Справа № 154/2357/24 Головуючий у 1 інстанції: Пустовойт Т. В.
Провадження № 22-ц/802/759/25 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.,

секретар Ганжа М.І.

з участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

третьої особи ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Смоляр Є. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Володимирської державної нотаріальної контори Волинської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 подану його представником ОСОБА_1 на рішення Володимирського міського суду Волинської області від 29 квітня 2025 року в складі судді Пустовойт Т. В.

В С Т А Н О В И В :

У липні 2024 позивач звернувся до суду з позовом до Володимирської державної нотаріальної контори Волинської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є рідним сином ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Починаючи з червня 2010 і дотепер він постійно проживає на території Республіки Польща, періодично приїздив в Україну відвідати матір за її життя. Останній раз виїхав до Польщі 02.02.2019, про що свідчать відповідні відмітки у закордонному паспорті.

Після смерті матері позивач не звертався із заявою про прийняття спадщини, оскільки з нею постійно проживав його брат ОСОБА_5 , який опікувався матір"ю. Про складений на його ім`я заповіт він не знав. В травні 2024 року позивач отримав примірник позовної заяви ОСОБА_2 , який є його племінником, про визнання права власності на спадкове майно, зі змісту якої довідався про заповіт на його користь.

23.05.2024 направив засобами пошти до Володимирської державної нотаріальної контори Волинської області заяву про прийняття спадщини за заповітом. Однак отримав від нотаріуса лист, в якому було роз`яснено, що ним не була прийнята спадщина у встановлений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини та рекомендовано звернутись до суду.

Бажає виконати останню волю матері, прийняти спадщину, просив визначити йому додатковий строк у 2 місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Володимирського міського суду від 29 квітня 2025 року в задоволенні позову відмовлено. Рішення суду мотивоване тим, що позивач є сином спадкодавця, спадкоємцем першої черги, а тому мав право подати заяву про прийняття спадщини за законом у шестимісячний строк, тому необізнаність про складений заповіт не визнається поважною причиною пропуску строку.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Вважає що суд не врахував правових висновків Верховного Суду при розгляді справи, надав неправильну правову оцінку зібраним доказам.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача спростовує аргументи апеляційної скарги, просить рішення суду залишити без змін.

Судом першої інстанції встановлено такі обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 . Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 видане Володимирським відділом державної реєстрації актів цивільного стан у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 видане Зарічанською сільською радою Володимир-Волинського району Волинської області 01.03.1980.

Довідкою президента м.Щецин Республіка Польща від 27.06.2024 підтверджено відомості, що ОСОБА_7 з 2011 року тимчасово перебуває в м.Щецин Республіка Польща, періодично виїжджає.

Згідно з відмітками в паспорті громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_8 , остання віза - ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до змісту заповіту від 01.02.2019 посвідченого державним нотаріусом Володимирської державної нотаріальної контори Волинської області Билень Н.П., ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробила розпорядження: все своє майн з чого б воно не складалось і де б воно не знаходилося та взагалі все те, на що вона буде мати право за законом чи за заповітом заповідає своєму синові ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

03.06.2024 на усне звернення щодо видачі свідоцтва на спадщину за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 нотаріус Володимирської державної нотаріальної контори Волинської області повідомив позивача ОСОБА_3 , що ним не була прийнята спадщина у встановлений законом спосіб, так як ним не подано у встановлений законом строк з дня відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини та рекомендовано звернутись до суду із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

В спадковій справі №263/2023 до майна, померлої ОСОБА_4 , наявні: заява ОСОБА_2 , яка надійшла 29 вересня 2023 щодо прийняття спадщини після смерті його баби ОСОБА_4 , а також заява ОСОБА_3 , яка надійшла 28 травня 2024 щодо прийняття спадщини після смерті його матері ОСОБА_4 .

Мотиви апеляційного суду.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (частини перша та друга статті 1220 ЦК України).

Частиною першою статті 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно з частинами першою та другою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Наслідки пропуску строку для прийняття спадщини визначені статтею 1272 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, порушує права іншого спадкоємця, який спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Подібні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938св18), від 15 січня 2020 року у справі № 200/9984/16-ц (провадження № 61-11977св19), від 20 грудня 2021 року у справі № 502/1603/18 (провадження № 61-10329св21), від 24 травня 2023 року у справі № 291/559/21 (провадження № 61-4425св23) та інших.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 відповідачем у цій справі зазначив нотаріуса, вважає, що саме нотаріус оспорює його право на спадкування.

Такі аргументи позивача є помилковими. Сторонами у спорі є позивач та відповідач, у свою чергу відповідач - це та фізична або юридична особа, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував рішення тим,що позивач не навів поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, які давали б підстави для надання додаткового строку для прийняття спадщини понад установлений законом шестимісячний строк.

Колегія суддів з таким висновком не погоджується.

Апеляційним судом встановлено, що крім позивача, який відноситься до спадкоємців першої черги, і який пропустив строк для прийняття спадщини, є інші спадкоємці - рідний брат позивача та син спадкодавця - ОСОБА_5 , який, як стверджує позивач, проживав на день смерті з матір`ю та доглядав її, а отже, за наявності відповідних доказів може відноситись до спадкоємців, які прийняли спадщину та племінник, який прийняв спадщину подавши до нотаріальної контори заяву,- ОСОБА_2 , спадкоємець за правом представлення, тому що його батько та син спадкодавця - ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Згідно з частинами першою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

За змістом наведеної норми цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє в задоволенні позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові.

Предметом спору у цій справі є визначення додаткового строку для прийняття спадщини, а тому відповідачами у справі мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції мав відмовити у задоволенні позову саме з підстави пред`явлення такого до неналежного відповідача.

Розгляд справи за відсутності належного відповідача унеможливлює дійти висновків щодо обґрунтованості або необґрунтованості позовних вимог по суті пред`явленого позову, оскільки в такому випадку порушується принцип диспозитивності цивільного судочинства та принцип змагальності сторін.

Позивач не позбавлений права на звернення до суду з вимогами до належного відповідача ( відповідачів).

Відповідно до змісту статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Суд дійшов правильного по суті висновку про відмову в позові, проте помилився щодо підстав такої відмови, тому оскаржуване рішення суду першої інстанції належить змінити на підставі положень статті 376 ЦПК України, викласти його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 367, 368, 376, 382-384, 389-390 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 подану його представником ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Володимирського міського суду Волинської області від 29 квітня 2025 року в цій справі змінити виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: