснення, в яких зазначив, що доступу до вакансій у нього не було.

Представник позивача Краснобрижа М.В. позовну заяву підтримала з викладених в ній підстав, просила задовольнити.

Представник відповідача адвокат Підлипенський Д.В. в судовому засіданні підтримав раніше викладену позицію, заперечував проти задоволення позовних вимог, посилався на законність звільнення позивача з посади, тому всі похідні позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Суд, заслухавши думку учасників справи, вивчивши матеріали справи та додані до неї документи, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що з 01.07.2019 року Наказом №114-к від 26.06.2019 року ОСОБА_1 призначений на посаду начальника Сумського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів у порядку переведення з філії «Оператора ГТС України» АТ «Укртрансгаз», що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.12), а також не заперечується відповідачем по справі.

Наказом від 30.08.2024 № 809 затверджено зміни до штатних розписів, зокрема, і працівників Сумського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів ТОВ «Оператор ГТС України», про що зазначено в п. 1.5. наказу (а.с.52-53).

Наказом Слобожанського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів ТОВ «Оператор ГТС України» від 04.09.2024 № 117 внесено зміни до Наказу Слобожанського ЛВУМГ від 07.08.2024 № 12, та викладено п. 1 наказу в новій редакції, відповідно до якої Створено комісію Слобожанського ЛВУМГ для вивільнення працівників Слобожанського ЛВУМГ, в т.ч. працівників Лубенського та Сумського ЛВУМГ, включаючи посади начальника управління, головного інженера, заступника головного інженера, заступника начальника управління, з моменту введення в дію змін до штатних розписів цих ЛВУМГ (а.с.56).

У зв`язку із ліквідацією Сумського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів, 16.09.2024 позивача ознайомлено із попередженням від 10.09.2024 № 16 про наступне вивільнення (а.с.58). У цьому попередженні також міститься пропозиція щодо ознайомлення з переліком вакантних посад станом на 16.09.2024 (додаток на 16 арк). Зазначено, що у разі відмови від всіх запропонованих в Товаристві посад, його буде звільнено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП 18.11.2024 року. Від ознайомлення ОСОБА_4 відмовився, як і відмовився від ознайомлення з наказом від 30.08.2024 № 809. У зв`язку із фактичною відмовою від ознайомлення із зазначеними документами під особистий підпис, вони були зачитані в голос, про що складено відповідні акти № 1 про відмову ОСОБА_1 від ознайомлення з наказом № 809 від 30.08.2024 та від 06.09.2024 № 132 (а.с.75). В Акті № 1 зазначено, що ОСОБА_1 із звільненням не згоден і підпис про ознайомлення ставити не буде.

Акт № 2 складений про відмову ОСОБА_1 від ознайомлення з переліком вакантних посад (робіт) в ТОВ «Оператор ГТС України» (а.с.76). Також зазначено, що ОСОБА_1 від підпису про ознайомлення відмовився.

У період з 17.09.2024 по 20.09.2024 позивач знаходився на лікарняному (а.с.107).

23.09.2024 позивачу запропоновано ознайомитись з переліком вакантних посад станом на зазначену дату. Відмову ОСОБА_5 від ознайомлення із запропонованим переліком вакантних посад зафіксовано актом № 3 від 23.09.2024 (а.с.89).

23.09.2024 позивачем написано заяву про скорочення терміну його повідомлення про майбутнє вивільнення у зв`язку із сімейними обставинами та звільнення його з 25.09.2024. Також в заяві ОСОБА_1 вказав, що комісією з вивільнення Слобожанського ЛВУМГ йому не був роз`яснений порядок вивільнення працівників при скороченні чисельності або штату працівників (Додаток до Наказу ТОВ «Оператор ГТС України» від 08.09.2023 № 668). Вважає, що комісія з вивільнення Слобожанського ЛВУМГ не компетентна (а.с.90).

24.09.2024 позивачу запропоновано ознайомитись вже з третім переліком вакантних посад станом на зазначену дату. Відмову ОСОБА_4 від ознайомлення із запропонованим переліком вакантних посад зафіксовано актом № 4 від зазначеної дати (а.с.104).

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги щодо незаконності наказу про його звільнення, посилається на те, що йому не запропонували всі вакансії, що відповідають його кваліфікації, які існували в нього до дня його звільнення. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Належним виконанням такого зобов`язання сторона позивача вважає вчинення визначених КЗпП дій, які нададуть працівникові можливість продовжити виконання попередніх функціональних обов`язків, а в разі неможливості інших, які відповідають його кваліфікації.

В судовому засіданні була допитана свідок за клопотанням представника позивача.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що у них на підприємстві ТОВ «Оператора ГТС України» була реорганізація, об`єднувалися декілька ЛВУМГ, в тому числі і Сумське, в одне Слобожанське ЛВУМГ. Під час об`єднання проходила процедура скорочення чисельності працівників. Був перелік вакансій, які підлягали скороченню. Свідок входила в склад комісії з переважного права. Розглядались всі вакансії, які підлягали скороченню, визначали працівників з переважним правом на залишенні на роботі. З 09 по 18 вересня 2024 року була на лікарняному. Комісія на той час не мала даних, які є вакансії, що могли б бути запропоновані позивачу. На запитання представника позивача свідок повідомила, що у вересні 2024 не знаходилась у підпорядкуванні ОСОБА_1 24.09.2024 р. ОСОБА_1 викликав до себе в кабінет, зазначав, що немає складу комісії. З вакансіями ніхто нікого не ознайомлював і в голос не зачитував. 16.09.2024 р. Акт № 1 та № 2 не підписувала, була на лікарняному. 23.09.2024 складу комісії не було. 24.09.2024 була в складі комісії, були попередження зі сторони ОСОБА_1 , що якщо будуть підроблені документи, він буде судитись. Особисто ОСОБА_7 перелік вакансій не зачитувала, інші також, не вручали ОСОБА_1 . Вакансії надходили з головного офісу з Києва через програму електронного документообігу. Коли Акти підписувала, були і підписи інших осіб зі складу комісії, коли саме підписувала акти не пам`ятає. Досконально документи, які підписувала не вичитувала.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Суд при розгляді цієї справи не може надавати оцінку правомірності чи неправомірності ліквідації Сумського ЛВУМГ, компетенції комісії з вивільнення Слобожанського ЛВУМГ, та ефективності діяльності підприємства в цілому чи відповідальності та професійності самого позивача ОСОБА_1 , тому залишає ці доводи поза увагою.

Щодо інших аргументів позивача, наведених в позовній заяві.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на пращо, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті па роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі, ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями ч. 2 ст. 40 КЗпП визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Як роз`яснено в постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 461/3024/18, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням на підставі пункту 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України).

Зі змісту п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП скорочення чисельності штату працівників охоплюється поняттям змін в організації виробництва і праці, що в свою чергу може містити скорочення одних підрозділів підприємства, установи, організації із вивільненням їх працівників і одночасне створення інших підрозділів із наповненням їх новими посадами, що в кінцевому результаті може мати місце кількісну більшість фактичних працівників в підприємстві, установі чи організації в цілому, однак це не свідчить про те, що зміни в організації виробництва та праці і відповідно скорочення чисельності штату працівників не мали місце, оскільки такі внутрішні процеси формування структури і штату працівників вирішує виключно власник або уповноважений ним орган на свій розсуд.

Відтак, у зв`язку із ліквідацією Сумського ЛВУМГ, відповідачем розпочато процедуру скорочення його працівників, включно із позивачем.

ОСОБА_1 25.09.2024 звільнено у зв`язку зі скороченням штату працівників згідно поданої ним заяви (наказ від 25.09.2024 №1390/к). В підставах для винесення наказу, серед іншого, зазначені: заява ОСОБА_1 від 23.09.2024 р., Наказ ТОВ «Оператор ГТС України» від 30.08.2024 № 809, попередження ОСОБА_8 від 10.09.2024 № 16.

У зв`язку із звільненням ОСОБА_6 були проведені нарахування та здійснені виплати вихідної допомоги і компенсацію за дні невикористаної щорічної відпустки, про що зазначено в самому Наказі від 25.09.2024 №1390/к, що вважається належним письмовим повідомленням про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Спору щодо сум, нарахованих та виплачених йому при звільненні позивачем в цій справі на заявлено.

Позивачу тричі було запропоновано ознайомитись із переліками вакантних посад ТОВ «Оператор ГТС України»: 16.09.2024, 23.09.2024 і у переддень звільнення - 24.09.2024. Станом на день звільнення - 25.09.2024, нові вакантні посади були відсутні, у зв`язку із чим новий перелік вакантних посад не надавався.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем виконано обов`язок з працевлаштування працівника, передбачений частиною третьою статті 49-2 КЗпП України, оскільки позивачу пропонувались усі вакантні посади, які з`явилися на підприємстві протягом періоду перед звільненням і які існували на день звільнення, про що свідчать повідомлення про перелік вакантних посад та відповідні акти про відмову від ознайомлення із ними.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантні посади чи роботу за відповідною професією або спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо та яка з`явилася на підприємстві протягом цього періоду й існувала на день звільнення.

Не порушено відповідачем і вимога ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України щодо строку повідомлення про майбутнє вивільнення, оскільки, позивачу 16.09.2024 було надано повідомлення від 10.09.2024 № 16 про майбутнє вивільнення 18.11.2024, на що ним 23.09.2024 було подано заяву про скорочення такого терміну та звільнення з 25.09.2024.

Крім того, сама заява про звільнення позивача від 23.09.2024 року містить посилання на те, що у зв`язку із сімейними обставинами та попередженням про наступне вивільнення ОСОБА_1 просить скоротити йому двомісячний термін попередження про майбутнє звільнення і звільнити його з посади 25.09.2024 року.

Доказів перебування на лікарняному в день звільнення позивач не надав. Відповідно до витягу з даних листків непрацездатності, ОСОБА_1 перебував на лікарняному з 17.09.2024 по 20.09.2024 р. (а.с.107). Іншими доказами позивач не спростував дані обставини.

Таким чином, аргументи позивача що доступу до переліку вакансій у нього не було, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. В своїй заяві на звільнення позивач, серед іншого, зазначав про некомпетентність комісії, однак, не зазначив про те, що роботодавець не запропонував йому інші вакантні посади, а позивач виявив бажання звільнитись раніше, зокрема, і через сімейні обставини, а не продовжувати трудові відносини з відповідачем.

Положення п. 1 ч. 1 ст.40 КЗпП України передбачає, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі й скорочення чисельності або штату працівників.

Ухваливши рішення про вивільнення працівників, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний не пізніше, ніж за два місяці до запланованого звільнення повідомити про це особисто кожного працівника за його підписом відповідно до статті 49-2 КЗпП України.

У разі розірванні трудового договору у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України у разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, повідомляє державну службу зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

ОСОБА_1 звернувся до суду (відповідно до поштової відмітки) 28.10.2024 року з цим позовом, не погодившись із звільненням його з посади начальника Сумського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів звільнено у зв`язку зі скороченням штату працівників, фактично мотивувавши свій позов порушенням відносно нього процедури скорочення штату працівників.

Судом не оцінюється правомірність самої процедури скорочення штату працівників, а лише правомірність звільнення працівника під час такої процедури.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року, при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що процедуру звільнення ОСОБА_1 за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України порушено не було, Звільнення проведено із дотриманням норм законодавства про працю. Були вжиті всі передбачені законом заходи щодо звільнення працівника у зв`язку із скороченням штату працівників.

Відповідно до наказу про звільнення було проведено остаточний розрахунок позивачу з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку; компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки, вихідної допомоги відповідно до Колективного договору; вихідної допомоги відповідно до Порядку виплати вихідної допомоги працівникам при звільненні з Товариства.

Станом на день звільнення ОСОБА_1 , так і на день подання цього позову до суду, враховуючи підстави позову, права та інтереси позивача порушені не були. Тому суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог щодо визнання противоправним та скасування наказу № 1390/К від 25.9.2024 року про звільнення ОСОБА_1 та поновлення його на посаді, і, як наслідок, позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та судових витрат не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 317/4223/16-ц (провадження № 61-24793св18) зазначено, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Проведення заходів щодо зміни організації виробництва і праці - це виключне повноваження власника і суд не вправі обговорювати та вирішувати питання про доцільність змін в організації виробництва і праці.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З огляду на зазначене, суд доходить висновку, що відповідачем доведена законність проведення процедури звільнення ОСОБА_1 , а тому звільнення позивача є законним, внаслідок чого в задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст. 2, 7, 10-13, 18, 76-83, 258, 263, 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - відмовити за необґрунтованістю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 , м. Суми, ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», місцезнаходження: м. Київ, просп. Любомира Гузара, буд. 44, .

Повний текст рішення складений 04 липня 2025 року.

Суддя І.М. Фоменко