АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2025 року

м. Чернівці

справа № 720/373/24

провадження № 22-ц/822/502/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Одинака О. О.

суддів: Кулянди М. І., Половінкіної Н. Ю.

секретар Факас А. В.

позивач ОСОБА_1

відповідач Моторне (транспортне) страхове бюро України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_2

апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на ухвалу Новоселицького районного суду Чернівецької області від 17 квітня 2025 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Павлінчук С. С.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , звернувся до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі МТСБУ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 .

Просив суд стягнути з МТСБУ на свою користь суму недорахованого страхового відшкодування у розмірі 74 599 гривень 47 копійок.

Позов обґрунтований тим, що 07 вересня 2023 року о 08:16 годині у селі Рингач Новоселицького району Чернівецької області, 345 км траси Н-03, відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участю автомобіля марки Chery, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля марки Land Rover, номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , в результаті чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Постановою Новоселицького районного суду Чернівецької області від 29 вересня 2023 року у справі № 720/2287/23 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності за статею 124 КУпАП.

На момент ДТП відповідальність власника транспортного засобу KIA Chery, номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

В зв`язку з цим 07 вересня 2023 року позивач повідомив МТСБУ про ДТП, яке мало місце 07 вересня 2023 року.

В подальшому 11 жовтня 2023 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 за дорученням МТСБУ за результатами автотоварознавчого дослідження автомобіля Land Rover, номерний знак НОМЕР_2 , складено звіт № 75.23_SOS_-02.

Відповідно до вказаного звіту вартість відновлювального ремонту транспортного засобу складає 109 390 гривень 84 копійки, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу 53 783 гривні 91 копійка.

В свою чергу, відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи від 03 жовтня 2023 року № 50-10-23, складеного на замовлення позивача, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Land Rover, номерний знак НОМЕР_2 , в результаті пошкодження під час вищевказаної ДТП, становить 340 680 гривень 96 копійок, а вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу 130 025 гривень 58 копійок.

В зв`язку з цим позивач 01 листопада 2023 року звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування (регламентної виплати) у сумі 130 025 гривень 58 копійок, виходячи із вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, встановленої висновком експерта від 03 жовтня 2023 року № 50-10-23.

05 грудня 2023 року МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування у сумі 47 549 гривень 76 копійок та 15 лютого 2024 року у сумі 7 876 гривень 35 копійок

Вважає, що здійснення часткового страхового відшкодування у вказаній сумі на підставі звіту про оцінку, який виконаний з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки на замовлення позивача проведено автотоварознавчу експертизу, за результатами якої визначена інша сума матеріального збитку.

Враховуючи те, що МТСБУ виплачено позивачу страхову виплату у розмірі 55 426 гривень 11 копійок, то сума яка підлягає доплаті становить 74 599 гривень 47 копійок (130 025,58 47 549,76 7 876,35).

Короткий зміст судового рішення

Ухвалою Новоселицького районного суду Чернівецької області від 17 квітня 2025 року клопотання МТСБУ про призначення експертизи задоволено.

Призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Рівненського НДЕКЦ МВС України.

На вирішення експертизи поставлено наступні питання:

1. Яка вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Range Rover EVOQUE», номерний знак НОМЕР_2 , станом на дату ДТП, а саме 07 вересня 2023 року?

2. Яка вартість матеріального збитку автомобіля марки «Range Rover EVOQUE», номерний знак НОМЕР_2 , станом на дату ДТП, а саме 07 вересня 2023 року?

Попереджено експертів про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України.

Вказана ухвала суду мотивована тим, що для вирішення питання про вартість відновлювального ремонту у зв`язку з пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП потрібні спеціальні знання в галузі оцінки транспортних засобів.

В матеріалах справи містяться звіт від 11 жовтня 2023 року № 75.23_SOS_-02 та висновок автотоварознавчої експертизи від 03 жовтня 2023 року № 50-10-23, в яких зазначено різні суми матеріального збитку та вартості відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Range Rover EVOQUE», номерний знак НОМЕР_2 , що суттєво відрізняються між собою, а тому є підстави для призначення у справі експертизи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу Новоселицького районного суду Чернівецької області від 17 квітня 2025 року про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права.

Вказує на те, що в матеріалах справи наявний висновок судової автотоварознавчої експертизи від 03 жовтня 2023 року № 50-10-23, проведеної на замовлення позивача.

Предметом дослідження вказаної судової експертизи були питання визначення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням та без урахування коефіцієнта фізичного зносу, що дають змогу встановити розмір матеріального збитку завданого майну позивача у результаті ДТП та відповідно розмір страхового відшкодування, який підлягає виплаті позивачу.

Висновок експерта відповідає вимогам закону, його підготовлено для подання до суду, а експерт попереджений про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України.

За цих обставин у суду першої інстанції були відсутні підстави для неврахування такого висновку експерта як первинної судової експертизи при призначенні у справі ще однієї експертизи.

З урахуванням викладеного у справі могла бути призначена лише повторна експертиза, проте виключно за наявності сумнівів у правильності наявного в матеріалах справи висновку експерта. Проте з цих підстав клопотання відповідачем не заявлялось.

Посилається на те, що суд першої інстанції, задовольняючи клопотання відповідача про призначення у справі автотоварознавчої експертизи під час розгляду справи по суті порушив вимоги процесуального закону щодо стадійності розгляду цього питання, яке повинно вирішуватися судом у ході підготовчого провадження.

Додатково вказує на те, що відповідач із клопотанням про призначення експертизи звернувся із пропуском строку встановленого законом для подачі клопотання про витребування доказів, оскільки ухвала суду першої інстанції, якою встановлено МТСБУ п`ятнадцятиденний строк для подачі відзиву, доставлена до електронного кабінету 04 березня 2024 року, і саме з цього моменту розпочався перебіг процесуального строку.

Мотивувальна частина

Фактичні обставини, з`ясовані судом апеляційної інстанції

Ухвалою Новоселицького районного суду Чернівецької області від 01 березня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а. с. 106).

Призначено підготовче судове засідання у справі на 02 квітня 2024 року.

Встановлено МТСБУ п`ятнадцятиденний строк для подачі відзиву з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження.

З матеріалів справи встановлено, що копію вказаної ухвали суду відповідач отримав 15 березня 2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 107).

Докази надсилання копії ухвали суду від 01 березня 2024 року до електронного кабінету «Електронний суд» МТСБУ в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі (далі ЄСІТС) в матеріалах справи відсутні.

26 березня 2024 року МТСБУ, в інтересах якого діє Гусєв П. В., засобами поштового зв`язку направило до суду першої інстанції відзив на позовну заяву (а. с. 108-124), в якому зокрема просило суд призначити у справі автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставити наступні питання:

1. Яка вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Land Rover, номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , станом на дату ДТП 07 вересня 2023 року?

2. Яка вартість матеріального збитку автомобіля марки «Range Rover EVOQUE», номерний знак НОМЕР_2 , станом на дату ДТП, а саме 07 вересня 2023 року?

У письмових поясненнях від 15 травня 2024 року представник позивача Чайка С. В. заперечував проти вказаного клопотання, просив відмовити у його задоволенні за безпідставністю (а. с. 128).

З матеріалів справи апеляційним судом встановлено, що у судових засіданнях, призначених на 02 квітня 2024 року (а. с. 125), 16 травня 2024 року (а. с. 130-132), 13 листопада 2024 року (а. с. 164), 17 грудня 2024 року (а. с. 170), 11 березня 2025 року (а. с. 189), клопотання МТСБУ про призначення у справі автотоварознавчої експертизи судом першої інстанції не вирішувалося.

Також як вбачається з матеріалів справи ухвалою Новоселицького районного суду Чернівецької області від 13 листопада 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 17 грудня 2024 року (а. с. 164А).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення не відповідає зазначеним вище вимогам закону з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України).

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом.

Відповідно до статті 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам).

Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Дульський проти України» від 01 червня 2006 року).

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», у разі коли необхідність експертного висновку обумовлена обставинами, викладеними у позовній заяві, чи поданими доказами, суддя має призначати експертизу, як правило, при підготовці справи до судового розгляду, враховуючи при цьому думку осіб, які беруть участь у справі.

Судова експертиза повинна призначатися лише для встановлення даних, які входять в предмет доказування у справі, і не може стосуватися тлумачення і застосування правових норм.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для з`ясування обставин, що мають значення для справи (фактичних даних, що входять до предмета доказування), без яких встановити відповідні обставини неможливо, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування, наявні у справі докази є взаємно суперечливими.

Викладене узгоджується з правовими висновками, наведеними у постановах Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року в справі № 6-9цс12, від 17 вересня 2014 року в справі № 6-131цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року в справі № 496/4851/14-ц (провадження 61-7835сво19).

Отже, питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову у цій справі є стягнення з відповідача на користь позивача недорахованої суми страхового відшкодування (регламентної виплати) у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу за наслідками ДТП.

Виходячи зі змісту спірних правовідносин, колегія суддів звертає увагу на те, що виконання дослідження з визначення розміру витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу та відповідно розміру шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, потребує спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. Тому результати таких досліджень можуть міститись, зокрема, у висновку експерта.

Надаючи оцінку законності та обґрунтованості оскаржуваному судовому рішенню, колегія суддів виходить із наступного.

Первинною є експертиза, при проведенні якої об`єкт досліджується вперше. Додаткова експертиза призначається після розгляду судом висновку первинної експертизи, коли з`ясується, що усунути неповноту або неясність висновку шляхом допиту експерта неможливо. Висновок визнається неповним, коли експерт дослідив не всі подані йому об`єкти чи не дав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання. Неясним вважається висновок, який нечітко викладений або має невизначений, неконкретний характер. В ухвалі про призначення додаткової експертизи суду необхідно зазначати, які висновки експерта суд вважає неповними чи неясними або які обставини зумовили необхідність розширення експертного дослідження. Повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Висновок визнається неповним, коли експерт не дав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання, у зв`язку з чим суд має обговорити питання про призначення додаткової або повторної експертизи залежно від обставин справи.

Такий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 569/4688/15-ц.

Зі змісту оскаржуваної ухвали суду першої від 17 квітня 2025 року не вбачається, яку саме експертизу первинну, повторну чи додаткову було призначено судом у даній справі.

Проте, зі змісту наявного в матеріалах справи клопотання представника відповідача про призначення у справі автотоварознавчої експертизи, вбачається, що необхідність проведення експертизи обумовлена тим, що висновок автотоварознавчої експертизи від 03 жовтня 2023 року № 50-10-23 складено з порушенням статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV (далі Закон № 1961-IV), оскільки право потерпілої особи на самостійний вибір оцінювача виникає виключно у випадку якщо представник МТСБУ не з`явився у визначений строк.

У висновку експерта, складеного на замовлення позивача, не зазначено номер судової справи для якої проводилось експертне дослідження, відповідний висновок є лише оцінкою пошкодженого майна і не є судовою експертизою у розумінні закону, отже є неналежним доказом у справі.

З дослідженого апеляційним судом висновку експерта від 03 жовтня 2023 року № 50-10-23 встановлено, що експертиза проведена на замовлення позивача судовим експертом Павлишиним Я. Д., якому згідно з свідоцтвом від 31 травня 2013 року присвоєно кваліфікацію судового експерта з правом проведення автотоварознавчих експертиз за спеціальністю 12.2 визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу.

Згідно з частиною першою статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Відповідно до положень частин п`ятої, шостої статті 106 ЦПК України у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Як вбачається зі змісту висновку його підготовлено для подання до суду, а також те, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу» від 25 лютого 1994 року № 4038-XII (далі Закон № 4038-XII) судова експертиза це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону № 4038-XII судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 7-1 Закону № 4038-XII підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.

Підпунктом 1.3 розділу I Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року№ 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26 грудня 2012 року № 1950/5), визначено, що відповідно до чинного законодавства для юридичних і фізичних осіб на договірних засадах експертами проводяться експертні дослідження, що потребують спеціальних знань та використання методів криміналістики і судової експертизи.

При цьому пунктом 1.8 Інструкції передбачено, що підставою для проведення експертизи відповідно до чинного законодавства є процесуальний документ про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом), договір з експертом чи експертною установою, укладений за письмовим зверненням особи, реєстраційна картка або інший документ у випадках, передбачених законом.

Системне тлумачення вказаних норм дає підстави для висновку, що у порядку цивільного судочинства учасник справи має право самостійно замовити судову експертизу та подати до суду відповідний висновок судового експерта.

Незазначення номеру судової справи для якої передбачено надання висновку експерта за умови проведення експертизи до відкриття провадження у справі, тобто об`єктивної відсутності відповідної справи, не впливає на її статус як «судової експертизи», що узгоджується з положеннями статті 1 Закону № 4038-XII.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №372/1862/17 (провадження № 61-10937св19).

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що судова експертиза проведена на замовлення позивача судовим експертом Павлишиним Я. Д. у розумінні закону є первинною.

За цих обставин, з огляду на сформульовані відповідачем питання, які пропонувались на вирішення автотоварознавчої експертизи, у справі могла б бути призначена повторна або додаткова експертиза за наявності для цього визначених законом підстав: 1) встановлена судом неповнота або неясність висновку; 2) наявність обґрунтованих сумнівів у правильності висновку експерта.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в порушення норм процесуального права не з`ясовано та належним чином необґрунтовано дійсні підстави для призначення у справі експертизи. Зокрема суд не звернув уваги на те, що як на підставу для призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи відповідач вказував на те, що висновок експерта від 03 жовтня 2023 року № 50-10-23 є неналежним доказом у справі, оскільки нормами Закону № 1961-IV визначено вичерпний перелік підстав, які надають право потерпілій особі самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди.

Суд першої інстанції у разі, якщо при постановленні оскаржуваної ухвали мав на меті призначити повторну чи додаткову судову експертизу, повинен був розглянути первинний висновок експертизи, встановити відповідно його неповноту або неясність чи наявність сумнівів у правильності висновку експерта.

Проте судом першої інстанції не зазначено жодної із зазначених вище підстав для призначення додаткової чи повторної судової експертизи, що свідчить про недотримання судом вимог статті 113 ЦПК України та є підставою для скасування ухвали суду від 17 квітня 2025 року про призначення у справі автотоварознавчої експертизи.

За встановлених апеляційним судом обставин справи, суд першої інстанції в порушення норм процесуального права належним чином не мотивував висновків про призначення у справі експертизи відповідно до наведеного відповідачем у клопотанні обґрунтування.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить висновку, що без врахування вищезазначених обставин, призначення судової експертизи є порушенням вищенаведених приписів процесуального закону, що має наслідком порушення прав та охоронюваних законом інтересів учасників справи, у тому числі права на розгляд справи у розумний строк.

Разом з цим колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про порушення відповідачем строків звернення із клопотанням про призначення у справі автотоварознавчої експертизи, так і неможливості її проведення на стадії розгляду справи по суті.

Як зазначалось вище справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Відповідно до частини першої статті 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Відповідно до вимог частини третьої статті 189 ЦПК України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Згідно з пунктами 7, 8, 10 частини другої статті 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд:

з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше;

вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста;

вирішує заяви та клопотання учасників справи.

За обставин цієї справи ухвала суду першої інстанції від 01 березня 2024 року про відкриття провадження у справі, якою встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подачі відзиву з дня отримання копії цієї ухвали, направлялась судом рекомендованим поштовим відправленням.

Копію вказаної ухвали суду відповідач отримав 15 березня 2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Докази надсилання копії ухвали суду від 01 березня 2024 року до електронного кабінету «Електронний суд» МТСБУ в ЄСІТС у матеріалах справи відсутні.

Згідно з частиною першою статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до вимог частини третьої статті 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Отже, отримавши ухвалу суду про відкриття провадження у справі 15 березня 2024 та звертаючись із клопотанням про призначення у справі автотоварознавчої експертизи 26 березня 2024 року, МТСБУ не пропустило строк, встановлений частиною першою статті 84 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що заявивши клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, відповідач мав право розраховувати на те, що правила ЦПК України та інших нормативно-правових актів будуть застосовані у цій справі.

Невирішення судом першої інстанції цього клопотання до закінчення підготовчого проводження у справі не звільняє суд від обов`язку вирішити це питання у подальшому, зокрема на стадії розгляду справи по суті.

Саме по собі призначення судом експертизи у справі на стадії розгляду справи по суті, за умови, що воно сприяє повному та всебічному розгляду справи, з`ясуванню фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, не становить порушення таким судом норм процесуального права.

Зазначене узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 11 серпня 2021 року у справі № 191/2592/19-ц (провадження № 61-6770св21).

Разом з цим вказане не відміняє обов`язок суду встановити наявність підстав для призначення у справі відповідної експертизи (первинної, повторної, додаткової) та дійсну її потребу.

З урахуванням вищевикладеного, доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права частково знайшли своє підтвердження.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції зокрема є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції постановив ухвалу, яка перешкоджає провадженню у справі за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права, а тому відповідно до положень статті 379 ЦПК України її слід скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат

На підставі системного аналізу статей 141, 259, 264, 270 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку, що питання про стягнення (визначення, розподіл) судових витрат вирішується при вирішенні питання про закінчення судового провадження, тобто при закритті провадження у справі, залишенні позову без розгляду чи вирішенні спору по суті з ухваленням рішення суду.

Окремо питання про стягнення судових витрат вирішується у разі, якщо судом воно не вирішувалося при ухваленні відповідного судового рішення про закінчення розгляду справи.

Розподіл, перерозподіл чи повернення судового збору має вирішувати суд у провадженні якого розглядається справа по суті.

Зазначене узгоджується із правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 08 червня 2021 року в справі № 550/936/18, від 22 травня 2024 року у справі № 760/30077/19.

З урахуванням вищезазначеного, зважаючи на те, що справа апеляційним судом по суті не розглядалась, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для здійснення розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, Чернівецький апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Новоселицького районного суду Чернівецької області від 17 квітня 2025 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Повна постанова складена 24 червня 2025 року.

Суддя-доповідач Олександр ОДИНАК

Судді : Мирослава Кулянда

Наталія ПОЛОВІНКІНА