Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/2850/24
Провадження № 2/945/612/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі

головуючої судді Павленко І.В.,

за участю секретаря судового засідання Сербиної К.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Михайленко О.В.,

представника третьої особи начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Мельничак О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі судових засідань в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, Служба у справах дітей Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

09.12.2024 ОСОБА_1 через свого представника Михайленко Олександра Васильовича звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , про визначення місця проживання неповнолітньої дитини з батьком, а також просив встановити факт, що позивач самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24 липня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_2 . За час перебування у шлюбі у позивача та відповідача народилися діти: син ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 . В січні 2024 року між позивачем та відповідачем було прийнято рішення, що син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , буде проживати з позивачем, а донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , буде проживати з відповідачем, та участь в утриманні дітей будуть приймати разом. Починаючи з березня 2024 року по теперішній час, відповідач участі в утриманні сина ОСОБА_6 не приймає, та діти позивача перебувають на повному його утриманні. У зв`язку з чим просить суд визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 та встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без участі матері.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 25 грудня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, залучено до участі у справі в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки та піклування Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області та службу у справах дітей Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області. Органу опіки та піклування Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області доручено надати висновок щодо предмету спору.

25 березня 2025 року на електронну адресу суду надійшло клопотання служби у справах дітей Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області з долученим висновком про недоцільність визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком та встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, затвердженим рішенням виконавчого комітету Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 20.03.2025 (не підписано ЕЦП), оригінал надійшов засобами поштового зв`язку 14.04.2025.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27.03.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив, що з ОСОБА_2 вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак з січня 2024 за спільним рішенням проживають окремо. Позивач проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Цей будинок був придбаний подружжям під час шлюбу та оформлений на дружину. Дружина проживає та зареєстрована у будинку батьків, по АДРЕСА_2 . До війни в цьому будинку проживала вся їх родина, поки не був придбаний власний будинок і вони до нього не переїхали. За спільним рішенням старший син наразі проживає з батьком, а молодша донька проживає з мамою. Позивач є військовослужбовцем з 2022 року, проходить службу в тиловій в/ч, і коли з січня 2024 подружжя вирішило проживати окремо, за дитиною - ОСОБА_6 , під час відсутності батька, доглядає мати позивача ОСОБА_9 , яка з ним проживає. Позивач надає дружині матеріальну допомогу, оскільки вона не працює, знаходиться у декретній відпустці. Встановлення факту необхідно для звільнення з військово служби, щоб мати змогу бути з дитиною. Вважав недоцільним з`ясування думки дитини з порушеного питання в судовому засіданні.

Представник позивача адвокат Михайленко О.В. у судовому засіданні пояснив, що з висновком про недоцільність визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком та встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини вони не погоджуються. Позивач не приховує, що рішення суду йому необхідно для звільнення з військової служби, а відтак нотаріально посвідчений договір щодо здійснення батьківських прав не вирішить вказаного питання. Хоча позивач проходить службу в тиловій частині, однак за місцем служби він часто буває в тривалих відрядження, що заважає йому проводити час з сином кожного дня. Суть висновку органу опіки та піклування зводиться до того, що спір між подружжям відсутній, але це не є обґрунтованим аргументом, оскільки на засіданні комісії позивач вказував мету, з якою йому необхідно отримати саме рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини. Позивач навіть не знав, що у день, коли комісія обстежувала умови проживання дитини його дружина буде в нього дома, мати йому про це не сказала. За такого, висновки органу опіки та піклування, що дружина та дочка проживають за адресою позивача не відповідають дійсності.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, 12.05.2025 подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Начальник служби у справах дітей виконавчого комітету Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Мельничак О.Б. в судовому засіданні пояснила, що при проведенні обстеження ними було встановлено, що подружжя за взаємною згодою з січня 2024 прийняло рішення, що дочка буде проживати з матір`ю, а син з батьком. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. При цьому між подружжям відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини, отже вони могли укласти договір, відповідно до ст. 157 СК України. Службою у справах дітей не отримувалось повідомлень щодо неналежного виконання матір`ю дітей, ОСОБА_2 , батьківських обов`язків. На момент обстеження умов проживання дитини, батька (позивача) дома не було, вдома знаходилась його дружина ( ОСОБА_2 ) разом з дітьми. ОСОБА_2 повідомила, що її чоловік, ОСОБА_1 перебуває у відрядженні, у зв`язку з проходженням військової служби, і вона тимчасово доглядає за дитиною на прохання чоловіка. Також ОСОБА_2 зазначила, що вона активно приймає участь у вихованні обох дітей. Враховуючи таку ситуацію в комісії з питань захисту прав дитини було враження, що відсутні ознаки самостійного та постійного виховання ОСОБА_1 дитини, в тому числі тому, що батько з 2022 року по теперішній час проходить військову службу і особисто не може самостійно здійснювати виховання дитини. Вихованням займається дружина ОСОБА_2 або його мати ОСОБА_9 . Крім того, ОСОБА_2 вказала, що відносини в родині дружні та адекватні.

Суд, заслухавши позивача та його представника, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, встановив таке.

Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 24.07.2016, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24.07.2015.

Від шлюбу мають сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 12.01.2016 та дочку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 07.06.2023.

Як вбачається із довідки виконавчого комітету Веснянської сільської ради від 25.09.2024 № 357, ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з акту обстеження умов проживання № 58 від 15.11.2024 малолітньої дитини ОСОБА_6 , складеного начальником служби у справах дітей виконавчого комітету Веснянської сільської ради Мельничак О.Б., спеціалістом служби у справах дітей Чорною О.В. та поліцейським офіцером громади сектору взаємодії з громадами відділу превенції Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області Орловим В.В., сім?я проживає у власному будинку з сучасним ремонтом та комунальними зручностями. В будинку чисто, тепло, кімнати умебльовані сучасними меблями, в користуванні є сучасна побутова техніка, санітарно-гігієнічний стан будинку задовільний. Продуктами харчування сім?я забезпечена в повному обсязі. Присадибна ділянка використовується за призначенням. Дохід сім?ї стабільний, є все необхідне. Для виховання та розвитку дитини відведено окрему кімнату, яка облаштована всім необхідним для проживання та навчання. Одягом, взуттям дитина забезпечена. За цією адресою: АДРЕСА_1 проживають та мають постійне місце реєстрації ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 (мати позивача).

Як вбачається з довідки про доходи № 236 від 02.10.2024, виданої в/ч НОМЕР_4 сержанту з матеріального забезпечення ОСОБА_1 , за період з квітня 2024 по вересень 2024 позивачу нараховано 214542,88 грн доходу.

Відповідно до ч. 4-6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Так, рішенням виконавчого комітету Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 20.03.2025 № 61 затверджено висновок про недоцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком та встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої дитини.

Як вбачається з висновку органу опіки та піклування, встановлено, що 24.07.2015 року між подружжям був укладений шлюб. За час перебування у шлюбі в подружжя народилися діти: син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Починаючи з січня 2024 року по теперішній час між подружжям відсутні взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов?язки. Хоча сімейні відносини між сторонами не склалися, вони так і не розлучилися.

Згідно матеріалів справи з?ясовано, що в січні 2024 року між подружжям було прийнято рішення, що син, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 буде проживати з батьком, а донька, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - з матір?ю. Участь в утриманні дітей будуть приймати разом.

ОСОБА_1 з 2022 року по теперішній час проходить військову службу в Збройних Силах України, займає посаду - сержант з матеріального забезпечення. Має постійний дохід.

Відповідно обстеження умов проживання від 26.02.2025 № 16 за адресою: АДРЕСА_1 службою у справах дітей спільно з поліцейським офіцером громади встановлено, що громадянина ОСОБА_1 на момент відвідування вдома не було, зі слів дружини, ОСОБА_2 чоловік знаходиться у відрядженні від військової частини Національної гвардії України. Будинок належить на праві власності ОСОБА_2 . Будинок зі зручностями, з сучасним ремонтом та побутовою технікою. Кімнати умебльовані сучасними меблями. Санітарно-гігієнічні умови проживання задовільні. Для сина ОСОБА_6 відведено окрему кімнату, в якій є все необхідне для проживання та навчання. Дочка ОСОБА_7 - розділяє кімнату з батьками, але є окреме спальне місце. Діти забезпечені одягом та взуттям відповідно віку та сезону. ОСОБА_6 навчається в Зеленоярському ліцеї з початковою школою та гімназією Веснянської сільської ради, в 3 класі. Зі слів ОСОБА_2 стосунки в сім?ї дружні, адекватні.

Стосовно матері дитини - ОСОБА_2 , відомо, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Однак, обстежити умови проживання за вищевказаною адресою не представилось можливим, оскільки під час відвідування батька дитини ОСОБА_1 , матір дитини ОСОБА_2 знаходилася у нього вдома.

При спілкуванні з ОСОБА_2 стало відомо, що вона на прохання чоловіка доглядає за сином, у зв?язку з тим, що він перебуває у відрядженні. А тому, тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Також з?ясовано, що ОСОБА_6 любить маму, вони постійно підтримують зв?язок, мати цікавиться життям сина, навчанням та здоров?ям.

Даних про те, що мати ОСОБА_2 , неналежним чином виконує свої батьківські обов?язки, своєю поведінкою може завдати шкоди здоров?ю та розвитку дитини не має.

Оскільки комісією з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Веснянської сільської ради встановлено, що між батьками немає спору щодо місця проживання дитини, малолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із батьком ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , заперечень щодо місця проживання дитини мати ОСОБА_2 не заявила, орган опіки та піклування вважає, що відсутні підстави для визначення місця проживання дитини з батьком та встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої дитини.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ч. 4, 5 ст. 19, ст. 157, 160, 161 Сімейного кодексу України, п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов?язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов?язаної із захистом прав дитини» (зі змінами), орган опіки та піклування вважає, що недоцільно визначити місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 та встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої дитини.

Суд погоджується з висновком органу опіки та піклування, вважає, що він обґрунтований і відповідає інтересам дитини.

Так, статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

З настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються відповідними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або у певному обсязі припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один з батьків самостійно їх виконує (пункти 73-74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22).

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України невідчужуваність сімейних обов`язків свідчить про неможливість повної відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Звертаючись до суду позивач просив суд встановити факт самостійного виховання та утримання ним неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Метою встановлення факту є звільнення з військової служби через сімейні обставини на таких підставах: коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду. Також в позові зазначено таке: «позивач немає іншої можливості підтвердити той факт, що він самостійно утримує та виховує дитину віком до 18 років, яка проживає разом з ним. Позивач з 2022 року по теперішній час проходить військову службу в лавах ЗСУ під час мобілізації та оскільки крім позивача ніхто не може утримувати та виховувати його дитину, йому потрібно звільнитись з Збройних сил України».

Проте дослідивши обставини справи та вивчивши надані документи, суд переконався, що вказані твердження не відповідають дійсності.

Неможливо констатувати факт самостійного виховання та утримання позивачем неповнолітнього сина, оскільки такий факт не підтверджено належними та достатніми доказами.

Більш того, як вбачається з висновку органу опіки та піклування, і як підтвердив позивач у судовому засіданні, він проходить службу у ЗСУ, часто буває у тривалих відрядження, де з ним відсутній зв`язок і на час його відсутності його мати або відповідачка, мати дітей, здійснює їх виховання. Під час обстеження умов проживання батька дитини вдома не було і було зафіксовано, що фактичний догляд за дітьми здійснює ОСОБА_2 . Позивач та його двоє дітей зареєстровані та проживають в будинку, що належить відповідачці на праві власності. Сам факт реєстрації позивачки за іншою адресою взагалі не підтверджує, що позивач та відповідач проживають окремо.

Доведення факту самостійного виховання дитини батьком пов`язане з встановленням обставин щодо невиконання матір`ю батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним з батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного), що безумовно у цій справи не встановлено. Більш того, відповідачка ОСОБА_2 зазначила при проведенні обстеження умов проживання, що вона активно приймає участь у вихованні обох дітей.

Що стосується знаходження дітей позивача на його утриманні, то як вбачається з наявної інформації, дочці позивача ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на час розгляду справи виповнилось два роки, що означає, що відповідно до вимог СК України, і дружина позивача, і його діти в силу закону мають ним утримуватись, що він має змогу робити завдяки доходу, що отримує за місцем служби. При цьому суд констатує, що фактично позивачем не надано доказів самостійного утримання неповнолітньої дитини.

Щодо вимоги про визначення місця проживання дитини, то відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Як вже зазначалось, з 2022 року ОСОБА_1 проходить військову службу в Збройних Силах України і як було встановлено органом опіки та піклування, і як підтвердив позивач, доглядом за ОСОБА_6 та його вихованням на період відсутності позивача займається або мати позивача, ОСОБА_9 , 1964 р.н., або їх мати ОСОБА_2 . Отже, за відсутності у позивача можливості здійснювати догляд за дитиною в період проходження служби, за наявності у дитини матері, яка займається його вихованням та здійснює догляд за ним, про що нею було заявлено представнику служби у справах дітей, визначення місця проживання малолітньої дитини разом з позивачем не відповідає інтересам дитини.

Крім того, як зазначено в позовній заяві, в січні 2024 між позивачем та відповідачем було прийнято рішення, що син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 буде проживати з позивачем, що свідчить про відсутність спору.

Представник позивача посилається на те, що відсутність спору в даному випадку не має значення, оскільки рішення суду необхідно позивачу для отримання звільнення з військової служби.

Однак, судом не встановлено ознак «самостійного» виховання ОСОБА_1 малолітнього сина ОСОБА_6 і визначення місця проживання дитини з позивачем, враховуючи проходження ним військової служби та неможливість фактично здійснювати виховання та догляд за сином, не відповідає інтересам дитини.

Крім того, системний аналіз положень СК України, Закону України «Про охорону дитинства» та Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» свідчить, що передбачене підпунктом «г» пункту 2 частини 4 та частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, під час дії воєнного стану, у зв`язку з наявністю дитини (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України - стосується військовозобов`язаних, які є одинокими батьками (одинока матір/одинокий батько), оскільки застосування такого заходу покликане з метою недопущення залишення без батьківського нагляду (опіки та піклування) неповнолітніх дітей.

А тому до категорії чоловіків, які самостійно виховують та утримують дитину (дітей) віком до 18 років відносяться чоловіки, які є батьками дитини (дітей) відповідного віку і виховують дитину, яка позбавлена можливості материнського виховання. Це стосується випадків, коли мати дитини померла, безвісно відсутня, позбавлена батьківських прав щодо дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків або не здатна їх виконувати в силу об`єктивних обставин тощо.

Суд звертає увагу на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (№ 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, №250, ст.35-36, п.90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції (995-004) не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 07 серпня 1996 року, п.78).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Ураховуючи те, що позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів необхідності визначення місця проживання малолітньої дитини із ним саме в інтересах дитини, а також доказів самостійного виховання та утримання дитини, врахувавши інтереси малолітньої дитини, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог та відсутність підстав для задоволення позову. Також позивачем не доведено, що на час звернення до суду батька з позовом про визначення місця проживання дитини разом із ним, яка фактично проживає за місцем реєстрації та проживання позивача, порушені права позивача.

Суд звертає увагу також і на те, що висловлення матір`ю добровільної згоди на проживання дитини з батьком, свідчить про те, що сторони між собою дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, а тому задоволення позову про визначення місця проживання дитини з батьком не призведе до виникнення бажаних позивачем наслідків, оскільки такі вже досягнуті сторонами з урахуванням їх домовленості між собою.

Керуючись ст. 51 Конституції України, ст. 19, 160, 161 СК України, ст. 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини з батьком та встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком неповнолітнього сина без участі матері - відмовити повністю.

Судові витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;

Треті особи: Веснянська сільська рада Миколаївського району Миколаївської області, як орган опіки та піклування, Служба у справах дітей Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, , адреса: Миколаївська область, Миколаївський район, с-ще Весняне, вул. Центральна, буд. 6.

Дата складення повного судового рішення - 26.06.2025.

Суддя І.В. Павленко