ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

26 червня 2025 року

м. Харків

справа № 643/4632/25

провадження № 22-ц/818/3433/25

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК»

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2025 року в складі судді Тимош О.М.,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року АТ «ПУМБ» звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №4 від 27.09.2020 у загальній сумі 49 519,98 грн.

11.04.2025 через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 було подано зустрічну позовну заяву про розірвання кредитного договору №4 від 27.09.2020 з дати винесення рішення по справі.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2025 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову про розірвання кредитного договору, позовну заяву повернуто Капліній ОО. Роз`яснено право подати позов у загальному порядку.

Суд першоїі інстанції виходив з того, що позови хоча і стосуються одного і того ж кредитного договору, спільний їх розгляд є не доцільним, задоволення зустрічного позову не може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, оскільки розірвання договору жодним чином не вплине на правовідносини сторін, що мали місце у минулому, спільний розгляд первісного позову і зустрічного позову, поданого відповідачем, призведе до затягування судового процесу, порушення права сторони на своєчасний, швидкий розгляд та вирішення справи, а тому зустрічний позов не підлягає прийняттю до спільного розгляду з первісним позовом.

В апеляційний скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог скаржниці.

Апелянт посилається на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, судом неповно встановлені обставини справи, неправильно застосовані норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що в зустрічному позові наголошується, що відповідачем не врахована відповідь на письмову вимогу № КНО-44.2.2/18 від 13.01.2025 та надання виписки від 21.02.2025 про надання інформації про споживчий кредит. Згідно отриманої письмової вимоги сума заборгованості складає 49519,98 грн, але в ній не враховані погашення за 19.04.2022 в сумі 1300 грн, 01.09.2023 2000 грн, 17.05.2024 2000 грн, 17.12.2024 - 1000 грн, 29.01.2025 - 2000 грн, 07.02.2025 2000 грн, 11.03.2025 - 2000 грн. Також в виписці по особовому рахунку нараховані інші суми, відмінні від наданих до розгляду в матеріалах справи та фігурує нарахування декласифікації стандартної заборгованості в прострочену, що є прямим порушенням Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" . Також, в зустрічній позовній заяві йдеться не тільки про розірвання кредитного договору, надаються пояснення, чому виникла заборгованість та викладено просьбу вірного вирахування суми заборгованості. Про однобічність, формалізований підхід, а також невідповідність розгляду справи вказує також те, що завершальна частина тексту рішення має таку редакцію : «Керуючись ст.193, 194, 277 ЦПК України».

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам відповідає.

Згідно матеріалів оскарження ухвали в провадженні Московського районного суду з 25.03.2025 року перебуває цивільна справа за позовом Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ( а.с. 1-44).

11.04.2025 через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 було подано зустрічну позовну заяву про розірвання кредитного договору №4 від 27.09.2020 з дати винесення рішення по справі. ( а.с. 60-86).

Згідно з ч. 1, 2ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом за наявністю одночасно двох умов: 1) обидва позови взаємопов`язані; 2) спільний їх розгляд є доцільним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №916/3245/17 зазначено, що ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема, коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження з первісним позовом ухвалою суду.

У постанові від 20 березня 2019 у справі № 910/2987/18 Велика Палата Верховного Суду також вказала, що взаємопов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатися у підставах цих позовів або поданих доказах, а також у тому, що вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність матеріально-правової підстави для задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

У постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц Велика Палата Верховного Суду наголосила, що зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог унеможливлює задоволення вимог позивача. Зустрічний позов має бути пред`явлений лише до первісного позивача (або одного зі співпозивачів).

Конструкція ч. 2ст. 193 ЦПК вказує на її імперативність, тобто, суд позбавлений широкого розсуду щодо доцільності прийняття зустрічного позову; умовою цього є посилання у зустрічному позові на обставини, за якими задоволення зустрічного позову матиме наслідком повну або часткову відмову у задоволенні первісного позову, та виникнення позовів з одних правовідносин.

Зустрічний позов може подаватися не лише для захисту проти первісного позову, а й бути самостійним засобом захисту проти відповідача, іноді зустрічний позов може бути спрямовано тільки до заліку первісної вимоги. Подання зустрічного позову надає можливість через спільний розгляд первісної і зустрічної вимоги повніше врахувати правові відносини сторін. Зустрічний позов повинен бути взаємно пов`язаний з первісним. Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виявлятись у такому: а) обидва позови взаємно пов`язані, і їх спільний розгляд сприятиме оперативному і правильному вирішенню спору; взаємна пов`язаність первісного і зустрічного позову може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах; б) вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись; в) задоволення зустрічного позову може виключати повністю або частково задоволення первісного позову; подання такого зустрічного позову має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

З матеріалів справи убачається, що Предметом первісного позову є стягнення заборгованості за кредитним договором №4 від 27.09.2020, н натомість предметом зустрічного позову є розірвання кредитного договору №4 від 27.09.2020 з дати винесення рішення по справі.

Отже, хоча первісні та зустрічні позовні вимоги випливають з однакових за своєю правовою природою правовідносин не є пов`язаними один з одним.

Банком заявлені вимоги про стягнення заборгованості за договором кредиту, що утворилась станом на 10.01.2025 , проте відповідно до умов договору як у разі розірвання договору за ініціативи банку так і розірвання договору за ініціативою клієнта, клієнт не звільняється від обов`язку погасити в повному обсязі заборгованість за договором, тобто не впливає на минулий час і не може вплинути на розмір заявленої Банком заборгованості.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про повернення зустрічної позовної заяви, оскільки об`єднання вказаних позовів в одне провадження є не доцільним, ускладнить вирішення справи та призведе до затягування її розгляду, та позови хоча і стосуються одного і того ж кредитного договору, спільний їх розгляд є не доцільним, задоволення зустрічного позову не може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, оскільки розірвання договору жодним чином не вплине на правовідносини сторін, що мали місце у минулому, спільний розгляд первісного позову і зустрічного позову, поданого відповідачем, призведе до затягування судового процесу, порушення права сторони на своєчасний, швидкий розгляд та вирішення справи, а тому зустрічний позов не підлягає прийняттю до спільного розгляду з первісним позовом.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на зазначене апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Керуючись статтями 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 26 червня 2024 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П.Пилипчук