Справа № 536/1640/24
Провадження № 2/536/706/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі: головуючої судді Клименко С.М.

за участю секретаря судового засідання Веремєєвої О.Р.

представника відповідача АТ «Страхова компанія «ББС Іншуранс» за угодою адвоката Голяр І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Кременчуці в режимі відео конференції за допомогою підсистеми ВКЗ справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС Іншуранс» про відшкодування шкоди заподіяної смертю потерпілого

ВСТАНОВИВ:

Представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвокат Р. Лабик звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС Іншуранс» про відшкодування шкоди заподіяної смертю потерпілого, де просив суд стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС Іншуранс» на користь ОСОБА_1 110 100 грн страхового відшкодування шкоди пов`язаної з втратою годувальника в межах ліміту страхової суми та з Акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС Іншуранс» на користь ОСОБА_2 110 100 грн страхового відшкодування шкоди пов`язаної з втратою годувальника в межах ліміту страхової суми.

В обґрунтування позовних вимог посилається, що 04.12.2023 о 18 год 20 хв в с.Майбородівка на вул.Центральній Кременчуцького району Полтавської області керуючи автобусом марки ПАЗ моделі 3205 реєстраційний номер НОМЕР_1 водій ОСОБА_3 допустив переїзд правими колесами автобуса пішохода ОСОБА_4 , який знаходився в положенні лежачи на проїзній частині дороги, в результаті чого пішохід ОСОБА_4 отримав смертельні тілесні ушкодження та загинув на місці пригоди та за цим фактом було порушено кримінальне провадження внесене до ЄРДР №0000807 за ч.2 ст286 КК України. Згідно постанови старшого слідчого від 29.12.2023 кримінальне провадження №0000807 розпочате 04.12.2023 щодо дорожньо-транспортної пригоди за участю водія ОСОБА_3 та пішохода ОСОБА_5 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Посилаючись на положення ч.2,5 ст.1187 ЦК України вважає, що від вищевказаного зіткнення та наслідків від нього у вигляді загибелі ОСОБА_4 його близьким родичам, а саме: батькові ОСОБА_1 та матері ОСОБА_2 будо завдано матеріальної шкоди у зв`язку з чим у них виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача у такому розмірі та з таких підстав.

Так, станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу приміського автобуса марки ПАЗ моделі 3205 реєстраційний номер НОМЕР_1 внаслідок якого загинув ОСОБА_4 була застрахована у Страхова компанія «ББС Іншуранс» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №215388265.

Вказує, що керуючись положеннями ст.22, ч.1 ст.35 Закону України №1961-IV позивачі повідомили відповідача про настання страхового випадку та подали заяви про виплату страхового відшкодування: ОСОБА_1 1/2 ч. моральної шкоди в сумі 40 200 грн та 120 600 грн в рахунок відшкодування шкоди заподіяної втратою годувальника, ОСОБА_2 1/2 ч. моральної шкоди в сумі 40 200 грн та 120 600 в рахунок відшкодування шкоди заподіяної втратою годувальника та 19 400 в рахунок відшкодування витрат на поховання понесених братом ОСОБА_6 . 29.05.2024 відповідач виплатив позивачам страхове відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання, а по втраті годувальника незаконно відмовив.

Вважає, посилаючись на положення ст.1200 ЦК України, що позивачі, як батьки потерпілого ОСОБА_7 , які до війни проживали разом з ним в АДРЕСА_1 , є пенсіонерами за віком, тобто непрацездатними особами, є особами, які мають право на відшкодування шкоди в зв`язку з загибеллю сина, оскільки на день його смерті були на його утриманнні та мали право на одержання від нього утриманння, розмір якого становить 110 100 грн кожному, виходячи із ліміту відповідальності відповідача, розмір якого 320 000 грн на одного потерпілого відповідно до Постанови правління Національного банку України від 30.05.2022 №109 «Про розміри стахових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та з положень п.27.2 ст.27 Закону №1961-IV від 01.07.2004, що мінімально гарантований розмір страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника становитиме 241 200 грн (не менше 36 мінімальних зарплат: 6700 грн х 36) в рівних частках по 120 600 грн, враховуючи вже виплаче страхове відшкодування: по 40 200 грн кожному моральної шкоди та 19 400 грн витрат на поховання.

Представник відповідача Акціонерне товариство «Страхова компанія ББС Іншуранс» за угодою адвокат Голяр І.С. надав суду відзив на позов, де в задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі, і зменшити розмір витрат на правничу допомогу позивачів на 90%.

В обґрунтування своєї позиції посилається, що 27.06.2023 відповідач уклав поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-215388256 за яким забезпеченим транспортним засобом є автомобіль ПАЗ державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Посилаючись на положення п.35.1, 35.2 ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказує, що у страховика обов`язок сплатити страхове відшкодування виникає на підставі договірних зобов`язань, а не з зобов`язання, яке виникає внаслідок заподіяння шкоди, що не є тотожним та має інший порядок визначення. 04.12.2023 настала смерть сина позивачів ОСОБА_4 та ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачі звернулися до відповідача з заявами про виплату страхового відшкодування і відповідачем прийнято рішення і виплачено страхове відшкодування та витрати на поховання і моральну шкоду в сумі 99 800 грн. Позивачі з заявою про страхове відшкодування не надали відповідачу документів, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, доказів про розмір пенсій, які вони отримували та докази щодо розміру доходів померлого ОСОБА_4 .

Зазначає, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі, позивачі довели тільки одну -їх непрацездатність та не довели потребу в матеріальний допомозі та вказує, що для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць. Оскільки прожитковий мінімум на 01 січня 2023 року становив 2093 грн, а пенсії позивачі отримували по 2760 грн кожен, що є більшим за розмір прожиткового мінімуму, то вони не мали права на утримання від свого сина ОСОБА_4 .

Вважає позовні вимоги неаргументованими та незаконними та такими, що не підлягають задоволенню.

Також вважає, що витрати на правничу допомогу є необґрунтованими, їх розмір не є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом витраченим на виконання робіт, обсягом наданих послуг та виконаних робіт, справа не є складною, не надано детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом.

В судове засідання позивачі не з`явились, їх уповноважений представник адвокат Лабик Р.Р надав суду заяву, де просив розглянути справу у його та позивачів відсутність, позов підтримує та просить задовольнити з підстав та обставин викладених в позові.

Представник відповідача АТ «Страхова компанія «ББС Іншуранс» адвокат Голяр І.С. в судовому засіданні позов не визнав та в його задоволенні просив відмовити, про обставини та підстави пояснив так як це викладено у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення уповноваженого представника відповідача, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на викладене, суд розглянув справу в межах позовних вимог та за наявними в ній доказами, які надані сторонами.

Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення

повинно базуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 04.12.2023 близько 18 го 20 хв в с.Майбородівка вул.Центральна Кременчуцького району Полтавської області зі сторони с.Погреби Кременчуцького району Полтавської області в напрямку м.Кременчук рухався приміський рейсовий автобус марки ПАЗ моделі 3205 реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 , який допустив переїзд правими колесами автобуса пішохода ОСОБА_4 , який знаходився в положенні лежачи на проїзній частині дороги обернений спиною в напрямку руху транспорту поперек проїзної частини дороги перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння поблизу будинку АДРЕСА_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, від яких помер.

Факт смерті ОСОБА_4 підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданим 05.12.2023 Департаментом «Центр надання адміністративних послуг» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, актовий запис № 2126.

За фактом даної дорожньо-транспортної пригоди зі смертю потерпілого відповідні відомості ГУНП в Полтавській області було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.12.2023 за №0000807 з правовою кваліфікацією за ч.2 ст.286 КК України.

Кримінальне провадження №0000807 від 04.12.2023 щодо дорожньо-транспортної пригоди за участі водія ОСОБА_3 та пішохода ОСОБА_4 за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України закрито в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення відповідно до постанови старшого слідчого в ОВС СУ ГУ НП в Полтавській області від 29.12.2023.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність за спричинення шкоди життю, здоров`ю та майну третіх осіб водія автобуса марки ПАЗ моделі 3205 реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована у АТ «Страхова компанія «ББС Іншуранс» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №215388265 діючим станом на 04.12 2023.

Позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є батьком і матір`ю потерпілого ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_4 серія НОМЕР_3 , актовий запис №4, виданим 02.03.1993 Майбородівською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області.

Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Цивільним кодексом України.

15.04.2024 позивачі через свого представника повідомили відповідача АТ «Страхова компанія «ББС Іншуранс» про настання страхового випадку та звернулися із заявами про виплату страхового відшкодування, яке становить моральну шкоду, шкоду заподіяну втратою годувальника, витрати на поховання потерпілого понесені його братом ОСОБА_6 29.04.2024 відповідачем сплачено позивачам страхове відшкодування в частині відшкодування моральної шкоди по 40 200 грн кожному та 19 400 грн витрат на поховання ОСОБА_6 . У виплаті страхового відшкодування позивачам по втраті годувальника відмовлено, запропоновано надати додаткові документи, а саме: довідку про підтвердження факту перебування позивачів на утримання потерпілого на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 від органу місцевого самоврядування. Позивачі таких додаткових документів відповідачу не надали, і не дали їх суду.

В оцінці наявності підстав для відшкодування АТ «Страхова компанія «ББС Іншуранс», завданої смертю потерпілого, суд застосовує системний аналіз норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ЦК України та СК України.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті.

Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Зазначена стаття СК України не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц, під час встановлення того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Судом встановлено, що позивачі є непрацездатними особами, отримують пенсію за віком в розмірі на день смерті ОСОБА_4 , їх сина, по 2760 грн кожен, що підтверджується довідками Пенсійного фонду України від 02.05.2024, яка перевищує прожитковий мінімум, який становить згідно ст.7 закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» для осіб, які втратили працездатність з 01 січня 2023 року 2093 грн.

Однак, відповідач відмовив позивачам в виплаті страхового відшкодування як непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання не в цих підстав, а в зв`язку з неподанням документів, які б свідчили про їх потребу в матеріальній допомозі і що померлий як син їм її надавав.

Позивачі посилаються на довідку Майбородівської сільської ради, що на день смерті ОСОБА_4 і вони зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_1 , як на доказ перебування на утриманні.

Але як слідує з мотивувальної частини постанови старшого слідчого в ОВС СУ ГУ НП в Полтавській області від 29.12.2023, під час досудового розслідування за фактом даної ДТП кримінального провадження було встановлена, що позивачі, батьки ОСОБА_4 на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 проживали за межами України, де і перебувають до теперішнього часу та не бажали бути по справі потерпілими, сам потерпілий вів аморальний образ життя, зловживав спиртними напоями, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, не працював, був визнаний інвалідом в зв`язку з сердечної недостатністю.

Отже, позивачі не перебували на утриманні потерпілого він їм його не надавав і не мав такої можливості. Документів про його доходи позивачі не надали, як відповідачу, так і суду.

Аналізуючи зазначені норми права та встановлені в судовому засіданні обставини підтверджені належними та допустимими доказами в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачами не доведено належними та допустимими доказами як потребу у матеріальній допомозі, передбачену положеннями статті 202 СК України, так і те, що їх син ОСОБА_4 надавав їм таку допомогу, яка була основним і постійним джерелом їх існування.

З огляду за викладене суд в задоволенні позову відмовляє.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, то суд відмовляє позивачам і в стягненні з відповідача понесених ними судових витрат по справі.

Позивачі при зверненні до суду не сплачували судовий збір посилаючись на положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», що вони звертаються з позовом про відшкодування шкоди заподіяної смертю фізичної особи, тому при постановленні рішення, враховуючи, що їм в задоволенні позову відмовлено, суд стягує судовий збір з них в дохід держави по 1 101 (одна тисяча сто одна) грн. з кожного.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Керуючись статтями 141, 244, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в позові до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС Іншуранс» про відшкодування шкоди заподіяної смертю потерпілого.

Стягнути з ОСОБА_1 на рахунок держави судовий збір в сумі 1 101 (одна тисяча сто одна) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на рахунок держави судовий збір в сумі 1 101 (одна тисяча сто одна) грн.

На рішення суду учасниками справи може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

У разі оголошення вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяС. М. Клименко

Повний текст рішення складено 27.06.2025.