ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7741/25 Справа № 196/578/24 Суддя у 1-й інстанції - Костюков Д. Г. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

01 липня 2025 року м.Дніпро

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду Пищида М.М., ознайомившись з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування (Управління-служба у справах дітей) Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 , про стягнення коштів за договорами оренди, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2025 року в задоволенні вищезазначеного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу 16 червня 2025 року.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду, посилаючись на те, що першу апеляційну скаргу, яка була подана нею в строки, а саме 18 лютого 2025 року, Дніпровським апеляційним судом повернуто 01 травня 2025 року у зв`язку із пропуском наданого судом десятиденного строку для усунення недоліків .

Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що рішення постановлено 09 січня 2025 року, повний текст рішення складено 17 січня 2025 року, тому строк на апеляційне оскарження рішення суду закінчився17 лютого 2025 року.

Згідно ч. 2 ст. 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що 18 лютого 2025 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, яка ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01 травня 2025 року була повернута позивачу у зв`язку із не усуненням недоліків апеляційної скарги у визначений судом строк.

Копія ухвали була направлена 02 травня 2025 року на поштову та електронну адреси позивача та представника,які зазначені в апеляційній скарзі.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу (частина третя статті 354 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 521/2816/15-ц зазначено, що «апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарженні не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 640/3393/19 зроблено висновки про те, що «причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій і підтверджені належними доказами».

Верховний Суд у постанові від 24 липня 2023 року у справі №200/3692/21 зробив висновок, що: «невиконання скаржником вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку. Колегія суддів не вбачає перешкод для поширення такої правозастосовчої практики Верховного Суду й у випадку про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки норми процесуального закону, якими це питання регламентовано на стадії апеляційного чи касаційного оскарження судових рішень, є близькими за змістом і однаково врегульовують це питання.

Строк на апеляційне оскарження у разі повторного подання апеляційної скарги може бути поновлено у випадку дотримання одночасно таких умов:

- первісне звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою відбулось у межах передбаченого процесуальним законом строку на апеляційне оскарження;

- повторне подання апеляційної скарги відбулось в межах строку апеляційного оскарження, встановленого процесуальним законом, або упродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань;

- скаржником продемонстровано добросовісне ставлення до реалізації ним права на апеляційне оскарження й вжито усіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, і такі недоліки фактично усунуті станом на момент повторного звернення з апеляційною скаргою;

- доведено, що повернення попередньо поданих апеляційних скарг відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення, і які обумовлені наявністю об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції, й не могли бути усунуті скаржником;

- наявність таких обставин підтверджено належними і допустимими доказами».

Отже, матеріалами справи підтверджено, що представник позивача отримав копію ухвали Дніпровського апеляційного суду від 01 травня 2025 року про повернення його апеляційної скарги 02 травня 2025 року.

Проте, повторно направив апеляційну скаргу тільки 16 червня 2025 року, що не може вважатися розумним терміном.

При цьому, необхідно враховувати, що ОСОБА_1 є позивачем у даній справі та особою, яка подала апеляційну скаргу, а відтак повинен у розумні терміни цікавитися результатами поданої ним апеляційної скарги.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень ухвала від 01 травня 2025 року була оприлюднена у реєстрі 05 травня 2025 року.

Враховуючи викладене, зазначенні позивачем причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду не є поважними.

Окрім того, ОСОБА_1 подано клопотання про відстрочення сплати судового збору до закінчення розгляду справи.

Звертаючись до суду з клопотанням про звільнення від сплати судового збору апелянт посилався на те, що вона є пенсіонером та отримує невеликий дохід який складається лише з пенсії (річний дохід становить 89 908 грн), інших доходів не має, а розмір судового збору за подання апеляційної скарги перевищує 5% його річного доходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, право суду, а не обов`язок, у порядку, передбаченому законом, зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати (ч. 3 ст. 136 ЦПК України).

За приписами пункту 1 частини 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір» (далі - Закон), враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за клопотанням такої сторони відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умови, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону, суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що з урахуванням майнового стану сторони, це повноваження суду вирішити питання про звільнення від сплати судового збору .

До того ж, визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати .

При зверненні до суду із заявою про звільнення від сплати судового збору особа повинна додати до такої заяви належні документи на підтвердження факту відсутності таких коштів для сплати судового збору.

Крім того, у розумінні приписів статті 8 Закону України "Про судовий збір" звільнення від сплати судового збору може мати місце за наявності виключних обставин. При цьому, особа має довести існування фінансових труднощів .

Водночас, апелянт не надав до суду належних та вичерпних доказів наявності обставин існування фінансових труднощів, як на підставу для звільнення від сплати судового збору.

Так, подаючи до суду заяву про звільнення від сплати судового збору, ОСОБА_1 в обґрунтування доводів тяжкого майнового стану надав довідку про доходи видану ГУ пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Однак, надані позивачем вищевказані відомості не можуть бути єдиним належним доказом існування фінансових труднощів, оскільки наявність в особи доходів підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору.

Крім цього, вищевказана довідка не є достатнім доказом на підтвердження тяжкого майнового стану ОСОБА_1 і з огляд на те, що не містить відомостей про майновий стан особи, яка може мати інші джерела для існування та забезпечення своїх потреб, зокрема для сплати судового збору (довідка про склад сім`ї, відомості про вклади, нерухоме та рухоме майно з якого отримується дохід, компенсації, сукупний дохід родини тощо).

Інших доказів щодо фінансових труднощів та тяжкого матеріального стану, скаржником до апеляційної скарги не надано.

Таким чином, з урахуванням викладеного, відомості, надані скаржником, не можуть бути беззаперечним належним доказом на підтвердження скрутного матеріального становища, так як даний доказ не відображає відомості про об`єктивний матеріальний стан ОСОБА_1 станом на дату подання апеляційної скарги, оскільки останній може мати й інші джерела доходу, як то вклади, нерухоме та рухоме майно з якого отримується дохід, компенсації, сукупний дохід родини тощо.

Крім того, статтею 136 ЦПК України передбачено право, а не обов`язок суду щодо відстрочення, розстрочення, зменшення розміру судового збору або звільнення від сплати судового збору. Сплата ж судового збору за подання апеляційної скарги, в силу положень частини 4 статті 356 ЦПК України, є процесуальним обов`язком особи, що звертається до суду з апеляційною скаргою. Визначення ж майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони.

Суд зазначає, що обов`язок сплати судового збору слугує гарантуванню принципу рівності всіх осіб у правах щодо доступу до суду. При цьому, судовий збір виконує не тільки фіскальну, а й дисциплінуючу функцію. Він є одним із способів стимулювання належного виконання учасниками відповідних правовідносин своїх прав та обов`язків, передбачених законами України, у зв`язку з чим, безпідставне звільнення від його сплати окремих осіб може свідчити про надання одній із сторін незаконної переваги перед іншою.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до пп. 6 п.1 ч. 2. ст. 4 Закону за подання апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Згідно вимог Закону України "Про судовий збір" та з урахуванням ціни позову при зверненні до суду з даним позовом у 2024 році підлягав сплаті судовий збір в сумі 15 140 грн.

Таким чином, розмір судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду у даній справі становить 22 710 грн 00 коп. (15140х150%).

Враховуючи викладене апелянту необхідно сплатити судовий збір у розмірі 22710 грн за реквізитами: Отримувач коштів ГУК у Дн-кій обл/Шев.р/22030101. . Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП). МФО: 899998. Р/р: UA0004628. Код класифікації доходів бюджету: 22030101. Призначення платежу Судовий збір, за позовом (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Дніпровський апеляційний суд (м. Дніпро), (суд, де розглядається справа).

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням строку - десять днів з дня отримання даної копії ухвали, для сплати судового збору і надання апеляційному суду квитанції про сплату судового збору, для долучення до матеріалів справи, та для зазначення інших підстав для поновлення строку.

Керуючись ст.ст. 185, 357 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2025 року.

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги .

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2025 року залишити без руху для усунення недоліків протягом 10 (десяти) днів з дня отримання копії ухвали.

Роз`яснити особі, яка подала апеляційну скаргу, що у разі невиконання у визначений строк вимоги суду про звернення до апеляційного суду з заявою про поновлення строку із зазначенням інших підстав для поновлення строку, у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено на підставі ч. 3 ст. 357 ЦПК України.

Ухвала оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя