Справа № 154/2712/20 Головуючий у 1 інстанції: Лутай А. М.
Провадження № 22-ц/802/646/25 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача (в режимі відеконференції) Григорян О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими та виключними обставинами рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 02 лютого 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» в особі «Володимир-Волинський комбінат хлібопродуктів» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі при остаточному розрахунку при звільненні з роботи за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 02 квітня 2025 року

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеною заявою, обґрунтовуючи вимоги тим, що рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 02 лютого 2023 року у цивільній справі за його позовом до Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (далі АТ «ДПЗКУ») в особі «Володимир-Волинський комбінат хлібопродуктів» є незаконним, оскільки ухвалене на підставі не встановлених обставин, за неналежними, недопустимими та недостовірними доказами сторони відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву, поданому з порушенням порядку і процесуальних строків з метою свідомого затягування розгляду справи і введення суду в оману. Такими доказами, на думку позивача, є протокол рішення правління АТ «ДПЗКУ» від 01 березня 2020 року, копію якого не надано суду, а також протокол № 00923-004111-20 від 28 жовтня 2020 року позачергової перевірки технічного стану пожежного автомобіля АС-30, оформленого ТОВ «Укрвеставто» з недостовірним показником - 1,5 т його вантажопідйомності, які не мали бути покладені в основу ухваленого судом рішення від 02 лютого 2023 року, що підлягає перегляду за нововиявленими і виключними обставинами. Факт приховування і ненадання до цього часу стороною відповідача, на вимогу суду ключового доказу у формі протоколу рішення правління АТ «ДПЗКУ» від 01 березня 2020 року, як підстави звільнення його з роботи наказом № 72-ОС від 17 серпня 2020 року і заперечення позовних вимог за наслідками такого, як обставини яка не настала, оскільки, на його думку, не стосувалось АТ «ДПЗКУ» в особі філії «Володимир-Волинський комбінат хлібопродуктів» і є підробленим. Вважає, що такі дії відповідача незаперечно є нововиявленою та виключною обставинами одночасно, за якими рішення суду першої інстанції від 02 лютого 2023 року підлягає перегляду згідно з пунктами 1, 2 ч. 2, пунктами 1, 2 ч. 3 ст. 423 ЦПК України.

Позивач зазначав, що показово виключною обставиною справи є помилково прийняте рішення, якого припустився суд першої інстанції, про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, яке не підлягало оскарженню та не відповідало ст. 11 ЦПК України, не враховано пункти 1, 2 ч. 6, ч. 9 ст. 19, ч. 5 ст. 274 ЦПК України, та розмір заборгованості із заробітної плати, який навіть без врахування штрафних санкцій і компенсаційних виплат на час відкриття провадження становив понад 600 000 грн, і згідно з п. 5 ч. 4 ст. 274 ЦПК України справа не підлягала розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Наслідками такого розгляду були як втрата ним можливості повноцінного захисту свого інтересу, так і ухвалення перманентних рішень через недотримання норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що дозволяло стороні відповідача:

- маніпуляційно тлумачити і застосовувати на свій розсуд як положення статуту АТ «ДПЗКУ» в частині порядку внесення змін до колективного договору і штатного розпису, так і Положення про філію «Володимир-Волинський комбінат хлібопродуктів»;

- без подання відповідного клопотання про відкликання доказу, що мав підтверджувати обставину його звільнення, посилаючись на неіснуючу описку тексту ненаданого суду до цього часу рішення протоколу правління АТ «ДПЗКУ» від 01 березня 2020 року;

- без відповідної ухвали суду, передбаченої ч. 6 ст. 127 ЦПК України, протиправно і недобросовісно вносити відзивом до матеріалів справи обставини, що не підтверджуються належними доказами, на які вони посилаються;

- блокувати його клопотання і заяви, в тому числі про витребування відомостей про заробітну плату, та цілеспрямовано перешкоджати і затягувати розгляд справи, позбавляючи його можливості своєчасно надати суду розрахунок заборгованості по ній;

- з взаємовиключних позицій за подвійними стандартами давати правову оцінку діям в.о. голови правління АТ «ДПЗКУ» С. Чернявського щодо правомірності порядку затвердженого ним рішення протоколу правління АТ «ДПЗКУ» від 01 березня 2020 року;

- неправомірно вимагати у нього спростування завідомо неіснуючих обставин справи за підробленими, неналежними і недопустимими доказами.

Суд першої інстанції в позовному провадженні, після передачі справи до судді Кусік І. В. у липні 2022 року, не постановив жодної письмової ухвали щодо встановлення стадії і порядку розгляду справи, через що дослідження суті спору про встановлення заборгованості по заробітній платі не проводилось, хоч і без цього справа була розглянута із значним порушенням передбачених ст. 275 ЦПК України строків.

Також вказував, що розглядаючи справу в апеляційній і касаційній інстанціях, суди необґрунтовано залишили поза увагою його заяви, клопотання і зауваження, в тому числі й щодо зміни розгляду справи за правилами загального позовного провадження у зв`язку із збільшенням розміру позовних вимог. З незрозумілих мотивів, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення від 02 лютого 2023 року, не взяв до уваги заяви та показання свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що були заслухані при процесуальному керівництві судді Каліщука А. А., письмові докази у формі витягів ДСТУ 3649, додаток В, пояснення ДП «Держтрансдніпроект» № 1.13.14/В/16 від 10 грудня 2020 року, а також його доводи про конфлікт інтересів у посадової особи, яка встановлювала та запроваджувала схему посадових окладів і порядок обчислення заробітної плати, та безпосередньо нараховувала її працівникам філії АТ.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд: скасувати за нововиявленими і виключними обставинами рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 02 лютого 2023 року у цивільній справі за його позовом до АТ «ДПЗКУ» в особі «Володимир-Волинський комбінат хлібопродуктів» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі при остаточному розрахунку при звільненні з роботи; переглянути рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 02 лютого 2023 року за правилами загального позовного провадження; визнати недійсним і скасувати наказ № 18-ОС від 13 травня 2014 року про звільнення його з роботи, як такий, що не відповідає ст. 4 Конвенції Міжнародної організації праці «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» від 22 червня 1982 року № 158, частинам 1, 3, 5 ст. 203, ст. 215 ЦК України.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 02 квітня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено та залишено в силі рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 02 лютого 2023 року у цій справі.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його заяви про перегляд за нововиявленими та виключними обставинами рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 02 лютого 2023 року у цій справі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач АТ «ДПЗКУ», посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Володимир-Волинського міського суду Волинської області з цивільним позовом до АТ «ДПЗКУ» в особі «Володимир-Волинський комбінат хлібопродуктів» та у своїх вимогах просив суд: визнати незаконним і скасувати наказ № 72-ОС від 17 серпня 2020 року про звільнення з роботи та поновити його на посаді водія пожежного автомобіля, а також стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, 141 734 грн 50 коп. заробітної плати за суміщення обов`язків сторожа упродовж усього часу роботи на підприємстві водієм пожежного автомобіля, 150 000 грн недоотриманої заробітної плати, 5 399 грн 08 коп. матеріальної допомоги, 3 979 грн 23 коп. компенсації за 23 дні невикористаної оплачуваної додаткової відпустки, а також 20 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

28 січня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди залишено без розгляду.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 02 лютого 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Справа розглянута судом в порядку спрощеного позовного провадження.

Постановою Волинського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 02 лютого 2023 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2024 року рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 02 лютого 2023 року та постанову Волинського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року у цій справі залишені без змін.

Звертаючись до суду із заявою про перегляд за нововиявленими та виключними обставинами рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 02 лютого 2023 року у цій справі, ОСОБА_1 свої вимоги мотивував тим, що відповідач не надав суду першої інстанції протокол рішення правління АТ «ДПЗКУ» від 01 березня 2020 року, а протокол перевірки здійснення технічного стану транспортного засобу № 00923-00411-20 від 28 жовтня 2020 року є таким, що оформлений з недостовірними показниками. Крім того вказував, що суд першої інстанції помилково розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження, що призвело до втрати ним можливості повноцінного захисту свого інтересу і ухвалення рішень внаслідок недотримання судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Частинами 1-3 ст. 423 ЦПК України визначено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є:

1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане;

2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом;

3) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні кримінального правопорушення, внаслідок якого було ухвалено судове рішення.

Нововиявленими обставинами за своєю юридичною суттю є фактичні дані, що у встановленому порядку спростовують факти, які були покладені в основу судового рішення.

Для вирішення питання про наявність підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, необхідно розрізняти поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту).

Згідно з ч. 4 ст. 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи, та докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Таким чином, до нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору і які існували на час постановлення рішення, але про які не було і не могло бути відомо особі, яка звертається з заявою про перегляд рішення суду.

Не можуть бути визнані нововиявленими обставини щодо яких суду зрозуміло, що вони були відомі (або мали бути відомі) заявнику на час розгляду справи.

Нова обставина, що з`явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справи. Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах.

Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі.

Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, апеляційній та касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що нововиявленою може бути визнана лише та обставина, яка існувала в об`єктивній дійсності на момент ухвалення рішення, проте не була відома заявнику, а підставою перегляду є наявність обставини, що може істотно вплинути на вирішення справи. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи.

Не вважаються нововиявленими обставинами нові докази, які виявлені після постановлення рішення суду, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах.

Процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, положенням законодавства України та мають бути збалансовані з ефективністю правового захисту і обов`язковістю остаточних рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Здійснюючи процедуру перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами, суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13, провадження № 12-158гс19, (пункти 7.4-7.5)).

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення суду за нововиявленими і виключними обставинами, виходив з того, що позивач не навів жодної підстави, визначеної законом, для перегляду рішення суду за нововиявленими та виключними обставинами. Наведені ОСОБА_1 у заяві обставини не є нововиявленими та виключними у розумінні п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, оскільки вони існували на час розгляду справи та були предметом розгляду у цій справі у суді першої та апеляційної інстанцій. Зміст поданої ОСОБА_1 заяви свідчить, що його вимоги фактично зводяться до незгоди з результатом розгляду його позовної заяви, переоцінки доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи, та неправильне, на його думку, застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права. Разом з тим, наведені у заяві доводи вже були предметом дослідження судами апеляційної та касаційної інстанцій.

Зважаючи на те, що позивач не навів нововиявлених обставин, які б давали суду підстави скасувати чи змінити судове рішення, а доводи позивача, на які він посилається, як на нововиявлені обставини, до таких відповідно до ст. 423 ЦПК України не відносяться і не є підставами для перегляду і скасування рішення суду, тому суд першої інстанції цілком обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 02 лютого 2023 року за нововиявленими та виключними обставинами у цій справі.

Таким чином, висновки суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ґрунтуються на встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, судом під час розгляду справи не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом розгляду суду першої інстанції, яким суд надав належну правову оцінку, а тому не потребують повторної оцінки апеляційним судом.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про законність та обґрунтованість постановленої у цій справі ухвали та відсутність підстав для її скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 02 квітня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: