Провадження № 2-з/522/237/25
УХВАЛА

17 червня 2025 року

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Морозовій О.В., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 про заміну заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Споживчого товариства «Сузір`я Будова», Споживчого товариства «СУЗІР`Я ПЛЮС», за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Міністерство оборони України, Товариство з обмеженою відповідальністю «УВГП-СИСТЕМА», Південне управління капітального будівництва Міністерства оборони України про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Споживчого товариства «Сузір`я Будова», Споживчого товариства «СУЗІР`Я ПЛЮС», за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Міністерство оборони України, Товариство з обмеженою відповідальністю «УВГП-СИСТЕМА», Південне управління капітального будівництва Міністерства оборони України про визнання майнових прав.

В позові, позивач просив визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) майнові права на об`єкт інвестування - квартири, за місцезнаходженням: АДРЕСА_1 , загальна площа квартири: 70,1 кв.м., кількість кімнат: 2 (дві), згідно Договору асоційованого членства в споживчому товаристві №4/202 від 24 квітня 2018 року.

Разом з позовною заявою представником позивача ОСОБА_1 , подано заяву про забезпечення позову, в якій просить заборонити Споживчому товариству «Сузір`я Будова» (4) та Споживчому товариству «Сузір`я Плюс» () в будь який спосіб відчужувати (передавати) будь-яким іншим особам майнові права на квартиру будівельний номер 202 на 13 поверсі загальною площею 70,1 кв.м., кількість кімнат: 2 (дві) житлового будинку з вбудованими приміщеннями та підземним паркінгом, який розташований на земельній ділянці (кадастровий номер :44:001:0057), за адресою: АДРЕСА_2 , згідно Договору асоційованого членства в споживчому товаристві №4/202 від 24.04.2018 року, яка задоволена ухвалою від 31 грудня 2024 року.

26 березня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника позивача адвоката Діденко Катерини Віталіївни про зміну предмету позову, у якій просить змінити предмет позову та викласти прохальну частину позову у наступній редакції: визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на об`єкт інвестування: квартири, за місцезнаходженням: АДРЕСА_1 , загальна площа квартири: 70,1 кв.м., кількість кімнат: 2 (дві), згідно Договору асоційованого членства в споживчому товаристві №4/202 від 24 квітня 2018 року та- здійснити розподіл судових витрат.

07 квітня 2025 року до суду предстанвиком позивача подано заяву про заміну заходів забезпечення позову про визнання майнових прав, в якій просить замінити заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31.12.2024 року у справі №522/22251/24-Е за позовною заявою ОСОБА_1 до Споживчого товариства «Сузір`я Будова», Споживчого товариства «СУЗІР`Я ПЛЮС», за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Міністерство оборони України, Товариство з обмеженою відповідальністю «УВГП-СИСТЕМА», Південне управління капітального будівництва Міністерства оборони України про визнання майнових прав, на інші а саме:

Заборонити Споживчому товариству «Сузір`я Будова» (м. Одеса, вул. Осипова, 25, ), Споживчому товариству «Сузір`я Плюс» (м. Одеса, вул. Осипова, 25, ), укладати правочини щодо відчуження майнових прав щодо квартири, за місцезнаходженням: АДРЕСА_1 , загальна площа квартири: 70,1 кв.м., кількість кімнат: 2 (дві).

Заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та всім органам, уповноваженим на проведення державної реєстрації (в тому числі територіальним органам Міністерства юстиції України, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") вчиняти реєстраційні дії щодо реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (в т. ч. до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек) записи про державну реєстрацію права власності та інших речових прав та їх обтяжень, змін до таких записів щодо квартири, за місцезнаходженням: АДРЕСА_1 , загальна площа квартири: 70,1 кв.м., кількість кімнат: 2 (дві).

Клопотання обґрунтовано тим, що в провадженні суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 про визнання майнових прав. 26 березня 2025 року, сторона позивача звернулась до суду із заявою про зміну предмету позову, в якій, з підстав зазначених в заяві, прохали змінити предмет позовних вимог, шляхом заміною одних позовних вимог іншими, а саме визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на об`єкт інвестування: квартири, за місцезнаходженням: АДРЕСА_1 , загальна площа квартири: 70,1 кв.м., кількість кімнат: 2 (дві), згідно Договору асоційованого членства в споживчому товаристві №4/202 від 24 квітня 2018 року.

Таким чином, стороною позивача зміюється предмет позову з визнати за ОСОБА_1 майнові праві на об`єкт інвестування на визнати за ОСОБА_1 право власності на об`єкти інвестування.

А надані до заяви про заміну предмету спору докази щодо прийняття Об`єкту «Нове будівництво «будівництво житлових будинків з вбудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом за адресою: АДРЕСА_2 , І черга будівництва (IV пусковий комплекс)» в експлуатацію , а також наявність дійсного спору між учасниками, що встановлено в підготовчому засіданні, підтверджують обґрунтоване припущення, що відповідач зможе розпорядитись квартирою, за місцезнаходженням: АДРЕСА_3 , номер квартири АДРЕСА_4 , загальна площа квартири: 70,1 кв.м., кількість кімнат: 2 (дві), згідно Договору асоційованого членства в споживчому товаристві №4/202 від 24 квітня 2018 року, тому невжиття заходів забезпечення позову в даній справі може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Отже на підставі зазначеного, сторона позивача звертається до суду з цим клопотання про заміну заходів забезпечення позову про визнання майнових прав.

Представник позивача надала до суду заяву, у якій просила провести судове засідання згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України та розглянути заяву про зміну предмету позову та заяву про зміну заходів забезпечення позову й задовольнити їх.

Інші сторони у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином.

Суд, вивчивши матеріали справи, клопотання про заміну одного заходу забезпечення іншим, вважає, що клопотання обґрунтоване та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЦПК України, за клопотанням учасника справи суд може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частин першої-третьої статті 156 ЦПК України за клопотанням учасника справи суд може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим. Питання про заміну одного заходу забезпечення позову іншим вирішується судом у судовому засіданні не пізніше наступного дня після надходження до суду відповідного клопотання учасника справи.

За наслідками розгляду клопотання про заміну одного заходу забезпечення позову іншим постановляється ухвала.

Тлумачення положень частини першої статті 156 ЦПК України свідчить, що ЦПК України передбачає можливість заміни одного заходу забезпечення позову іншим, в тому числі здійснення заміни заходів забезпечення позову одного й того ж виду, перелік яких визначено в частині першій статті 150 ЦПК України, але щодо іншого майна.

У постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 01 квітня 2019 року у справі № 922/1631/18 зазначено, що у вирішенні питання про заміну одного заходу забезпечення позову іншим, як і щодо вжиття заходів забезпечення позову, обов`язковим є надання оцінки обґрунтованості необхідності здійснення такої заміни, здатності саме того заходу, на який заявник просить замінити вжитий судом, забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі задоволення позову, наявності зв`язку цього заходу забезпечення позову з предметом позову у справі, співмірності заходу із заявленими позовними вимогами, враховуючи також необхідність забезпечення збалансованості інтересів учасників справи. Тобто саме на заявника відповідного клопотання покладається тягар доведення необхідності здійснення заміни вжитого судом заходу забезпечення позову іншим, отже здатності саме такого заходу реально забезпечити задоволення вимог позивача у разі задоволення позову.

До подібних висновків також дійшов Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 27 серпня 2020 року у справі № 638/18499/18, провадження № 61-19248св19.

Заява про зміну заходів забезпечення позову мотивована тим, що позивачем подана заява про зміну предмета позову і в заяві про зміну заходів забезпечення позову фактично поставлена вимога про вжиття заходів забезпечення позову відносно інших позивних вимог.

Також зазначає, що надані до заяви про заміну предмету спору докази щодо прийняття Об`єкту «Нове будівництво «будівництво житлових будинків з вбудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом за адресою: АДРЕСА_2 , І черга будівництва (ІV пусковий комплекс)» в експлуатацію , а також наявність дійсного спору між учасниками, що встановлено в підготовчому засіданні, підтверджують обґрунтоване припущення, що відповідач зможе розпорядитись квартирою, за місцезнаходженням: АДРЕСА_5 , секція: 4, поверх: 13, номер квартири АДРЕСА_4 , загальна площа квартири: 70,1 кв.м., кількість кімнат: 2 (дві), згідно Договору асоційованого членства в споживчому товаристві №4/202 від 24 квітня 2018 року, тому невжиття заходів забезпечення позову в даній справі може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

У частині першій статті 179 ЦК України надано визначення речі як предмета матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Зазначено про їх поділ на нерухомі та рухомі (стаття 181 ЦК України) і що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Також у статті 182 цього Кодексу передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Стаття 190 ЦК України визначає майно особливим об`єктом, яким вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Окремо вказано, що майнові права є неспоживчою річчю та визнаються речовими правами.

Тлумачення вказаних норм дає можливість зробити висновок, що у ЦК України визначення майнового права відсутнє, оскільки у статті 190 ЦК України міститься вказівка лише про те, що майнові права є неспоживчою річчю і визнаються речовими правами. При цьому не викликає сумніву, що майнові права є об`єктом цивільних правовідносин.

Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (абзац третій частини другої статті 3 Закону України від 12 липня 2001 року N 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність»).

У теорії цивілістики під майновими правами розуміється:

1) у широкому значенні речового права суб`єктивне цивільне право як таке, що стосується майнових цінностей і має грошову оцінку, наприклад, право власності на похідні права, зобов`язальні права (права з договорів, що укладаються з приводу передання майна у власність або користування), майнові права інтелектуальної власності, корпоративні права, тощо;

2) у вузькому значенні - як суб`єктивне право, яке здатне бути самостійним об`єктом обороту; тобто у разі передання майнового права набувач отримує його як можливість претендування на майно або вчинення власних дій відносно майна.

Майнове право - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права.

Зазначене узгоджується із правовими висновками, викладеними у Постанові КЦС ВС від 18.09.2024 у справі № 761/44867/21 Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 вказала, що у разі виконання інвестором власних інвестиційних зобов`язань після завершення будівництва об`єкта інвестування відповідно до вимог закону майнові права інвестора трансформуються у право власності, яке підлягає державній реєстрації за інвестором як первісним власником.

З зазначеного вбачається, що після завершення будівництва об`єкта інвестування відповідно до вимог закону майнові права інвестора трансформуються у право власності.

Ухвалою суду від 17.06.2025 задоволено заяву представника позивача про зміну предмету позову, згідно якої позивач просить:

- Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на об`єкт інвестування: квартири, за місцезнаходженням: АДРЕСА_1 , загальна площа квартири: 70,1 кв.м., кількість кімнат: 2 (дві), згідно Договору асоційованого членства в споживчому товаристві №4/202 від 24 квітня 2018 року.

Отже, предметом позову у справі є, зокрема, визнання права власності.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Водночас, підставою заміни одного заходу забезпечення позову іншим є обґрунтоване припущення позивача, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або інтересів позивачів, за захистом яких вони звернулись або мають намір звернутися до суду.

Як зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову (з відповідними змінами) забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктом 6 зазначеної постанови передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, суд вважає, що оскільки ІV пусковий комплекс будівництва житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом за адресою: АДРЕСА_5 був зданий в експлуатацію та йому присвоєно наступну адресу: АДРЕСА_5 , відбулося перетворення об`єкта майнових прав в об`єкт нерухомого майна, а тому, застосовані судом ухвалою суду від 31 грудня 2024 року заходи забезпечення позову наразі не можуть бути ефективними, оскільки, не зможуть належним чином забезпечити виконання рішення у справі у разі ухвалення рішення про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна, а тому, підстави для зміни заходу забезпечення позову обґрунтовані.

Постанова ВП ВС від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 містить висновок про те, що тлумачення наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що можливість забезпечення судом позову не пов`язується з тим, чи підлягає рішення суду, ухвалене по суті спору, примусовому виконанню.

Цивільний процесуальний закон не забороняє вживати заходи забезпечення позову у справі, рішення у якій не підлягає примусовому виконанню, якщо забезпечення позову сприятиме ефективному захисту порушених прав позивача. І навпаки, якщо рішення у справі підлягатиме примусовому виконанню, вжиття заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно, не завжди може бути необхідним та співмірним із пред`явленими вимогами позову і відповідати характеру порушеного права позивача.

У частині першій статті 150 ЦПК України наведено перелік видів забезпечення позову.

Жодних обмежень щодо застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно (грошові кошти), лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору цивільне процесуальне законодавство не містить.

Тому Велика Палата Верховного Суду констатує, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Ключовим є встановлення судом:

1) наявності спору між сторонами;

2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду;

3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами;

4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору є визнання права власності, що свідчить про те, що захід забезпечення позову, який просить застосувати заявник нерозривно пов`язаний з предметом спору, а тому, застосування такого виду заходу забезпечення є належним заходом забезпечення позову.

Згідно постанови КЦС ВС від 04.10.2023 у справі № 504/158/22, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку. При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову і захистити інтереси позивача.

Фундаментальними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, доводи заяви про забезпечення позову та заперечення іншої сторони. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій. Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними для захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу».

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18).

Водночас, невжиття заходів забезпечення позову наддасть можливість відповідачам зареєструвати право власності на зазначені об`єкти у будь-який час за іншими юридичними або фізичними особами.

Відповідний захід забезпечення позову спрямований виключно на уникнення відчуження таких об`єктів інвестування, з метою забезпечення в подальшому відновлення порушених цивільних прав ОСОБА_1 , у разі задоволення позовних вимог.

Викладені в заяві обставини дають підстави припускати, що невжиття заходів щодо заміни одного заходу забезпечення позову іншим може утруднити, або зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки, відбулася істотна зміна обставин справи, а тому, раніше визначений захід забезпечення позову став неефективним, тому суд вважає, що заміна одного заходу забезпечення позову іншим співмірним заходом, таким як заборони вчинення дій, суд захищає законні інтереси позивача по справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-153, 156, 157, 260, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 про заміну заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Споживчого товариства «Сузір`я Будова», Споживчого товариства «СУЗІР`Я ПЛЮС», за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Міністерство оборони України, Товариство з обмеженою відповідальністю «УВГП-СИСТЕМА», Південне управління капітального будівництва Міністерства оборони України про визнання права власності задовольнити.

Замінити захід забезпечення позову:

Скасувати заходи забезпечення позову накладені ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31 грудня 2024 року, в вигляді заборони Споживчому товариству «Сузір`я Будова» (ЄДРПОУ 403551814) та Споживчому товариству «Сузір`я Плюс» (ЄДРПОУ 45159936) в будь який спосіб відчужувати (передавати) будь-яким іншим особам майнові права на квартиру будівельний номер 202 на 13 поверсі загальною площею 70,1 кв.м., кількість кімнат: 2 (дві) житлового будинку з вбудованими приміщеннями та підземним паркінгом, який розташований на земельній ділянці (кадастровий номер :44:001:0057), за адресою: АДРЕСА_2 , згідно Договору асоційованого членства в споживчому товаристві №4/202 від 24.04.2018 року.

Заборонити Споживчому товариству «Сузір`я Будова» (м. Одеса, вул. Осипова, 25, ), Споживчому товариству «Сузір`я Плюс» (м. Одеса, вул. Осипова, 25, ), укладати правочини щодо відчуження майнових прав щодо квартири, за місцезнаходженням: АДРЕСА_1 , загальна площа квартири: 70,1 кв.м., кількість кімнат: 2 (дві).

Заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та всім органам, уповноваженим на проведення державної реєстрації (в тому числі територіальним органам Міністерства юстиції України, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") вчиняти реєстраційні дії щодо реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (в т. ч. до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек) записи про державну реєстрацію права власності та інших речових прав та їх обтяжень, змін до таких записів щодо квартири, за місцезнаходженням: АДРЕСА_5 , секція: 4, поверх: 13, номер квартири: 202, загальна площа квартири: 70,1 кв.м., кількість кімнат: 2 (дві).

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя