Справа №705/4859/18
2/705/81/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Піньковського Р.В.

при секретарі Романовій О.М.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

У С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 коштів, в обґрунтування зазначивши наступне.

У березні 2018 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу належної їй 1/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1 . З метою підтвердження дійсних намірів сторін за укладеним на майбутнє договором купівлі-продажу нерухомого майна нею 17 березня 2018 року на вимогу відповідача були передані грошові кошти в сумі 500 доларів США в якості авансу, що відображено у розписці.

На підтвердження цього, ними з відповідачем цього ж дня була написана розписка, у якій відповідач вказала, що дійсно отримала вищевказану суму коштів, а решту суми 12500 доларів США буде нею передано в період нотаріального оформлення документів щодо переходу права власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1 , що має відбутись з 20 по 25 квітня 2018 року.

Як з`ясувалося згодом, ОСОБА_2 не є власником частини будинку АДРЕСА_1 , а власником вказаної частини будинку є чоловік відповідача ОСОБА_4 , який в подальшому від продажу належної йому частини будинку на умовах, які були досягнуті між позивачем та відповідачем, формально не відмовлявся, проте наполягав на тому, щоб зазначений продаж був оформлений договором дарування, з метою не порушення переважного права купівлі інших співвласників будинку АДРЕСА_1 .

Від зазначеної пропозиції вона відмовилася, оскільки така не відповідала фактичній домовленості щодо справжніх намірів сторін за договором купівлі-продажу, а крім того, договір дарування матиме інші правові наслідки для неї. Але, як стало відомо в подальшому, вказана частина будинку уже була продана іншій особі.

Оскільки обставина, яка була підставою передачі відповідачу коштів відпала, вважає, що має право вимагати від ОСОБА_5 їх повернення.

На її особисті звернення до відповідача з пропозицією повернути отриману нею суму в розмірі 500 доларів США остання не реагує, у зв`язку з чим вона і звернулася до суду з цим позовом.

Вважає, що передана відповідачу сума є за своєю природою авансовим платежем, який згідно норм чинного законодавства підлягає поверненню.

На момент пред`явлення позову сума боргу відповідача у національній валюті України згідно розписки від 17.03.2018 складає 13945,00 грн.

Просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 , на її користь 13945,00 грн., отриманих нею на підставі розписки від 17 березня 2018 року та стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Відповідачем ОСОБА_2 до суду направлено відзив на позовну заяву про стягнення коштів, зазначаючи, що вказаний позов є безпідставним і таким, що не підлягає до задоволення, посилаючись на наступне.

Дійсно, на початку березня 2018 року між позивачем, нею та її чоловіком ОСОБА_4 була досягнута домовленість про купівлю-продаж належної їм з чоловіком частини домоволодіння АДРЕСА_1 за 13000 доларів США. У їх присутності позивач оглянула домоволодіння і її все влаштувало.

17 березня 2018 року до них приїхала позивач та привезла 500 доларів США завдатку. Оскільки у чоловіка із собою не було паспорта, то розписку про отримання завдатку, складену позивачем, підписала саме вона. Цією ж розпискою був визначений строк укладення договору та оформлення відчуження, а саме 20-25 квітня 2018 року. Цього ж дня позивачу були надані для ознайомлення документи та їх копії, необхідні для оформлення відчуження. Оскільки позивач наполягала на знятті об`яви з інтернету про продаж домоволодіння, вони уточнили чи дійсно вона має намір купувати його, позивач запевнила, що так.

Приблизно через 10 днів позивач повідомила, що не має всіх коштів для розрахунку, просила почекати і уже погодилася на оформлення відчуження шляхом договору дарування, оскільки це дешевше та простіше і не потребує притягнення співвласників та суміжників. Позивач не заперечувала проти договору дарування.

Зібравши усі документи, позивач 23 квітня 2018 року в категоричній формі відмовилася купувати частину домоволодіння будь-яким способом. Тобто вважає, що договір купівлі-продажу не був укладений з вини позивача через її односторонню відмову.

Вважає посилання позивача на ст. 635 ЦК України про попередній договір абсолютно безпідставними, оскільки такий договір не укладався, в тому числі і у письмовій формі, а надана позивачем розписка про отримання завдатку ніяк не може бути попереднім договором. Фактично вказана сума у розмірі 500 доларів США є завдатком, який у відповідності до вимог ст. ст. 570, 571 ЦК України не підлягає поверненню, якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника.

Відповідач зазначає, що розпискою був обумовлений строк укладення договору купівлі-продажу 20-25 квітня 2018 року, але він не був укладений з вини позивача, яка 23 квітня 2018 року категорично відмовилася від його укладення. Позивач попереджалась про те, що їм терміново потрібні кошти і після її відмови, частина домоволодіння 08 травня 2018 року була відчужена іншій особі.

У зв`язку із зазначеним, просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Позивачем ОСОБА_1 до суду направлено відповідь на відзив, у якому зазначила про те, що у відзиві відповідач, як аргумент у запереченні позовних вимог посилається на те, що нібито договір купівлі-продажу частини домоволодіння АДРЕСА_1 не укладався та про те, що спірна сума 500 доларів США є не авансовим платежем, а завдатком. Інших вагомих правових чи не правових аргументів сторони відповідача зазначений документ не містить.

Не погоджується з позицією щодо нібито її вини у неукладенні договору купівлі-продажу частини будинку, оскільки при домовленості у березні 2018 року між нею та ОСОБА_2 була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу належної їй, як вона вважала частини домоволодіння, у зв`язку з чим і було передано авансовий платіж у розмірі 500 доларів США та написана відповідна розписка.

Під час вивчення правовстановлюючих документів на будинок з`ясувалось, що ОСОБА_2 не є власником об`єкту купівлі-продажу, власником же є її чоловік ОСОБА_4 . При цьому, в подальшому він не відмовлявся від передачі у її власність частини належного йому будинку, але оформлена вона б мала бути як договір дарування.

Тому твердження відповідача про її вину у неукладенні з нею договору купівлі-продажу частини будинку мусять розцінюватися судом критично, оскільки вона відмовилася від укладення саме договору дарування з чоловіком відповідача, а не купівлі-продажу. Більше того, будь-яких договорів, як дарування, так і купівлі-продажу, з самою відповідачкою вона не могла укладати, оскільки остання не мала будь яких прав відносно об`єкту нерухомого майна.

Фактично ж відповідач ОСОБА_2 шляхом обману отримала від неї авансовий платіж за продаж їй об`єкту нерухомого майна, який не мала права відчужувати.

Отже, об`єктивна неможливість укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна з особою, яка не має на нього жодних прав, не може ставитись їй у вину, в якості її свідомої відмови від укладення такого договору.

Щодо твердження відповідача, що передані 500 доларів США є завдатком, то у відповідності до вимог чинного законодавства внесення завдатку, як способу забезпечення виконання зобов`язання, може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, тобто укладеного між сторонами договору, яким визначено предмет та істотні умови. Однак, договір купівлі-продажу між ними укладений не був, тобто ці кошти не можуть бути завдатком і відносяться до авансових платежів. Згідно позиції Верховного Суду аванс не має забезпечувальної функції. Якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові.

У зв`язку із зазначеним, просить суд її позов до ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила, що виявила бажання купити частину будинку АДРЕСА_1 , оговоривши умови купівлі-продажу з відповідачем та її чоловіком. У визначений ними ж строк, 25.04.2018 вони прийшли до нотаріуса з метою оформлення договору, але чоловік відповідача, саме який і виявився власником цього будинковолодіння, зазначив, що треба укласти договір дарування, з метою економії коштів та уникнення отримання згоди співвласників цього будинку, якої вони не надали. Оскільки отримувати у дарунок частину вищевказаного будинку вона не захотіла, а чоловік відповідача відмовився укладати договір купівлі-продажу, вона попросила повернути передані напередодні 500 доларів США, але вони відмовили їй, тому вона і вимушена була звернутися до суду з цим позовом, який просить задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та заперечувала проти задоволення позову. Пояснила, що з чоловіком вирішили продати частину будинку, офіційним власником якої є саме її чоловік, а позивачка виявила бажання придбати такий будинок, у зв`язку з чим погодилася сплатити завдаток у розмірі 500 доларів США. Оскільки під час зустрічі та передачі грошей у її чоловіка не було з собою особистих документів, то ці кошти взяла вона, про що написала розписку, зазначивши в ній свій паспорт. У зв`язку з тим, що чоловікові належить право на 1/3 частину будинку, то для оформлення договору купівлі-продажу необхідна згода інших співвласників, а тому для вона з чоловіком вирішили належну чоловікові частину будинку оформити даруванням, про що усно повідомили позивача без підписання будь яких домовленостей. Позивачка в усній формі погодилася на оформлення придбання нею частини будинковолодіння шляхом укладення договору дарування. Чоловік від сусідів отримав усну згоду, але позивач згодом взагалі відмовилася від придбання у будь який спосіб частини будинку. Вважає, що передані їй позивачем 500 доларів США є задатком за договором купівлі-продажу, тому не вбачає підстав для повернення цих коштів позивачу, з урахуванням, що саме з вини останньої такий договір укладений і не був. Разом з тим, підтвердила, що вона не є власником частини будинку, а кошти за його продаж отримала, як дружина власника. Позивач відмовилася від укладення договору дарування у нотаріуса, коли ними уже були підготовлені усі необхідні документи, але підтвердити такий факт можливості не має. У зв`язку із зазначеним просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що є чоловіком відповідача по справі ОСОБА_2 та підтвердив, що спірні 500 доларів США були отримані його дружиною від позивача ОСОБА_1 як завдаток за попередньо погодженим між ним та позивачкою договором купівлі-продажу належної йому 1/3 частини будинку.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що є співвласником житлового будинку АДРЕСА_1 . Пам`ятає, що у 2018 році ОСОБА_4 , який також є співвласником вказаного будинку, разом з позивачкою приїздив до неї у село, де вона в той час проживала, для отримання згоди на продаж його частки позивачці. В усній формі вона погодилася, але після цього більше ніхто з цього приводу до неї не звертався та ніяких документів з приводу продажу належної ОСОБА_4 частки будинку вона не підписувала. Зі слів ОСОБА_4 дізналась, що позивачка відмовилася від придбання частки будинку через якісь нюанси з проїздом земельною ділянкою біля будинку, тому просила повернути завдаток.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що є сином відповідача по справі. Особисто при передачі коштів присутнім не був та про це дізнався від батька у квітні 2018 року, а саме, що батьки отримали завдаток за продаж будинку. Він допомагав батькам розмістити оголошення про продаж будинку через інтернет на ОLХ. Вперше позивачка приходила в лютому 2018 року, а потім у квітні 2018 року та він особисто зустрічався з нею, оскільки мама через хворобу не змогла прийти. Позивачка на зустрічі просила повернути гроші оскільки вона відмовляється від купівлі належної батькові частини будинку з підстав того, що її не влаштовують умови об`єкту, зокрема наявність сусідів та спільного проїзду через ділянку.

Суд, вислухавши позивача, відповідача, представника відповідача, допитавши свідків та дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Так, судом встановлено, що згідно розписки, написаної власноручно позивачем по справі ОСОБА_1 17.03.2018 остання передала завдаток 500 доларів США, залишкова сума нею буде виплачена у період оформлення документів купівлі-продажу (орієнтовна дата 20-25 квітня 2018 року). На вказаній розписці вказані серія та номер паспорту громадянина України ОСОБА_1 та номери купюр, а також наявний напис відповідачки ОСОБА_2 про отримання завдатку 500 доларів США 17.03.2018 з підписом останньої та зазначенням серії та номеру її паспорту.

Згідно довідки, виданої приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Карайкозою Г.І. за вих. № 5/01-16 від 04.01.2019, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_2 , 08 травня 2018 року приватним нотаріусом Карайкозою (дошлюбне Роголь) Г.І., за реєстровим № 1285 був посвідчений договір дарування належних йому 7/25 часток у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та за реєстровим № 1286 був посвідчений договір дарування належної йому земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_1 .

Аналіз доводів сторони позивача та відповідача, висловлених ними як в письмових заявах по суті спору, так і в судовому засіданні, свідчить про те, що спір фактично зводиться до витребування 500 доларів США, які були передані позивачем відповідачу, з підстав неукладення договору купівлі-продажу будинку, який згідно вищевказаної розписки мав би бути укладеним, а відтак розгляд справи та оцінка доводів сторін, що підтверджені належними та допустимими доказами, проводиться в межах предмету доказування.

Як вказує позивач, домовленість про майбутній продаж частини будинку була досягнута між нею та відповідачем в момент написання розписки про передачу коштів як «завдатку», які фактично такими не є, оскільки були лише авансовим платежем та передані без укладення відповідного договору. На підтвердження того, що було досягнуто згоди про майбутній продаж частини будинку за 13000 доларів США, позивач посилається на розписку, написану власноручно відповідачем по справі ОСОБА_2 .

Оцінюючи надані сторонами докази в цій частині, суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами статті 571 ЦК України.

Згідно зі ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно з положеннями статей 546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами. Тобто завдаток передається після того, як був підписаний договір або одночасно з підписанням цього документа

Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 03 лютого 2021 року по справі №511/126/17 (провадження № 61-21653св19) зроблено висновок, що внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 23.07.2018 по справі №461/5297/16-ц правила ст. 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу.

Верховний Суд у постанові від 17.06.2021 року у справі №711/5065/15-ц зробив наступні висновки про те, що сума, яка названа в розписках завдатком, фактично є авансом, оскільки сторонами не дотримано умов, визначених статтею 570 ЦК України, а саме: не укладено договору купівлі-продажу, на виконання якого передано кошти. Окрім того, суд дійшов висновку, що аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, незалежно від того, з вини якої сторони не відбулося укладення договору.

У постанові від 04.08.2021 по справі №640/17086/18 Верховний Суд висловив позицію, відповідно до якої ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. Аванс не має забезпечувальної функції, якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається власникові.

Як встановлено судом, на момент передачі коштів у розмірі 500 доларів США 17.03.2018, договір купівлі-продажу ще не був укладений, тобто станом на 17.03.2018 зобов`язання між сторонами ще не виникли, а відтак передача коштів за договором завдатку не відповідає правилам завдатку та не може бути підтвердженням факту виконання зобов`язання та ціни договору.

У відповідності до вимог ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

В даному випадку договір купівлі-продажу нерухомого майна між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено не було, натомість вони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому. Жодних попередніх договорів з приводу купівлі-продажу нерухомого майна не укладали. Разом з тим, згідно наявної розписки між сторонами було досягнуто згоди щодо необхідності документального оформлення договору купівлі-продажу нерухомого майна, часу його укладення та визначена вартість майна, а також в якості авансу наперед у рахунок належного платежу за товар позивачем передані грошові кошти.

Зі змісту розписки зрозуміло лише, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було досягнуто домовленості про укладення договору купівлі-продажу, але незрозумілим є якого саме майна стосувалася укладена між ними угода, оскільки сторони в судовому засіданні запевняли, що така угода стосувалася частини житлового будинку по АДРЕСА_1 , власником якої відповідач ОСОБА_2 не є, оскільки вказану частину будинку у 2018 році було подаровано ОСОБА_4 , чоловіку відповідача.

За вказаних обставин, враховуючи вищевикладене, судом було достовірно встановлено, що передача коштів у розмірі 500 доларів США, які згідно розписки зазначені, як завдаток за договором купівлі-продажу, не може вважатися завдатком, а фактично є авансовим платежем, оскільки договір купівлі-продажу ще укладений не був. Та більше того, відповідач ОСОБА_2 не могла розпоряджатися на власний розсуд частиною житлового будинку АДРЕСА_1 , оскільки не була власником цього майна. Її ж посилання в судовому засіданні, що вона діяла, як дружина власника та розпоряджалася спільним майном подружжя, нею не доведено жодним належним та допустимим доказом.

За вказаних обставин суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 безпідставно отримала від позивачки кошти у розмірі 500 доларів США згідно розписки від 17.03.2018, а тому вони підлягають поверненню позивачу.

Згідно положень ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

За приписами ч.1 ст.1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Щодо визначення розміру коштів, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, суд зазначає наступне.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на її користь 13945,00 грн., отриманих нею на підставі розписки від 17 березня 2018 року. При цьому розмір стягуваних коштів обґрунтований наявним на момент пред`явлення позову курсом НБУ гривні до долара США, згідно якого зазначені у розписці 500 доларів США складають 13945,00 грн.

Згідно ч.1 ст.526 ЦК України Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено в договорі, чинне законодавство не містить.

Отже, у разі отримання коштів від стягувача у іноземній валюті, боржник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути стягувачу таку ж суму грошових коштів, тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана при їх передачі. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц (провадження №14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах №373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18), №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18) та №373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18), якими також зазначено про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що 17.03.2018 ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 , а остання отримала кошти в іноземній валюті в сумі 500 доларів США і на підтвердження факту отримання грошових коштів було складено письмову розписку із фіксуванням факту передачі коштів, що не заперечувалося сторонами під час розгляду справи, то відповідач має повернути кошти саме в іноземній валюті в сумі 500 доларів США.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність досліджених у справі доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими та наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача коштів, отриманих згідно розписки від 17 березня 2018 року саме в сумі 500 доларів США, що на думку суду не виходить за межі позовних вимог.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК у разі задоволення позову судові витрати, зокрема судовий збір покладається на відповідача. Оскільки позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 12.11.2018, то відповідний розмір судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 509, 526, 638, 1212, 1213 ЦК України, ст. ст. 4, 11, 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_3 ) грошові коштив сумі 500 (п`ятсот) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 20.06.2025.

Суддя: Р. В. Піньковський