Справа №:755/2442/25
Провадження №: 2-о/755/186/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" червня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Онопрійчук Д.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління пенсійного фонду України в Миколаївській області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

Заявниця, ОСОБА_1 , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва, із заявою, в якій просить суд: встановити факт належності правовстановлюючого документу - трудової книжки серії НОМЕР_1 від 07.12.1977 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Свої вимоги заявниця обґрунтовує тим, що 19.08.2024 вона звернулась до відділу обслуговування громадян № 4 (сервісного центру) Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком. Станом на день звернення вік заявника становив 63 роки 01 місяць. За принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області та прийнято рішення № 97 від 26.08.2024, яким заявнику було відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Так, згідно вказаного рішення страховий стаж особи становить 11 років 0 місяців 13 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу не зараховано періоди: роботи протягом вересня 1977 року - вересня 2001 року, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 07.12.1977, яку не прийнято до уваги при обчисленні страхового стажу, оскільки зазначено ім`я російською мовою « ОСОБА_2 », що не відповідає паспортним даним заявниці « ОСОБА_2 », крім того, за період роботи з 01.09.1977 по 23.07.1983 відсутні підстави внесення запису про звільнення. Наявний запис про прийняття з 01.07.2004, запис про звільнення відсутній, в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про нарахування доходу та сплату страхових внесків догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки в свідоцтві про народження дитини зазначено ім`я матері російською мовою « ОСОБА_2 ». До страхового стажу зараховано періоди: догляду непрацюючої матері за дітьми ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до досягнення ними 3-річного віку за даними довідки від 15.08.2024 № 72 та роботи за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб. На підставі вищевикладеного ГУ ПФУ в Миколаївській області прийшло до висновку про відсутність права у заявника на призначення пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 21 рік.

Як вбачається з трудової книжки НОМЕР_1 в графі «Фамилия» зазначено « ОСОБА_3 », в графі « Имя » зазначено « ОСОБА_2 » в графі «Отчество» зазначено « ОСОБА_5 ».

Як вбачається зі свідоцтва про народження Заявника НОМЕР_3 від 28.07.1961, її ПІБ зазначено російською мовою « ОСОБА_6 ».

Натомість на тильній стороні обкладинки трудової книжки вказано « ОСОБА_6 изменила фамилию на ОСОБА_7 на основании свидетельства о браке НОМЕР_4 от 29.02.1981 г., выданного Центральным двором бракосочетаний г. Киева и паспорта НОМЕР_5 , выданного ОВД Днепровского района г. Киева. Пр 38/к от 29.04.1981 г.». Даний запис зроблений спеціалістом відділу кадрів Київського центрального телеграфу.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_6 від 25.11.1982, в графі «гражданкой» зазначено російською мовою « ОСОБА_7 » та після розірвання шлюбу заявнику було присвоєно прізвище « ОСОБА_8 ».

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_7 від 12.07.2002, в графі «громадянкою» зазначено « ОСОБА_9 » та після розірвання шлюбу заявнику було присвоєно прізвище « ОСОБА_8 ».

З метою надання інформації стосовно ОСОБА_1 щодо її роботи на підприємстві «Київський центральний телеграф», до АТ «Укртелеком» було здійснено адвокатський запит, на який було отримано відповідь № 51-вих-80СЗ 10-2024 від 31.12.2024, в якій надано запитувані копії документів.

Відповідно до особистої картки заявника в графі «имя» зазначено « ОСОБА_2 ».

В Наказі «Київський центральний телеграф» № 99/к від 30.09.1977 ПІБ заявника було зазначено російською мовою « ОСОБА_6 », ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У Наказах «Київський центральний телеграф» № 64/К від 12.07.1978 «О присвоении квалификации выпускникам ГПТУ-2», № 48/к від 06.04.1979 «О приеме на работу, увольнении, повышении в классах, командировках и других текущих вопросах», № 125/к від 17.07.1980 «Об увольнении, повышении квалификации, отпусках, поощрении» зазначено ПІБ заявника (дівоче прізвище) - « ОСОБА_6 », ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином ГУ ПФУ в Миколаївській області було відмовлено у нарахуванні пенсії за віком, оскільки при заповненні трудової книжки відділом кадрів «Київського центрального телеграфу» було допущено помилку в написанні імені заявника - « ОСОБА_2 », незважаючи на те, що в цій же трудовій книжці зазначено вірне написання імені « ОСОБА_2 ».

Відповідно до довідки № 72 від 15.08.2024, виданої Дошкільним навчальним закладом № 444, ОСОБА_1 працювала в дитячій дошкільній установі ясла-садок № 444 нянею з 01.08.1983, запис № 6 (наказ № 39 від 25.07.1983). Запис № 7 від 01.09.1987 - посада няні змінено на посаду помічника вихователя (наказ № 67 від 31.08.1987). Запис № 8 від 11.01.1988 звільнена порядком переведення в середню школу № 258 (наказ № 13п2 від 06.01.1988). За час роботи у відпустці без збереження заробітної плати не перебувала.

Відповідно до довідки Гімназії № 258 Дніпровського району міста Києва № 01-18/273 від 21.08.2024 ОСОБА_1 працювала в загальноосвітній середній школі № 258 з 11.01.1988 (наказ № 49 параграф 4 від 13.01.1988) на посаді технічного працівника, з 23.02.1988 по 20.01.1993 працювала заступником директора з господарської частини (наказ № 55 від 19.02.1988), звільнена з роботи технічного працівника 22.11.1993 (наказ № 60 параграф 4 від 15.11.1993).

Таким чином вищевказані відомості повністю співпадають із зазначеними записами в трудовій книжці НОМЕР_1 , що свідчить про належність трудової книжки заявнику.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.03.2025 відкрито провадження у цій справі, яку призначено до розгляду у порядку окремого провадження, призначено судове засідання.

02.06.2025 до суду надійшли письмові пояснення представника заінтересованої особи - Головного управління пенсійного фонду України в Миколаївській області, та заява про розгляд справи у відсутність представника Управління.

05.06.2025 до суду надійшло клопотання представника заявника про долучення доказів до справи та розгляд справи у відсутність заявника та її представника.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін.

Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, доходить наступного.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якому розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» із змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася « ОСОБА_6 » (рос.мовою).

У зв`язку із укладенням шлюбу з « ОСОБА_10 » (рос.мовою), змінила прізвище на « ОСОБА_3 », даний шлюб було розірвано 25.11.1982, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_6 . Прізвище дружини після розірвання шлюбу « ОСОБА_3 » (рос.мовою).

23.02.1995 ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_11 , та змінила прізвище на ОСОБА_12 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_8 .

12.07.2002 шлюб між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 розірвано, прізвище дружини після розірвання шлюбу ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_9 .

06.08.2002 ОСОБА_1 отримала паспорт громадянина України серії НОМЕР_10 .

Згідно відомостей трудової книжки серії НОМЕР_1 , сторінка 1 якої заповнена російською мовою, остання належить ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_1 (рос.мова).

Також на титульній сторінці вказаної трудової книжки містяться записи:

1. Російською мовою « ОСОБА_6 изменила фамилию на ОСОБА_7 на основании свидетельства о браке НОМЕР_11 от 29.02.1981 г. выданого Центральным Дворцом бракосочетаний г.Киева и паспорта НОМЕР_12 выданого ОВД Днепровского р-на г.Киева. Пр.38/к от 29.04.1981 г. Ст. инспектор о/к ОСОБА_14 »;

2. «Прізвище ОСОБА_1 змінила на ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про одруження НОМЕР_8 , складеного відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського району м. Києва»;

3. «Прізвище ОСОБА_9 змінене на ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_9 від 12.07.2002, виданого відділом реєстрації актів громадського стану Дніпровського районного управління Юстиції в м. Києві».

За записам у вказаній трудовій книжці (російською мовою), містяться наступні відомості:

01: «01.09.1977 Зачислена в апаратный цех подсобным работником на 50% рабочего времени как учащаяся ГПТУ №2, Пр№99/к от 30.09.1977г.»;

02: «12.07.1978 По окончанию ГПТУ-2, присвоена квалификация телергафиста СТА-2М третьего класса аппаратного цеха, Пр 64/к 12.07.1978;

03: «05.04.1979 Установлена квалификация телеграфистки СТА-2М второго класса аппаратного цеха, Пр.№48/к от 06.04.1979г»;

04: «17.07.1980 Присвоена квалификация телеграфистки первого класса аппаратного цеха. Пр №125/к от 17.07.1980 г»;

05: «23.07.1983 Уволена по собственному желанию согласно ст. 38 КЗОТ УССР».

АТ «Укртелеком» надана відповідь та копії документів з особової справи ОСОБА_1 та копії наказів, які підтверджують внесені у трудову книжку серії НОМЕР_1 записів за №№ 01-05.

За записам у вказаній трудовій книжці (російською мовою), містяться наступні відомості:

06: «01.08.1983 Десткое учереждение 444 принята на должность няни. Пр №39 от 25.07.1983»;

07: «01.09.1987 Должность няни переименована на должность помощника воспитателя. Пр 583 от 30.06.87 г.по районо, Пр №67 от 31.08.87 по д/у»;

08: «11.01.1988 Уволена порядком перевода в среднюю школу №258 Днепровского р-не. Пр №13п2 от 6.01.88».

Дошкільним навчальним закладом №444 Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації надана довідка, яка видана ОСОБА_1 в підтвердження внесених у трудову книжку серії НОМЕР_1 записів за №№ 6-8, щодо її працевлаштування в дитячий дошкільній установі ясла-садок №444 у період з 01.08.1983 по 11.01.1988.

За записам у вказаній трудовій книжці (російською мовою), містяться наступні відомості:

9: «11.01.1988 Средняя школа № 258 Принята на должность технического работника порядком перевода с должности помошника виспитателя д/у 444. Пр №49 N4 от 13.01.88г».

Гімназією №258 Дніпровського району м. Києва Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації надана довідка, яка видана ОСОБА_1 в підтвердження її працевлаштування в загальноосвітній середній школі №258 з 11.01.1988 по 22.11.1993.

Відповідно до вимог статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заявник має право на пенсію за віком після досягнення 60 років.

Згідно з пп. 2 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 97 від 26.08.2024, відмовлено гр. ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Відповідно до пунктів 1 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Судом установлено, що по ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у трудовій книжці НОМЕР_1 , яка заповнена з 07.12.1977, указано невірно « ОСОБА_2 », втім вірним написанням імені російською мовою є « ОСОБА_2 », а українською « ОСОБА_2 », а такі неточності зумовлюються транслітерацією з української мови на російську.

Згідно з п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У відповідності до п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 р. за № 110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів.

За нормою п. 2 Інструкції заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу та до трудової книжки вносяться відомості, зокрема, про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження.

За приписами п.п. 2.11, 2.12 Інструкції відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Згідно з п. 2.13 Інструкції зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту: належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно з ч. 1 ст. 319 Цивільного процесуального кодексу України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Метою встановлення факту належності заявнику правовстановлюючих документів - трудової книжки є підтвердження її трудового стажу, що необхідно для призначення пенсії за віком.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (п.45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Таким чином, у спірних правовідносинах, судом на підставі досліджених письмових доказів, встановлено належність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , трудової книжки серії НОМЕР_1

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, суд доходить висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління пенсійного фонду України в Миколаївській області про встановлення факту, що має юридичне значення.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Керуючись т. ст. 2, 3, 4, 10, 13, 76-81, 89, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 293, 294, 315, 319, 353-355 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», із змінами та доповненнями від 25.05.1998, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: Головне управління пенсійного фонду України в Миколаївській області (код в , вул. Морехідна, 1, м. Київ) про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 30.06.2025.

Суддя: