Справа № 948/760/24
Номер провадження 2/948/37/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2025 Машівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Косик С.М.,

за участю: секретаря Ткач Н.М.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представників позивачки ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

відповідачів ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

представниці відповідачки -2 ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Машівка цивільну справу у порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Рой Тетяна Володимирівна, до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про поділ спільного майна подружжя,

відповідно до ч. 1 ст. 268 ЦПК України в судовому засіданні 18.06.2023 суд проголосив вступну та резолютивну частину Рішення,-

у с т а н о в и в :

у жовтні 2024 року до Машівського районного суду Полтавської області надійшла зазначена позовна заява, мотивована тим, що 11.12.2023 року шлюб, який був зареєстрований 20.10.2002 виконавчим комітетом Базилівщинської сільської ради між ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було розірвано.

У шлюбі подружжям було придбане нерухоме майно, а саме: житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано на ОСОБА_7 , транспортний засіб ВАЗ 21058, 1986 року випуску, причіп бортовий, 2011 року випуску та транспортний засіб Wolkswagen Golf, 2004 року випуску.

04.02.2024 позивачка отримала сповіщення про те, що солдат ОСОБА_7 зник безвісти під час виконання бойового завдання внаслідок стрілецького бою. Відповідно до свідоцтва про смерть, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Авдіївка Донецької області.

Після смерті чоловіка позивачка звернулась до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини та оформлення її на себе та сина, проте нотаріусом їй було роз`яснено, що право на спадкове майно після смерті покійного має лише її син та матір померлого, оскільки на момент його смерті ОСОБА_1 вже не перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 .

На підставі вище викладеного, в порядку поділу спільного майна подружжя, позивачка просить:

1)визнати за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 ;

2)визнати за ОСОБА_1 право власності на частину транспортного засобу ВАЗ 21058, 1986 року випуску, дата реєстрації 16.09.2022 на підставі договору купівлі-продажу №5341/2022/3402709, з причіпом бортовим, 2011 року випуску, дата реєстрації 19.04.2011;

3)визнати за ОСОБА_1 право власності на транспортного засобу Wolkswagen Golf, 2004 року випуску, дата реєстрації 20.10.2023 на підставі договору купівлі-продажу № 10-46 від 19.10.2023;

4)стягнути з відповідачів на її користь судові витрати по справі за надання правничої допомоги та сплачений судовий збір (а.с.2-9, 51-58 т.1).

Представниця відповідачки ОСОБА_5 у відзиві на позов від 19.11.2024 просила відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на те, що спірні транспортні засоби були придбані померлим ОСОБА_7 у період, коли вони з позивачем фактично припинили шлюбні відносини, оскільки з 2016 по 2022 періодично не проживали разом та не вели спільне господарство, так як стосунки погіршувались та ОСОБА_7 подовгу міг проживати у своєї матері ОСОБА_5 . З лютого 2022 сторони взагалі не проживали разом, не вели спільного господарства та не підтримували подружніх стосунків, перебуваючи у відпустці в 2022, 2023 ОСОБА_7 знаходився за місцем проживання його матері.

Таким чином, шлюб між ними формально був збережений, однак шлюбно-сімейних стосунків вже не було. Факт відсутності шлюбних стосунків підтверджується також тим, що позивачем двічі було подано до суду позовну заяву про розірвання шлюбу у період участі ОСОБА_7 в бойових діях. Окрім того, наявні дані про те, що позивач зверталась з позовною заявою про розірвання шлюбу ще у 2016 році, тобто загалом тричі, а рішенням суду від 11.12.2023 шлюб між позивачкою та ОСОБА_7 було розірвано.

Таким чином, ОСОБА_1 , за відсутності шлюбних стосунків між нею та відповідачем умисно зволікала із розірванням шлюбу, щоб отримати право претендувати на майно, яке було особистою власністю померлого ОСОБА_7 .

Окрім того, представниця відповідачки вказує, що зазначені обставини для набуття права власності на житловий будинок є такими, що свідчать про те, що зазначений будинок був особистою власністю ОСОБА_7 та не може підлягати поділу майна подружжя в судовому порядку.

У зв`язку з викладеним, представниця відповідачки вважає, що все перелічене майно є особистою власністю померлого ОСОБА_7 та розподілу не підлягає. Також представниця відповідачки ОСОБА_5 зазначає, що відповідачкою понесено витрати на професійну правничу допомогу у сумі 15 000,00 грн, які вона просить стягнути з позивачки (а.с.93-95 т.1).

25.11.2024 представником позивачки подано відповідь на відзив, в якій сторона позивачки не погоджується з відзивом на позов та наполягають на задоволенні позову, посилаючись на те, що твердження представниці відповідачки-2 про те, що спірні транспортні засоби були придбані померлим ОСОБА_7 в період, коли вони з позивачкою фактично припинили шлюбні відносини, не відповідає дійсності. Сторони сварились, потім примирялись, продовжували проживати в любові та злагоді, навіть після звернення позивачки у жовтні 2023 року, подружжя помирилось і відновило свої родинні відносини, що підтверджується платіжними інструкціями, згідно з якими ОСОБА_7 утримував свою родину та перераховував своїй дружині кошти.

Таким чином, те, що подружжя періодично сварилось і мирилось, не є показником того, що вони не мали родинні стосунки і не вели спільне господарство, а посилання представниці відповідачки на те, що ОСОБА_1 , за відсутності шлюбних відносин умисно зволікала із розірванням шлюбу, щоб претендувати на майно, яке було особистою власністю померлого ОСОБА_7 є видуманим та нічим не підтвердженим. Також під час служби ОСОБА_7 постійно перебував на зв`язку з дружиною та сином, приїжджав у відпустку додому, продовжував їх утримувати, переказуючи кошти на рахунок дружини. Представник позивача зазначає, що ОСОБА_7 під час відпустки жив разом з дружиною та сином, що зможуть підтвердити сусіди подружжя ОСОБА_9 ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Окрім того, факт реєстрації нерухомого майна, придбаного у період шлюбу, на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише особі, на ім`я якої зареєстроване. Таке майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн, представник відповідача зазначає, що сума витрат на правову допомогу є завищеною, зважаючи на складність справи та витрачений адвокатом час (а.с.136-139 т.1).

10.12.2024 представниця відповідачки-2 подала заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що кожного разу при поданні позовної заяви про розірвання шлюбу, ОСОБА_1 діяла виключно добровільно та з власних міркувань, оскільки бажала припинити шлюб, який фактично наявний лише на папері, а матір померлого- ОСОБА_5 та його сестра ніколи не погрожували ОСОБА_1 та не примушували її розлучитись з чоловіком, оскільки майже взагалі не спілкувались з нею, що повністю виключає втручання у її сімейне життя з їхнього боку.

Щодо твердження позивача про їхнє примирення з померлим та відновленням шлюбних відносин, мотивуючи перерахуванням коштів на рахунок ОСОБА_1 , воно не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_7 самостійно, без рішення суду, перераховував їх на утримання їхнього спільного сина, який проживає з матір`ю та продовжує навчання.

Разом з тим, представником позивача було надано квитанцію про перерахування коштів з рахунку ОСОБА_7 на рахунок позивачки від 09 лютого 2024 року у сумі 4 924,62 грн. Проте, відповідно до лікарського свідоцтва про смерть від 06.05.2024, ОСОБА_7 загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 . Таким чином, перерахування цих коштів відбулося у момент, коли ОСОБА_7 вже шість днів як зник безвісти, а потім стало відомо про те, що він помер. Особа, яка перерахувала ці кошти на користь ОСОБА_1 наразі не встановлена.

Разом з тим, обставинами зникнення ОСОБА_7 та його пошуками займались відповідачка ОСОБА_5 та його сестра, а не його колишня дружина ОСОБА_1 , що додатково спростовує факт поновлення шлюбних стосунків після розірвання шлюбу.

Окрім того, представник позивача посилається на те, що все майно, що було зареєстроване в період шлюбу, вважається спільною сумісною власністю подружжя, однак таке твердження не є абсолютним. Для визнання майна спільною власністю подружжя або особистою приватною власністю кожного з них має значення не лише факт реєстрації майна в період шлюбу, а і підстава набуття права власності на це майно.

Щодо житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , право власності на вказаний будинок зареєстровано 21.12.2004 на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Селещинської сільської ради на підставі рішення виконкому.

Таким чином, вбачається те, що підставою набуття права власності могло бути або прийняття ОСОБА_7 спадщини або приватизація ним цього будинку. Обидві ці підстави для набуття права власності є такими, що свідчать про те, що зазначений будинок був особистою власністю ОСОБА_7 та не може підлягати поділу майна подружжя.

Щодо автомобілів, представниця відповідачки зазначає, що ОСОБА_7 придбав їх за кошти, які ним отримано у період проходження військової служби та які він перераховував своїй матері та сестрі для їх накопичення, а також 1000 доларів США йому позичив його племінник.

Таким чином, шлюбні стосунки між ОСОБА_7 та позивачкою вже тривалий час припинили своє існування, доказів щодо їх відновлення не надано, а отже, сторона відповідачки ОСОБА_5 наполягає на тому, що все вище перелічене майно є особистою власністю померлого ОСОБА_7 та розподілу не підлягає.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, справи про поділ майна подружжя за класифікацією є складною категорією справ та гонорар адвоката визначено за домовленістю з ОСОБА_5 відповідно до кількості виконаних дій, спрямованих на надання правничої допомоги. Гонорар є співмірним та розумним, зокрема враховуючи складність справи та витрачений адвокатом час.

У зв`язку з викладеним, представник відповідача вважає, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає (а.с.178-180 т.1).

17.12.2024 представником позивачки подано пояснення, що жодних належних доказів про те, що будинок, який був придбаний ОСОБА_12 та приходилась ОСОБА_7 прабабусею, перейшла в порядку спадкування її дочці ОСОБА_13 , а після її смерті в порядку спадкування онуку ОСОБА_7 немає. Разом з тим, жодних доказів, що хата, яка була розташована на адміністративно-господарській території військового складу № НОМЕР_1 та спірний будинок є одним й тим самим об`єктом, представником відповідача не надано.

По друге, підставою виникнення у ОСОБА_7 права власності на будинок є свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Тобто, підставою виникнення права власності не може бути спадкування чи приватизація, оскільки в підставі виникнення права власності цього не зазначено.

Враховуючи вищевикладене, жодних належних доказів того, що спірний будинок був отриманий в порядку спадкування або приватизації стороною відповідача не надано, а тому зазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу (а.с.205-206 т.1).

Ухвалою від 22.10.2024 суд відкрив провадження у справі за цим позовом за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання. Одночасно залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Рой Т.В. та витребував у ОСОБА_5 правовстановлюючі документи на спірний будинок (а.с.64).

17.12.2024 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду. Одночасно витребував з АТ КБ «Приватбанк» виписку з банківського рахунку на ім`я ОСОБА_7 за період з січня 2023 і до моменту закриття рахунку (а.с.211,212 т.1).

У судовому засіданні позивачка та її представники позов підтримали та просили його задовольнити, покликаючись на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 в період з 2002 року по 11.01.2024 перебували в зареєстрованому шлюбі, та навіть після розірвання шлюбу 11.12.2023 року проживали однією сім`єю, ОСОБА_7 утримував родину та під час відпусток проживав з родиною в с.Базилівщина. Коли ОСОБА_7 зник безвісти під час проходження служби в ЗСУ, його пошуками займалася його родина син та дружина, якій і прийшло сповіщення про зникнення безвісти ОСОБА_7 . Позивачка дійсно неодноразово подавала заяву до суду на розлучення, причиною цьому було зловживання чоловіком алкогольними напоями, позивачка постійно лікувала ОСОБА_7 від вказаної залежності, проте вони проживали весь час як родина. Під час проживання в шлюбі позивачка та її чоловік ОСОБА_7 придбали два автомобілі та житловий будинок, автомобіль ВАЗ було переоформлено на ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , без передання коштів продавцю, проте це не спростовує факт придбання вказаного автомобіля в шлюбі, автомобіль Wolkswagen Golf також був придбаний в шлюбі, який був розірваний вже після придбання автомобіля.

Позивачка ОСОБА_1 також пояснила, що дійсно, тричі подавала на розлучення через зловживання чоловіка алкоголем, проте вони весь час проживали однією сім`єю, мали спільний бюджет, вона та чоловік працювали, потім чоловік проходив службу в ЗСУ, та за рахунок спільних коштів ними було придбано автомобілі та житловий будинок. ОСОБА_7 перераховував на утримання сім`ї кошти, бо син ще навчався. Автомобіль ВАЗ вони переоформили на чоловіка, бо так хотів ОСОБА_7 , кошти він їй не платив. Щодо придбання будинку пояснила, що в 2002 році після розірвання шлюбу вони з чоловіком переїхали жити в с.Селещина-1, в будинок бабусі чоловіка, який вони відремонтували та привели до ладу, два роки прожили у вказаному будинку, а потім повернулися жити в с.Базилівщина.

Відповідач -1 позов визнав та не заперечував проти його задоволення.

Відповідачка -2 та її представниця просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, покликаючись на те, що спірне майно було придбано ОСОБА_7 одноособово, оскільки з лютого 2022 року не проживали як подружжя з позивачкою, не вели спільне господарство, ОСОБА_1 тричі подавала на розлучення, де вказувала що вони з чоловіком не проживають однією родиною, не ведуть спільного господарства. ОСОБА_7 під час служби в ЗСУ відпустки проводив у матері в с.Селещина. Автомобіль Wolkswagen Golf був придбаний ОСОБА_7 за кошти, які він отримував як військовослужбовець він перераховував кошти, в загальному розмірі близько 150 000,00 грн, на рахунок матері, яка відкладала їх та одну тисячу доларів позичив племінник ОСОБА_14 , за вказані кошти, 4500 доларів США, і був придбаний вказаний автомобіль. Будинок придбаний бабусею ОСОБА_7 , яка померла в 2022 році, спадкова справа не заводилася, будинок на 01.01.1990 року відносився до робочого двору та був оформлений в 2004 році на ОСОБА_7 .

Відповідачка ОСОБА_5 також пояснила, що її син ОСОБА_7 періодично проживав з дружиною, коли їй треба були гроші або допомога по дому, проте часто виганяли сина з дому, він проживав в неї, коли проходив службу в ЗСУ та приходив у відпустку, жив у неї, автомобіль ВАЗ син купив у ОСОБА_1 за 40 000,00 грн, інший автомобіль придбав за гроші, які заробив під час служби, він присилав гроші та ще допоміг племінник. Будинок належав їхній родині, позивачка не має відношення до будинку.

24.02.2025 відповідач ОСОБА_15 подав заяву з проханням розглядати справу без його участі та позовні вимоги визнав, просив задовольнити позов в повному обсязі (а.с.41 т.1).

Третя особа подала клопотання про розгляд справи без її участі та при прийнятті рішення покладалася на розсуд суду (а.с.173 т.1).

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши надані письмові докази та допитавши свідків, установив такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Судом установлено, що рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 11.12.2023 шлюб, зареєстрований 20.10.2002 між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , розірвано (а.с.18-19 т.1).

Згідно з копією довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією № 0474974, ОСОБА_1 має третю групу інвалідності (а.с.32).

Відповідно до довідки Базилівщинського старостинського окрегу виконавчого комітету Машівської селищної ради про реєстрацію місця проживання особи № 09-17/2/55 від 17.08.2021р., ОСОБА_4 зареєстрований в АДРЕСА_2 (а.с.16 т.1).

Згідно з довідкою ІНФОРМАЦІЯ_5 від 09.04.2024, ОСОБА_7 , 1974 р.н., дійсно з 26.02.2022 був призваний у Збройні Сили України під час мобілізації та зарахований до роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.100 т.1).

Відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_5 , рядовий ОСОБА_7 дійсно в період з 13.04.2023 по 17.05.2023 та з 23.12.2023 по 03.02.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, перебуваючи в районах селища Ямпіль, Краматорського району Донецької області, м. Авдіївка Донецької області (а.с.102 т.1).

04.02.2024 позивачка ОСОБА_1 отримала сповіщення №55 від ІНФОРМАЦІЯ_5 про те, що її чоловік ОСОБА_7 зник безвісти під час виконання бойового завдання 03.02.2024р. (а.с.20 т.1).

08.05.2024 ІНФОРМАЦІЯ_5 направлено ОСОБА_4 сповіщення №61 про те, що його батько ОСОБА_7 загинув підчас виконання бойового завдання ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.21т.1).

Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 №223 від 03.03.2024 «Про результати службового розслідування стосовно зникнення безвісти рядового ОСОБА_7 » та акту службового розслідування, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зник безвісти під час стрілецького бою та мінометного обстрілу противником групи евакуації 03.02.2024 о 16:0 год (а.с.181-183, 184-185 т.1).

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть та акту прийому-передачі №466 від 06.05.2024, смерть ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , настала під час воєнних дій ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.23, 24 т.1).

Як убачається зі свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 , виданого 13.05.2024р, ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 49 років, в м.Авдіївка Донецької області помер ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.22 т.1).

Згідно з Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 77019906 від 20.05.2024, після смерті ОСОБА_7 у приватного нотаріуса Рой Т.В. заведена спадкова справа № 72458920 у Спадковому реєстрі та № 81/2024 у нотаріуса (а.с.25 т.1).

Згідно зі свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 від 24.04.2003р., ОСОБА_7 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.15 т.1).

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 , матір`ю ОСОБА_7 є ОСОБА_16 (а.с.17 т.1).

За витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 (по стройовій частині) №137 від 16.05.2024, сину загиблого ОСОБА_7 ОСОБА_4 , 2003 р.н., здійснено виплати компенсацій, надбавок, винагород, матеріальних допомог (а.с.101 т.1).

Начальником ІНФОРМАЦІЯ_7 видано ОСОБА_5 , матері ОСОБА_7 , посвідчення серії НОМЕР_5 на пільги, встановлені для членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби (а.с.187 т.1).

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу.

Зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України.

Щодо вимоги позивачки про визнання права власності на частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , суд зазначає таке.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №395636053 від 19.09.2024 р. ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності, НОМЕР_6 , 14.12.2004, належить будинок АДРЕСА_1 (а.с.31, 103-105 т.1).

Згідно з рішенням № 161 виконавчого комітету Селещинської сільської ради від 09.11.2004 року «Про оформлення права приватної власності на житловий будинок», виконавчий комітет вирішив оформити право приватної власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 , та КП «Інвентаризатор» підготувати та оформити свідоцтво про право приватної власності і провести реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_7 (а.с.6 т.2).

04.11.2004 КП Полтавським бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» виготовлено технічний паспорт на садибний(індивідуальний) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , в якому власником зазначений ОСОБА_7 (а.с.107-111 т.2).

Як убачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_7 , 21.11.1978 розірвано шлюб між ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , останній після розірвання шлюбу присвоєно прізвище « ОСОБА_18 » (а.с.99 т.1).

Як видно з акту начальника адміністративно-господарської частини військового складу в с. Селещина від 24.08.1951 року №536, ОСОБА_19 придбала за готівковий рахунок хату, сарай, погріб та свинарник, що знаходився на території адміністративно-господарської частини військового складу (а.с.112).

На а.с.166 т.1 є пенсійне посвідчення № НОМЕР_8 , видане Машівським відділом соціального забезпечення ОСОБА_20 , 1878 р.н.

Згідно свідоцтва про народження № НОМЕР_9 та його копії, батьками ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_8 є: батько ОСОБА_22 , мати ОСОБА_13 (а.с.167).

ІНФОРМАЦІЯ_9 в с. Селещина-1, Машівського району Полтавської області у віці 89 років померла ОСОБА_13 (а.с.114).

ІНФОРМАЦІЯ_10 в. с. Селещина-1 Машівського району Полтавської області у віці 82 років помер ОСОБА_22 (а.с.115).

Згідно з витягом з Єдиного реєстру спадкових справ №4517717 від 13.10.2004 р. відомості про спадкові справи після померлої ІНФОРМАЦІЯ_11 ОСОБА_13 відсутні (а.с.116).

За довідкою виконкому Селещинської сільської ради №2166 від 19.10.2004, домоволодіння, яке знаходиться в с.Селещина-1 Машівського району Полтавської області згідно даних по господарської книги №19, особовий рахунок № НОМЕР_10 станом на 01.07.1990 відносилось до робітничого типу двору, головою якого був ОСОБА_7 (а.с.113).

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 20 ї 5 року № 1127, для проведення державної реєстрації прав власності на нерухоме майно необхідними є документи, що підтверджують виникнення права власності на нерухоме майно. Зокрема статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено підстави для проведення державної реєстрації прав.

Згідно з пунктом 3 статті 10 Закону У країни « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор під час розгляду заяви про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства.

Як суспільна група, робітничий двір існував до 15 квітня 1991 року, тобто, до прийняття постанови Верховної Ради Української PCP «Про введення в дію Закону Української PCP «Про власність», якою було введено в дію Закон України «Про власність».

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, до правовідносин, які виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство.

Так, у відповідності до чинного на той час законодавства, зокрема положень Цивільного кодексу Української PCP 1963 току виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Згідно з ст. 13 Закону Української PCP «Про сільську раду депутатів трудящих Української PCP» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку заселення, та ведення за встановленими формами по господарських книг.

Таким чином, записи у по господарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди.

На час виникнення спірних правовідносин, порядок введення по господарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 524/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР № 69 від 25 травня 1990 року.

Відповідно до п. 20 Вказівок суспільна група господарства встановлюється в залежності від роду занять голови господарства (сім`ї).

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що, розглядаючи позови, пов`язані зі спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону "Про власність", ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України). Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодексу про шлюб та сім`ю.

Відповідно до статті 112 Цивільного кодексу Українського РСР (далі - ЦК Української РСР) майно може належати на праві спільної власності двом або кільком громадянам.

Відповідно до частини 1 статі 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а згідно із пунктом 4 частини 2 статті 16 цього Кодексу одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення.

За змістом частини 4 статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини 1 статті Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У відповідності до приписів статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі ст.3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки та споруди не залежить від державної реєстрації цього права.

Оскільки у погосподарській книзі №19, особовий рахунок № НОМЕР_10 станом на 01.07.1990 відносилось до робітничого типу двору, головою якого був ОСОБА_7 , як суспільна група - робітний двір існував до 15 квітня 1991 року , тобто до прийняття постанови Верховної Ради Української РСР "Про введення в дію Закону Української РСР "про власність, а тому суд прийшов до висновку , що спірний житловий будинок станом на 01 липня 1990 року належав до суспільної групи робітничий двір, який рахувався за ОСОБА_7 .

Як суспільна група, робітничий двір існував до 15 квітня 1991 року, тобто, до прийняття постанови Верховної Ради Української PCP «Про введення в дію Закону Української PCP «Про власність», якою було введено в дію Закон України «Про власність».

Згідно з роз`ясненнями викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, до правовідносин, які виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Так, у відповідності до чинного на той час законодавства, зокрема положень Цивільного кодексу Української PCP 1963 току виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

За ст. 13 Закону Української PCP «Про сільську раду депутатів трудящих Української PCP» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку заселення, та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди.

На час виникнення спірних правовідносин, порядок введення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 524/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР № 69 від 25 травня 1990 року.Відповідно до п. 20 Вказівок суспільна група господарства встановлюється в залежності від роду занять голови господарства (сім`ї).

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку , що оскільки житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що відносився до робочого двору, а тому належить тільки ОСОБА_7 , у зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на частку вказаного житлового будинку задоволенню не підлягають.

Щодо визнання права власності на автомобілі ВАЗ 21058 та ОСОБА_23 .

На запит адвоката Кожевнікова С.О. Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях надано відповідь про те, що згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів, за ОСОБА_7 за період з 2002 року по 03.02.2024, були зареєстровані транспортні засоби: причіп бортовий, 2011 року випуску, дата реєстрації 19.04.2011; ВАЗ 21058, 1986 року випуску, дата реєстрації 16.09.2022 на підставі договору купівлі-продажу; Wolkswagen Golf, 2004 року випуску, дата реєстрації 20.10.2023 на підставі договору купівлі-продажу (а.с.26-27 т.1).

Як убачається з копій свідоцтв про реєстрацію, ОСОБА_7 був власником наступних транспортних засобів: ВАЗ 21058, реєстраційний номер НОМЕР_11 , Wolkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_12 (а.с.105, 106 т.1).

Як видно з копії договору купівлі-продажу № 5341/2022/3402709 транспортного засобу, 16.09.2022 ОСОБА_7 придбав у ОСОБА_1 транспортний засіб ВАЗ 21058, 1986 року випуску (а.с.28-29 т.1).

Згідно з копією договору купівлі-продажу транспортного засобу №10-48 від 19.10.2023, ОСОБА_7 придбав у ПП «Етнокар» транспортний засіб Wolkswagen Golf, 2004 року випуску (а.с.30 т.1).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третястатті 368 ЦК України).

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Проте, у сімейному законодавстві України встановлено спростовну презумпцію спільності права власності на майно подружжя, яка полягає у тому, що майно, набуте за час шлюбу, вважається об`єктом права спільної сумісної власності (виключення зазначені устатті 57 СК України), допоки одним із подружжя, який це заперечує, не доведено інше.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна (постанова Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі № 537/541/23).

У постановах Верховного Суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18) та від 07 жовтня 2020 року у справі № 752/7501/18 (провадження № 61-4114св20) зроблено висновки про те, що тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас, зазначену презумпцію може бути спростовано й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З матеріалів справи, а саме копії судового рішення від 11.12.2023 року, яким розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , вбачається, що звертаючись у жовтні 2023 року до суду з позовом про розірвання шлюбу, ОСОБА_1 вказувала, що шлюб з ОСОБА_7 фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки та просить час на примирення не надавати (а.с.18,19 т.1).

З ухвали про відкриття провадження від 05.06.2023 по справі № 948/1389/23 убачається, що ОСОБА_1 зверталася до суду у травні 2023 з позовом про розірвання шлюбу та вказувала, що шлюб з ОСОБА_7 фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки та просить час на примирення не надавати (а.с.121 т.1), вказаний позов 01.08.2023 року залишений без розгляду (а.с.120 т.1).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_24 староста с.Базилівщина показала, що ОСОБА_25 та ОСОБА_26 проживали в с.Базилівщина однією родино, вели спільне господарство, після розлучення ОСОБА_27 жив у матері, потім повернувся до родини. Мали два автомобілі, автомобіль Wolkswagen Golf ОСОБА_7 придбав за військові виплати, ні в кого не позичав. Також повідомила, що ОСОБА_27 почав зловживати алкоголем коли пішов воювати, дружина його лікувала від залежності, стосунки зіпсувалися в 2022 році, коли пішов на війну. Проте під час відпусток бачила його вдома в с.Базилівщина, будинок та подвір`я було доглянуте.

Свідок ОСОБА_28 донька позивачки, повідомила, що вважала ОСОБА_7 батьком, оскільки їй було 10 років, коли мама ОСОБА_1 та ОСОБА_7 одружилися. ОСОБА_7 періодично зловживав алкоголем, а коли пішов на війну в 2022 році, знову почав пити і мати його лікувала від залежності. Дійсно, мати 18.10.2023 подала позов про розлучення, їх розлучили, проте вони продовжили проживати разом, які до подання позову, причиною розлучення був алкоголь. Автомобіль Wolkswagen Golf батько придбав за кошти, які він довго збирав. Мати також працювала на фермі, продавцем в магазині, вона й на даний час працює. ОСОБА_7 дійсно їздив до матері відповідачки ОСОБА_5 , проте тільки в гості, не жив в неї постійно, під час відпусток приїздив додому в Базилівщину. Коли батько зник безвісти, його пошуками займалися вони з матір`ю та братом. Оскільки мати ОСОБА_7 після його смерті не допустила матір до майна батька, а саме до автомобілів, які знаходилися в матері ОСОБА_7 ОСОБА_5 , мати подала до суду.

Свідок ОСОБА_29 показав, що ОСОБА_7 його побратим, вони разом служили. У відпустці ОСОБА_27 приїздив додому до дружини, він також передавав їй та сину ОСОБА_30 гроші, бо син вчився. Дійсно, ОСОБА_27 пив, лікувала його дружина. Він також був у них в гостях, ОСОБА_27 з дружиною спілкувалися нормально, не сварилися. Також повідомив, що вони їздили до матері ОСОБА_27 .

Свідок ОСОБА_11 повідомила, що знає родину ОСОБА_9 близько 20 років, вони куми. Родина ОСОБА_31 та ОСОБА_27 жили гарно, дружно, були випадки що ОСОБА_27 зловживав алкоголем, тоді їхав до матері. Відпустки під час служби проводив вдома в с.Базилівщина, вона відвідувала його та передавала передачі на фронт. Про обставини придбання автомобілів не обізнана.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показала, що вона проживає по сусідству з родиною ОСОБА_9 в с.Базилівщина. ОСОБА_26 постійно проживав з родиною, під час відпусток перебував з сім`єю. В них були побутові сварки, але загалом відносини в сім`ї були нормальні, періодично ОСОБА_27 зловживав алкоголем та тоді їхав до матері.

Свідок ОСОБА_32 показала, що проживає з ОСОБА_5 в одному селі, знає ОСОБА_33 дитинства, в ОСОБА_27 та ОСОБА_31 були погані стосунки, дружина виганяла його з дому, а коли потрібні були гроші, звала назад. Часто ОСОБА_27 жив у матері. З 2016 року ОСОБА_27 бувало пив, ОСОБА_34 тричі намагалася розлучитися, коли ОСОБА_27 загинув, його поховали в селі де проживає мати. З війни він також приїздив до матері, в неї жив. Також повідомила, що будинок в с.Селещина це будинок дідуся та бабусі ОСОБА_27 , він оформив будинок на себе. Автомобіль ВАЗ ОСОБА_27 викупив у дружини, заплатив їй гроші, інший автомобіль придбав за гроші, які заробив як військовослужбовець.

Свідок ОСОБА_35 сестра ОСОБА_7 , показала, що до майна, яке намагається поділити позивачка, остання не має ніякого відношення. Будинок був придбаний дідусем та бабусею ОСОБА_7 , а потім брат переоформив його на себе. Автомобілі брат також купив за власні кошти, на Wolkswagen Golf брат складав гроші перечислив матері, а потім її син міняв на долари, та її син позичив ОСОБА_27 тисячу доларів, автомобіль придбав ОСОБА_27 за 4500,00 доларів. Автомобіль ВАЗ брат викупив у ОСОБА_31 за 40 000,00 грн ОСОБА_36 десь працювала, не знає. З 2016 по 2022 брат жив у матері по 2-3 місяці, дружина виганяла його з дому, тричі подавала на розлучення. Під час відпусток з війни ОСОБА_27 приїздив до матері, коли він пропав безвісти, його пошуками займалася також мати та її родина.

Свідок ОСОБА_37 показав, що він військовослужбовець та був знайомий з ОСОБА_7 , він допомагав йому з ремонтом автомобіля, бачив ОСОБА_27 вдома в с.Базилівщина. Він приїздив до ОСОБА_27 в с.Селещина до його матері, щоб подивитися на автомобіль Wolkswagen Golf , який купив ОСОБА_27 .

Свідок ОСОБА_38 показав, що він проживає в с.Базилівщина та товаришує з родиною ОСОБА_9 . В жовтні 2023 року ОСОБА_26 придбав автомобіль Wolkswagen Golf, купляв авто за власні кошти, для власних потреб. За час відпусток ОСОБА_27 проживав за місцем мешкання сім`ї в с.Базилівщина.

Свідок ОСОБА_14 показав, що він є племінником ОСОБА_7 та обізнаний про придбання останнім автомобіля Wolkswagen Golf, а саме що вказаний автомобіль дядько придбав за кошти, які він отримував як військовослужбовець та перераховував на рахунок своєї матері, яка знімала кошти, загалом 150 000,00 грн, а він в свою чергу міняв на долари та зберігав кошти, також він позичив дядькові 1000 доларів. Вони разом з ОСОБА_27 вибирали та ОСОБА_27 придбав автомобіль в його присутності. Коли він приїздив до бабусі ОСОБА_5 , ОСОБА_27 був у неї, там були його речі, про сімейне життя в дядька не цікавився, а той не розказував. Коли ОСОБА_7 безвісти зник, він та його родина, а також мати ОСОБА_27 його бабуся займалися його пошуками.

За інформацією АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_7 , РНОКПП НОМЕР_13 в банку емітовано карту № НОМЕР_14 (а.с.9 т.2) та згідно з випискою по картковому рахунку ОСОБА_7 , за період з 01.01.2023 по 31.01.2023 ОСОБА_7 отримав заробітну плату в розмірі 44 068,00 грн, зняв готівкові кошти за вказаний період в розмірі 43000,00 грн (а.с. 10 т.2).

На а.с.140-147 т.1 є платіжні інструкції, які свідчать про перерахування ОСОБА_7 грошових коштів ОСОБА_1 у період з 11.09.2023 по 09.02.2024.

На а.с.193 на зв.-198, 228-236 є платіжні інструкції про перерахування ОСОБА_7 грошових коштів ОСОБА_39 за період з червня 2023 по січень 2024.

За інформацією АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_7 в банку емітовано карту № НОМЕР_15 , відкрито рахунок № НОМЕР_16 , відповідно до виписки за договором №б/н за період 01.01.2023 24.12.2024 ОСОБА_7 перерахував на ім`я ОСОБА_1 грошові кошти: 10.02.2023 в розмірі 30 050,00 грн, 10.03.2023 15 050,00 грн, 28.03.2023 20 050,00 грн, 21.04.2023 30 050,00 грн, 11.05.2023 16 050,00 грн, 21.05.2023 50 050,00 грн, 24.05.2023- 32 050,00 грн, 16.08.2023 7035,00 грн, 22.08.2023 10 050,00 грн, 11.09.2023 10 050,00 грн, 13.11.2023 7035,00 грн, 15.12.2023 8040,00 грн, 24.12.2023 10 050,00 грн, 31.12.2023 10 050,00 грн, 16.01.2024 5025,00 грн, 27.01.2024 30 050,00 грн, 09.02.2024- 4924,00 грн, а всього 260 685,00 грн.

На ім`я ОСОБА_5 : 01.03.2023 15 050,00 грн, 10.06.2023- 20 050,00 грн, 20.06.2023 50 050,00 грн, 15.07.2023 10 050,00 грн, 19.08.2023 2010,00 грн, 20.08.2023 10 050,00 грн, 22.08.2023 20 050,00 грн, 11.09.2023 5025,00 грн, 30.09.2023 20 050,00 грн, 25.12.2023 5025,00 грн, а всього 157 410,00 грн.

За вказаний період ОСОБА_7 отримав заробітну плату в розмірі 682 539,00 грн (а.с.242-247 т.1).

Аналізуючи зібрані у справі докази, суд доходить висновку, що спірний автомобіль Wolkswagen Golf, був придбаний ОСОБА_7 за кошти, отримані останнім як військовослужбовцем у період коли подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_1 не проживали разом та припинили шлюбно-сімейні відносини, а тому вказане майно не є спільним майном подружжя.

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на вказаний автомобіль, не надала жодних належних та допустимих доказів своєї участі у набутті спірного майна автомобіля Wolkswagen Golf.

В той же час, суд уважає що автомобіль ВАЗ є спільним майном подружжя та позов в цій частині підлягає задоволенню, оскільки презумпція спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу, а саме на вказаний транспортний засіб в судовому засіданні не спростована.

Згідно зі ст.141 ЦПК України, оскільки позов задоволений частково, з відповідачів на користь позивачки потрібно стягнути судовий збір в розмірі 605,60 грн та судовий збір за забезпечення позову в розмірі 151,40 грн, з кожного.

У відповідності з вимогами ст.158 ЦПК України потрібно скасувати арешт майна, накладений за ухвалою Машівського районного суду Полтавської області від 04.10.2024 року на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та на транспортний засіб Volkswagen Golf, 2004 року випуску, дата реєстрації 20.10.2023 на підставі договору купівлі-продажу №10-46 від 19.10.2023р.

Щодо витрат сторін на професійну правничу допомогу суд зазначає про відсутність документів на підтвердження таких витрат.

Так, позивачкою в позові зазначено про орієнтовний розмір судових витрат 20 000,00 грн та надано ордер про надання правничої допомоги адвокатом Кожевніковим С.О. та адвокатом Батовським С.І., а аткож свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю вказаних осіб (а.с.33,34 т.1 43,44 т.2).

Відповідачкою заявлено розмір витрат на правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн та ордер про надання правничої допомоги адвокатом Євграфовою О.О. (а.с.96 т.1).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1-18, 81, 141, 209-245, 259, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

позов ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Рой Тетяна Володимирівна, до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину транспортного засобу ВАЗ 21058, 1986 року випуску, дата реєстрації 16.09.2022 на підставі договору купівлі продажу №5341/2022/3402709 та на частину причепу бортового, 2011 року випуску, дата реєстрації 19.04.2011.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн та судовий збір за забезпечення позову в розмірі 151,40 грн.

Стягнути зОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн та судовий збір за забезпечення позову в розмірі 151,40 грн.

Скасувати арешт майна, накладений за ухвалою Машівського районного суду Полтавської області від 04.10.2024 року на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та на транспортний засіб Volkswagen Golf, 2004 року випуску, дата реєстрації 20.10.2023 на підставі договору купівлі-продажу №10-46 від 19.10.2023р.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_17 , виданий 14.02.2003, ідентифікаційний номер НОМЕР_18 .

Відповідач 1: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_19 .

Відповідач 2: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_20 .

Третя особа: приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Рой Т.В., місцезнаходження: АДРЕСА_4 .

Повний тест Рішення складений 27.06.2025 року

Суддя С. М. Косик