Справа № 184/1534/24
Номер провадження 2/184/217/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 рокум. Покров

Покровський міський суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Томаша В.І., за участю секретаря судового засідання Михайлової Т.В., розглянувши в м. Покров в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є-гроші»» до ОСОБА_1 «про стягнення кредитної заборгованості»,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача по справі про стягнення заборгованості по договору позики «Безмежний» № -3445225 від 25.04.2024 р.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив наступне:

25.04.2024 р., між ОСОБА_1 , як позичальницею, та ТОВ ФК «Є-гроші», як позикодавцем, було укладено договір позики № -3445225, на підставі якого ОСОБА_1 отримала від позикодавця безготівковий кредит у розмірі 40 000 (сорок тисяч) грн. 00 коп., шляхом його перерахування на її банківський рахунок. ТОВ «ФК «Є-гроші», не є банківською установою, а являється фінансовою установою з надання фінансових послуг. Компанія не відкриває рахунків своїм позичальникам, а перераховує позики позичальникам через іншу платіжну установу. Договір позики між позичальницею та позикодавцем був підписаний в електронному виді, шляхом реєстрації позичальниці в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті позикодавця. Договір був підписаний позичальницею електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Позичальниця перед укладанням договору позики ознайомилась с паспортом споживчого кредиту та підписала його електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Позичальниця, при підписанні договору позики в такий спосіб, погодилась виконувати умови « Правил надання коштів та банківських металів у кредит» які регламентують порядок надання грошових коштів у позику фізичним особам, повний текст яких розміщений на сайті позикодавця. Позичальниця підписувала договір позики та отримувала позику у відповідності з редакцією «Правил», які діяли на момент підписання договору та отримання позики. Позика надавалась позичальниці строком на 360 днів, і повинна була бути повернута до 19.04.2025 р. Але відповідачка по справі кредит не повернула. Тому, позивач вважає, що він свої обов`язки по договору позики виконав. А позичальниця, та відповідачка по справі, свої обов`язки не виконала. Вона не внесла, у вказаний в графіку платежів час, обов`язковий третій платіж. В зв`язку з чим у відповідачки виникла прострочена заборгованість, а у позивача виникло право вимоги з неї дострокового повернення суми позики, сплати процентів та пені.

На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідачки ОСОБА_1 , борг у сумі 74 257 (Сімдесят чотири тисячі двісті п`ятдесят сім, грн. 60 коп., який складається: 39 040,00 грн. (тридцять дев`ять тисяч сорок) грн., 00 коп. - сума позики. 27 312,00 грн. (двадцять сім тисяч триста дванадцять) грн., 00 коп. проценти за користування позикою. 7 905,60 грн. (сім тисяч дев`ятсот п`ять) грн.60 коп. пеня за прострочення строків сплати обов`язкових платежів за договором позики. Також, позивач просить суд стягнути з відповідачки судові витрати, у сумі вартості судового збору 3 028,00 грн.

У прохальній частині позову, представник позивача попросив суд розглянути справу за за правилами спрощеного позовного провадження, та за його відсутності. Проти винесення заочного рішення по справі - не заперечував.

Ухвалою суду про відкриття провадження від 07 серпня 2024 року, позовну заяву позивача було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним ухвали, на подачу відзиву на позов.

20 серпня 2024 р., від представника відповідача, через підсистему «Електронний суд», до суду був поданий відзив на позовну заяву позивача. Також, представником позивача було подано клопотання про приєднання до справи додаткових доказів по справі, які не були викладені у відзиві на позов, але які, на його думку, мали важливе та суттєве значення для всестороннього та об`єктивного розгляду справи. В клопотанні, представником було зазначено, що представник відповідача, надаючи відзив на позов, по причині долучення його до справи коли часу на подання відзиву залишалося обмаль, керувався тільки фактами та обставинами які містились в позовній заяві позивача. Але, докази цих обставин, представником відповідача, не були перевірені належним чином матеріалами справи. І тільки після ознайомлення з ними, вияснилось, що ряд обставин, викладених позивачем в позовній заяві, належним чином не підтверджені. А представник відповідача, довірившись фактам зазначеним в позовній заяві, виклав їх у відзиві на позов, як обставини встановлені та доказані. Що, як вияснилось під час ознайомлення з матеріалами справи, не відповідає дійсності. Чим, зайняв не зовсім вірну захисну позицію сторони відповідача. Дав не зовсім об`єктивну оцінку ситуації. Не об`єктивно, частково визнав доводи позивача викладені у позовній заяві. Та помилково визнав ті обставини, які свідчать на користь позивача, та утискають права відповідача. Чим поставив свого довірителя та відповідача по справі, у невигідну для нього правову позицію, у спорі з позивачем.

Сторона відповідача, посилаючись на доводи викладені нею у відзиві на позов та у клопотанні про надання додаткових доказів, зазначила про те, що вона вважає позовні вимоги позивача не обґрунтованими та не доведеними з наступних підстав: сам по собі кредитний договір, на який позивач посилається як на доказ надання кредиту відповідачу, без документального підтвердження перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника, не являється доказом надання кредитних коштів відповідачу по справі. Доданий позивачем до позову договір позики, є неналежно оформленим договором кредиту, укладеним у відповідності з усіма вимогам чинного законодавства: в договорі позики не вказаний банківський рахунок позичальника, на який, згідно даного договору, відповідачу, повинні були бути перераховані кредитні кошти. Та на який, згідно позовної заяви позивача, дані кошти були перераховані. Доданий до позову паспорт кредиту не являється доказом його надання. Позивачем не надано суду належних документальних доказів перерахування кредитних коштів відповідачу по справі. Позивачем не надані оформлені належним чином, у відповідності з чинним законодавством, розрахунки того боргу, який він просить суд стягнути з відповідача. Позивач вказує на те, що даний договір позики був укладений у відповідності з «Правилами надання коштів та банківських металів у кредит», розміщеними на сайті позивача, які є невід`ємною частиною договору позики. Але відповідачка по справі, даних «Правил» не підписувала. А без підписання позичальником невід`ємної частини кредитного договору, весь кредитний договір, не може вважатись таким, який укладений з усіма вимогами чинного законодавства. До того ж, коли в кредитній схемі, присутній елемент приєднання підписаного позичальником кредитного договору до «Правил» розміщених на сайті кредитодавця, даний кредитний договір не може розцінюватись як стандартний (типовий) договір кредиту, з усіма випливаючими з нього наслідками. Крім того, позивач, як на доказ надання кредиту відповідачу, посилається на лист від третьої особи, яка повідомила позивача про успішне виконання платежу, який не являється первинним бухгалтерським фінансовим документом, та не може бути підтвердженням перерахування кредитних коштів відповідачу по справі по даному договору позики. Тому, представник відповідача, на підставі викладених ним фатів у відзиві на позов та у клопотанні про долучення до справи додаткових доказів, просить суд повністю відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог. А справу розглянути за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача в судове засідання не з`явився. Відповідач по справі до суду не з`явився також. Представник відповідача надав суду клопотання про розгляд справи без присутності відповідача та його представника. Розгляд справи попросив провести на підставі наданих суду документальних доказів, які знаходяться в матеріалах справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

В межах розгляду даної справи судом було з`ясовано наступне:

Позивач, в якості доказу існування боргу відповідача, додав до позовної заяви укладений в електронний спосіб договір позики «Безмежний» № -3445225 від 25.04.2024 р.

Відповідно до ст. 77, ст. 78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування, а допустимими є докази, отримані у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно ст. 1046 ЦК України, договір позики (договір кредиту) є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» усі фінансові операції підтверджуються первинними фінансовими бухгалтерськими документами.

Відповідно до ч.1 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Згідно правової позиції Верховного Суду України у складі колегії суддів Першої судової палати касаційного цивільного суду, викладеної у постанові від 24.06.2021 по справі № 686/19271/19 провадження № 61-9459св20, договір не є первинним обліковим документом для цілей бухобліку, а лише свідчить про наміри виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання. В той час, як первинні документи, складаються лише за фактом надання послуг. А про факт отримання та повернення коштів свідчить не договір, а банківські виписки про зарахування чи повернення грошей із поточного рахунку, а також прибуткові та видаткові касові ордери у разі внесення грошей до каси кредитора.

Аналогічний висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 12 червня 2020 року по справі № 169/506/17 провадження № 61-37213св18.

Згідно правового висновку Верховного Суду України викладеного у Постанові №336/4796/18 від 20.05.2022 р., для стягнення боргу мало надати суду кредитний договір та розрахунок заборгованості, потрібно ще надати і докази видачі кредиту. Це може бути: меморіальний ордер, заява на видачу готівки, платіжне доручення, тощо. Такі документи повинні відповідати положенням Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Якщо кредитор не подає такі документи з позовною заявою, то суд повинен відмовити в задоволенні позову через недоведеність наявності заборгованості.

Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 17 березня 2021 року у справі № 490/10008/17 (провадження № 61-11855св19). Та у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2020 року у справі № 757/39906/15-ц (провадження № 61-12781св19). В яких було зазначено, що для стягнення заборгованості за кредитним договором, кредитор, зобов`язаний довести не лише факт укладення договору, а й факт надання кредитних коштів, що має підтверджуватися відповідними первинними документами.

Київський апеляційний суд, своєю постановою від 19 червня 2024 р., по справі № 757/25558/23, провадження № 22-ц/824/8037/2024, відмовив у задоволенні позовних вимог ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про стягнення заборгованості з відповідача, мотивуючи своє рішення тим, що незважаючи на те, що з позичальником та відповідачем по справі, був укладений кредитний договір, матеріалами справи, сам факт його виконання не доведено. Доводи позивача про те, що кредитні кошти були перераховані відповідно до умов кредитного договору та Правил надання споживчих кредитів, на підставі інформації про банківські реквізити для перерахування кредитних коштів, отриманої від відповідача, не підтверджуються будь-якими належними та допустимими доказами.

В договорі позики не вказаний банківський рахунок позичальника, на який, згідно даного договору, відповідачу, повинні були бути перераховані кредитні кошти. Та на який, згідно заяви позивача, дані кошти, були перераховані. Так в п. 1, в п.2.1. договору, в розділі «Реквізити сторін», та в графіку платежів по поверненню кредиту, картковий рахунок позичальника вказаний з шістьма невідомими значеннями - НОМЕР_1 .

Згідно п.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно п.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона по справі, повинна довести ті обставини, які мають значення для вирішення справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Згідно п.3 ст. 77 ЦПК України, позивач має обгрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження своїх позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 43 ЦПК України, обов`язок надання усіх наявних доказів, до початку розгляду справи по суті, покладається на осіб, які беруть участь у справі.

Київський апеляційний суд, у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, у своїй постанові від 29.05.2024 р., по справі № 357/9465/23 провадження № 22-ц/824/8742/2024, відмовляючи ТОВ «Укр Кредит Фінанс» у задоволені його позовних вимог про стягнення боргу з відповідача, звернув увагу на те, що надана позивачем копія кредитного договору, та копія довідки про розрахунок боргу не є достовірними, належними та достатніми доказами підтвердження факту виконання позивачем своїх обов`язків за кредитним договором, оскільки не містять повної інформації про погоджений сторонами в кредитному договорі номер платіжного засобу, на який потрібно перераховувати суму кредиту, та не містять повної інформації про номер платіжного засобу, на який суму кредиту було перераховано.

В матеріалах справи відсутні належні докази перерахування кредитних коштів з рахунку кредитора на рахунок позичальника та відповідача по справі. Позивачем не надані первинні фінансові бухгалтерські документи які б підтвердили таке перерахування.

Згідно правового висновку Верховного Суду України викладеного у Постанові №336/4796/18 від 20.05.2022 р., для стягнення боргу мало надати суду кредитний договір та розрахунок заборгованості, потрібно ще надати і докази видачі кредиту. Це може бути: меморіальний ордер, виписка по рахунку, заява на видачу готівки, платіжне доручення, тощо. Такі документи повинні відповідати положенням Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Якщо кредитор не подає такі документи з позовною заявою, то суд повинен відмовити в задоволенні позову через недоведеність наявності заборгованості.

Київський апеляційний суд, своєю постановою від 19 червня 2024 р., по справі № 757/25558/23, провадження № 22-ц/824/8037/2024, відмовив у задоволенні позовних вимог ТОВ «Укр Кредит Фіннс» про стягнення заборгованості з відповідача, мотивуючи своє рішення тим, що не зважаючи на те, що з позичальником та відповідачем по справі, був укладений кредитний договір, матеріалами справи, сам факт його виконання не доведено. Доводи позивача про те, що кредитні кошти були перераховані відповідно до умов кредитного договору та Правил надання споживчих кредитів, на підставі інформації про банківські реквізити для перерахування кредитних коштів, отриманої від відповідача, не підтверджуються будь-якими належними та допустимими доказами.

Дніпровський апеляційний суд, у своїй постанові від 04 вересня 2023 р., по справі № 175/1255/23 провадження № 22-ц/803/7045/23, відмовив у задоволенні позову ТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, у тому числі, по причині відсутності в матеріалах справи первинних бухгалтерських документів, які б підтвердили зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника.

Такої ж позиції, дотримався Дніпровський апеляційний суд, у своїй постанові від 21 серпня 2023 р., по справі № 176/655/23 провадження № 22-ц/803/6707/23, в якій також відмовив у задоволенні позову ТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, через те, що у справі відсутні первинні бухгалтерські документи, які б доказували зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника.

Згідно правового висновку Верховного Суду України у Постанові № 336/4796/18 від 20.05.2022 р., для стягнення заборгованості по кредиту, стягувачу, потрібно надати суду ще й докази видачі кредиту. А саме: меморіальний ордер, виписку по рахунку, заяву на видачу готівки, платіжне доручення, тощо. Такі документи повинні відповідати положенням Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Якщо кредитор не подає такі документи з позовною заявою, то суд повинен відмовити в задоволенні позову, через недоведеність наявності заборгованості.

Згідно п.2 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», первинні документи можуть бути складені у паперовій, або в електронній формі, і повинні мати такі обов`язкові реквізити як назву документу, дату його складання, назву організації яка склала документ, зміст та обсяг фінансової операції, призначення платежу та підстави його здійснення. Крім цього, посаду і прізвіще особи, відповідальної за здійснення бухгалтерських операції, та правильність її оформлення. А в матеріалах справи, вище зазначені документи, які б підтверджували перерахування коштів з рахунку кредитора на рахунок відповідача по справі - відсутні.

Київський апеляційний суд, своєю постановою від 19 червня 2024 р., по справі № 757/25558/23, провадження № 22-ц/824/8037/2024, відмовив у задоволенні позовних вимог ТОВ «Укр Кредит Фіннс» про стягнення заборгованості з відповідача, мотивуючи своє рішення тим, що не зважаючи на те, що з позичальником та відповідачем по справі, був укладений кредитний договір, матеріалами справи, сам факт його виконання не доведено. Доводи позивача про те, що кредитні кошти були перераховані відповідно до умов кредитного договору та Правил надання споживчих кредитів, на підставі інформації про банківські реквізити для перерахування кредитних коштів, отриманої від відповідача, не підтверджуються будь-якими належними та допустимими доказами.

Така сама позиція викладена у постанові Дніпровського апеляційного суду, від 04 вересня 2023 р., по справі № 175/1255/23 провадження № 22-ц/803/7045/23, в якій апеляційний суд відмовив у задоволенні позову ТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, у тому числі, по причині відсутності в матеріалах справи первинних бухгалтерських документів, які б підтвердили зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника. А доданий до позовної заяви роздрукований розрахунок заборгованості за кредитними договорами, підставою для задоволення позовних вимог бути не може, оскільки такий розрахунок є внутрішнім документом фінансової

установи, та не містить відомостей, які б дозволили суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит, чи ні.

Такої ж позиції, дотримався Дніпровський апеляційний суд, у своїй постанові від 21 серпня 2023 р., по справі № 176/655/23 провадження № 22-ц/803/6707/23, в якій суд також відмовив у задоволенні позову ТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, через те, що у справі відсутні первинні бухгалтерські документи, як докази зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно п. 8.1 договору позики «Безмежний» № -3445225, договір набирає чинності з моменту отримання позики позичальником.

Згідно п. 8.2 договору, зобов`язання позичальника по даному договору вважаються виконаними тільки після надходження кредитних коштів на рахунок позичальника.

Без наявності доказів надходження коштів на рахунок відповідача по справі, зобов`язання позикодавця по договору позики, у відповідності з п. 8.2 договору, виконаними вважатись не можуть. А договір позики, без наявності доказів отримання коштів позичальником, згідно п. 8.1 договору, не може вважатись таким, який набрав чинності.

Згідно Постанови Верховного Суду України, по справі № 305/529/15-ц, від 16.08.2017 р., не укладення кредитного договору, не породжує для його сторін жодних правових наслідків, що свідчить про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача коштів, які передбачаються повноцінним кредитним договором.

Позивач додав до позову паспорт споживчого кредиту, на який він також посилається як на доказ видачі кредиту відповідачу. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду України, по справі № 393/126/20 від 23.05.2022 р., знайшла підстави для відступу від висновків Верховного Суду викладених у постановах: у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц, провадження № 61-13569св20. У справі № 313/346/20 провадження № 61-14573св20, від 18 листопада 2020 року. Та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 провадження № 61-17707св19. Про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом. У підставах палати Касаційного цивільного суду зазначалось про те, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторін та його змісту.

Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Тому ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем, не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Згідно ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування», паспорт споживчого кредиту є інформаційним документом, який надається споживачеві до укладення договору. Його основна мета забезпечити споживача повною та прозорою інформацією про умови кредитування (повна вартість кредиту, процентна ставка, комісії, графік платежів тощо) для прийняття обізнаного рішення. Паспорт споживчого кредиту не є самостійним кредитним договором, і що найважливіше, не фіксує факт здійснення господарської операції з передачі грошових коштів. Він лише відображає умови, на яких може бути наданий кредит, а не факт його надання. Підпис на ньому підтверджує ознайомлення з умовами отримання кредиту, а не його реальне отримання. Паспорт споживчого кредиту є лише підтвердженням виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця.

Позивач, в якості доказу перерахування кредитних коштів відповідачу по справі, посилається на лист від третьої особи ТОВ Фінансова компанія «Контрактовий дім» про успішне виконання платежу. В п.1.2. договору позики № -3445225, в розділі «Умови кредитування», вказується про те, що гроші позичальнику в позику надає не хтось інший, а саме позикодавець по договору, яким являється позивач по справі ТОВ ФК «Є-гроші». І що ці гроші, надаються позикодавцем шляхом перерахування кредитних коштів позикодавцем на банківський рахунок позичальника. А позивач по справі, у своїй позовній заяві, у розділі «Щодо отримання відповідачем грошових коштів», вказує на те, що кредитні кошти у розмірі 39 400 (тридцять дев`ять тисяч чотириста) грн. 00 коп., 25.04.2024 р., були успішно перераховані позичальнику на його банківську карту - третьою особою ТОВ ФК «Контрактовий дім». І в якості доказу такого перерахування, додав до позовної заяви лист від ТОВ Фінансова компанія «Контрактовий дім» № 7/5421 від 23.07.2024.

Згідно п.2.1 договору, позика повинна була бути надана позичальнику безпосередньо позикодавцем ТОВ ФК «Є-гроші». А позивач, в якості доказу надання кредиту надає лист від третьої особи - ТОВ ФК «Контрактовий дім». Не первинний бухгалтерський фінансовий документ, передбачений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а лист-довідку, який первинним бухгалтерським документом не являється. Крім того, в даному листі, ТОВ ФК

«Контрактовий дім», повідомляє позивача про те, що даний платіж був виконаний ним на підставі укладеного між сторонами договору № 26012024/2А від 26.01.2024 р. Який, в матеріалах справи відсутній. Також, ТОВ ФК «Контрактовий дім» повідомляє позивача про те, що платіж був проведений по договору № 3445225. Не по договору позики № -3445225 від 25.04.2024 р., який вказаний в позовній заяві, а по договору, без назви та без вказання предмету договору, № 3445225. Який не відповідає номеру договору позики. Також, в листі ТОВ ФК «Контрактовий дім» вказується про те, що платіж був проведений на карту НОМЕР_1 . З шістьма невідомими значеннями рахунку. Без зазначення банку отримувача платежу. Без вказання призначення платежу. Без зазначення особи - отримувача платежу.

Згідно ст. 14 ЗУ №361-IX "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", суб`єкт первинного фінансового моніторингу, що надає фінансові платіжні

послуги платнику (ініціатору платіжної операції), повинен забезпечити, щоб усі платіжні операції супроводжувались інформацією про платника (ініціатора платіжної операції): повне найменування та місцезнаходження або ідентифікаційний код згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України /реєстраційний (обліковий) номер платника податків та номер рахунка/електронного гаманця, з якого списуються кошти/унікальний номер електронного платіжного засобу (у разі ініціювання платіжної операції з використанням електронних платіжних засобів), а в разі відсутності рахунка - унікальний обліковий номер фінансової операції. Траст, або інше подібне правове утворення - повне найменування та місцезнаходження, номер рахунка/електронного гаманця, з якого списуються кошти, а в разі відсутності рахунка - унікальний обліковий номер фінансової операції. Інформацією про отримувача за платіжною операцією.

Платіжна операція, ініційована в межах України, у тому числі з використанням електронних платіжних засобів, електронних грошей, віртуальних активів, повинна супроводжуватися щонайменше номером рахунка/електронного гаманця або унікальним номером електронного платіжного засобу платника (ініціатора фінансової операції).

Харківський апеляційний суд, у своїй постанові від 08 травня 2023 р., по справі № 638/6913/22 провадження № 22-ц/818/762/23, номер судового рішення, відмовляючи ТОВ Фінансова компанія «Фінтраст Україна» у задоволенні її позову про стягнення з відповідача боргу за кредитним договором, мотивував своє рішення тим, що довідка ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім», про проведення платежу, на яку позивач посилається як на доказ перерахування коштів на рахунок позичальника по кредитному договору, належним та достатнім доказом перерахування кредитних коштів не являється. На підставі того, що між ТОВ ФК «Контрактовий дім» та відповідачем по справі, відсутні юридичні та правові відносини з питань кредитування.

Київський апеляційний суд, у своїй постанові від 10.10.2024 р., по справі 765/15128/23 провадження 22-ц/ 824/13668/2024 відмовляючи ТОВ «Укр Кредит фінанс» у задоволенні його апеляційної скарги, про стягнення з відповідача боргу за кредитним договором, мотивував своє рішення, у тому числі і тим, що загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, здійснюється у відповідності з ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Який встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду за платіжними системами. Згідно з ч. 22.1 ст. 22 Закону, ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: платіжне доручення, платіжна вимога-доручення, розрахунковий чек, меморіальний ордер. Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. В матеріалах справи міститься лист на адресу ТОВ «Укр Кредит Фінанс» від ТОВ ФК «Контрактний дім» (ЄДРОУ 35442539), в якому останній повідомляє про успішність фінансових операцій. При цьому вказаний лист не є первинним бухгалтерським документом, з якого можна встановити дійсність фінансової операції. Крім того, з даного листа вбачається, що переказ коштів здійснювався ТОВ ФК «Контрактний дім» яке не є учасником даної справи. Крім того, до позову не долучено доказів на підтвердження підстав здійснення таких фінансових операцій. А тому, вказаний доказ не свідчить про виконання кредитором умов договору з перерахування коштів на картковий рахунок відповідача по справі. Довідка, за підписом директора ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про перерахування суми кредиту за Кредитним договором також не є первинним бухгалтерським документом, оскільки не відповідає положенням ст. 22 Закону. Оскільки до позовної заяви не долучено жодного із цих документів: платіжне доручення, платіжна вимога-доручення, розрахунковий чек, меморіальний ордер, колегія суддів приходить до висновку про те, що за Кредитним Договором позивачем не надано первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували, що кредитор ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» виконав зобов`язання щодо видачі грошових коштів на картковий рахунок позичальника.

Судом встановлено, що наданий позивачем розрахунок боргу, не підтверджується первинними фінансовими бухгалтерськими документами.

Згідно позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові по справі № 161/16891/15-ц від 30.01.2018р., доказами, які можуть підтверджувати наявність заборгованості, та її розмір, можуть бути тільки первинні бухгалтерські документи, оформлені у відповідності зі ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які фіксують здійснення певних господарських та фінансових операцій.

Згідно позиції Верховного Суду, у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, по справі № 554/4300/16-ц, первинні документи, можуть бути належними доказами підтвердження боргу тільки за умови, якщо вони будуть оформлені у відповідності зі ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Та у відповідності з «Положенням про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України» затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 75 від 04 липня 2018 р.

Згідно п.2 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі, та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документу, дату його складання, назву організації яка склала документ, зміст та обсяг операції. Посаду і прізвище особи, відповідальної за здійснення операції, та правильність її оформлення.

Згідно п. 51 Постанови НБУ № 75 від 4 липня 2018 р., «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити як назву документа, дату складання, найменування банку від імені якого складений документ, зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення), посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції.

Згідно п. 52 Постанови НБУ № 75, первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними. І не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку.

Згідно п. 15 постанови НБУ № 75, операції банку мають бути зареєстровані та відображені в регістрах бухгалтерського обліку в день їх здійснення або наступного робочого дня, якщо операція здійснена після закінчення операційного дня (часу) банку або у вихідні чи святкові дні.

Згідно Постанови Київського апеляційного суду від 06.02.2020 р., по справі № 760/32527/18, провадження № 22-ц/824/789/2020, інформація, що міститься в первинних документах,

систематизується в регістрах аналітичного обліку. Без яких, виписка по рахунку не являється первинним документом.

Згідно ст. 1 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію. Згідно ст. 2 Закону, дія даного Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності. Згідно ст. 6 Закону, його вимоги є обов`язковими для всіх підприємств усіх організаційно-правових форм. Згідно п.2 ст. 9 Закону, первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа, дату складання, зміст та обсяг операції, посаду і прізвища особи, відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення.

Згідно Наказу Міністерства фінансів України № 88 «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» від 24.05.1995 р., зі змінами № 467 від 28.12.2022 р., підписувати первинний документ має право тільки особа, уповноважена здійснювати дану операцію (п. 2.5 Положення № 88). Згідно п. 2.12. Положення № 88, керівник підприємства затверджує перелік відповідальних осіб, які мають право підписувати первинні документи на здійснення господарських операцій. Такі повноваження закріплюються наказом на право підпису первинних документів по підприємству.

Позивач надав загальну інформацію щодо розміру боргу, яка без підтвердження первинними фінансовими бухгалтерськими документами, не може бути належним доказом розміру заборгованості в розумінні положень ч.1 ст. 77 ЦПК України. Не підтвердивши борг первинними фінансовими документами, позивач не виконав вимог ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, якими передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як не виконав вимог ч. 1 ст. 80 ЦПК України, якою передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно позиції викладеній у Постанові Київського апеляційного суду від 19.06.2024 р., по справі № 757/25558/23 провадження № 22-ц/824/8037/2024, розрахунок заборгованості, сформований позивачем в односторонньому порядку, не може бути належним та допустимим доказом, оскільки дані викладені в такому розрахунку, повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони сторони позивача.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків:

Згідно ст. 13. Європейської Конвенції з прав людини, кожен має право на ефективний засіб правового захисту.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини, по справі Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р., судам, у відповідності зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно брати до уваги усі аргументи, які надаються суду стороною по справі.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2020 року в справі № 572/2515/15-ц (провадження № 61-1051св17) вказано, що «відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову».

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.

Згідно ч.2 ст. 82 ЦПК України, відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови

сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку.

Згідно вимог ч.1 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Тому, проаналізувавши в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів наявності заборгованості за договором позики № -3445225 від 25.04.2024 р.

На підставі чого, суд, керуючись: ст. ст. 2, 10, 12, 13, 76, 77-81, 89, 141, 258, 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є-гроші»» до ОСОБА_1 «про стягнення кредитної заборгованості» - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 25.06.2025 р.

Суддя Покровського міського суду В. І. Томаш