Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.05.2025 Справа №607/22495/24 Провадження №2/607/235/2025

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

з участю секретаря судового засідання Баб`як Н. О.,

представника позивача, адвоката Парубія І. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків, грошового відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Парубій І. М., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків, грошового відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у липні 2018 року ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 , який себе видав як власник і майстер по ремонту автомобілів ПП «СЕРВІС ВСВ» з кодом , автомобіль ВАЗ 2112, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , для проведення ремонтних робіт.

Автомобіль ВАЗ 2112 був переданий в ремонт особисто ОСОБА_2 в присутності ОСОБА_3 , але не був повернутий.

Неодноразові вимоги щодо повернення автомобіля, які висловлював ОСОБА_1 протягом 2019 року, відповідачем були проігноровані.

Згодом позивач з`ясував, що його автомобіль згорів на подвір`ї ОСОБА_2 . ОСОБА_1 прийшов до переконання, що ОСОБА_2 здійснив умисний підпал автомобіля, щоб не віддавати та не повертати гроші за ремонт транспортного засобу.

Позивач звернувся в поліцію із заявами про відкриття кримінального провадження і притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за скоєння діянь, відповідальність за які передбачено ст. ст. 191, 194 КК України, а саме за привласнення чи розтрату чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні, та за вчинення умисного знищення (підпал) автомобіля ВАЗ 2112, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 .

В подальшому кримінальні провадження були відкриті поліцією за ухвалами слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду, де в ході досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_2 автомобіль було знищено повністю і відновленню він не підлягає. Висновком щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 113/01-24, проведеним оцінювачем ОСОБА_4 , сума нанесених ОСОБА_1 збитків становить розмір 82 240,00 грн.

Експертом у висновку зазначається: вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, що оцінюється, марки ВАЗ 2112, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на дату огляду 05 грудня 2023 року становить 82 240,00 грн; вартість відновлюваного ремонту КТЗ ВАЗ 2112, реєстраційний номер НОМЕР_1 , без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження становить 422 571,08 грн; ринкова вартість КТЗ ВАЗ 2112, реєстраційний номер НОМЕР_1 , без урахування аварійних пошкоджень на дату огляду 05 грудня 2023 року становить 82 240,00 грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума понесених ним збитків в розмірі 82 240,00 грн, сума сплачена позивачем за проведення експертизи по встановленню розміру збитків - 4 500,00 грн.

Моральні збитки, завдані ОСОБА_2 внаслідок його умисних злочинних дій, ОСОБА_1 оцінює в розмірі 80 000,00 грн.

Такі душевні страждання, відповідно до ст. 23 ЦК України, також підлягають відшкодуванню з винних осіб, а, враховуючи їх тривалість та вперте невизнання своєї винуватості і порушення прав позивача, і подальше невиконання вимог законодавства по відновленню прав, ОСОБА_1 вважає, що розмір грошового відшкодування завданої йому моральної шкоди повинен становити 80 000,00 грн. За наслідками неправомірних дій відповідача у ОСОБА_1 виникли проблеми зі здоров`ям. Позивач практично втратив сон, змушений користуватися медикаментами і постійно вживає снодійні. Це призводить до постійних нервових стресів і надзвичайних психічних і моральних страждань.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь матеріальні збитки завдані внаслідок протиправних дій в розмірі 86 740,00 та моральну шкоду в розмірі 80 000,00 грн.

Ухвалою від 23 жовтня 2024 року суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків, грошового відшкодування моральної шкоди.

На виконання ухвали суду 23 жовтня 2024 року, 30 жовтня 2024 року позивачем зареєстровано заяву про усунення недоліків та долучено квитанцію про сплату судового збору.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 жовтня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків. Розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження.

08 січня 2025 року судом зареєстрована заява позивача ОСОБА_1 про допит свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та самого позивача в якості свідка, яка судом задоволена, ухвала занесена до протоколу судового засідання.

У судовому засіданні, яке відбулося 03 березня 2025 року суд протокольною ухвалою без оформлення окремого документа закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 , його представник адвокат Парубій І. М. підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Позивач пояснював, що належний йому транспортний засіб повністю знищено, відновленню він не підлягає, завдані збитки не відшкодовано. Ця ситуація була стресовою для нього, він залишився без авто, спосіб його життя змінився, він був змушений доїжджати на роботу на громадському транспорті. Також постійно хвилювався через те, що ОСОБА_2 тривалий час не повертав належний йому транспортний засіб, через конфлікт з батьком позивача, якого відповідач побив, коли батьки ОСОБА_1 приїхали забирати автомобіль.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, відзиву на позовну заяву не надав суду.

Згідно ч. 4 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення.

Допитаний в судовому засіданні в процесуальному статусі свідка позивач ОСОБА_1 суду пояснив, що автомобіль марки ВАЗ 2112, 2003 року випуску, належить йому на праві власності, це його перший і єдиний транспортний засіб, яким він користувався з часу придбання. Відповідачу цей транспортний засіб був переданий наприкінці весни 2018 року. Позивач доставив автомобіль разом з батьком до майстерні ОСОБА_2 , що в с. Гаї Шевченківські Тернопільського району Тернопільської області. З відповідачем ОСОБА_1 мав усну домовленість про ремонт, оскільки попередньо цей транспортний засіб також обслуговувався у його майстерні. По часу вирішили, що коли відповідач відремонтує автомобіль, то зателефонує і повідомить про це. ОСОБА_2 повідомив, що все зробить, порахує вартість і повідомить. Транспортний засіб перебував на подвір`ї відповідача до 2021 року, оскільки він не допускав туди нікого, то відповідно його забрали звідти уже спаленим. Про пожежу ОСОБА_1 дізнався випадково, коли приїжджав до майстерні, сусід відповідача повідомив йому про це. З ОСОБА_2 свідок домовився, що після пожежі відповідач відремонтує автомобіль, а тому в поліцію не звертався. На сьогодні цей транспортний засіб вилучено на штрафмайданчик, його ремонт та використання неможливі. Пожежники зареєстрували пожежу, однак, коли вони приїхали, на місце гасіння їх не було допущено, а тому гасили пожежу з вулиці. ОСОБА_2 не відшкодував завдану шкоду. Свідок отримував постійний стрес від того, що не може користуватися належним йому автомобілем, а також має переживання та безсоння через те, що не зміг нічого зробити для батька, коли у нього виник конфлікт з ОСОБА_2 . Свідок не має іншого транспортного засобу, користується громадським транспортом та автомобілем батька, що впливає на спосіб його життя, він змінився.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що позивач їх приходиться сином. ОСОБА_1 мав у власності транспортний засіб «Лада 11», з якого часу користувався син автомобілем, свідок не пригадує, років 15 назад був придбаний. Це перше авто сина, він перший власник цього авто, для сім`ї ОСОБА_6 було «членом сім`ї». Зараз цей транспортний засіб знаходиться на паркувальному майданчику, але це вже металобрухт. Попередньо автомобіль було віддано в ремонт «своїм ходом», а від чоловіка свідок дізналася про те, що його звідти забрати не можуть, а тому вона декілька разів їздила з ОСОБА_3 до місця ремонту. Автомобіль забрати не могли, виходив мужчина, сказав, що авто горіло, почав вимагати кошти, що стало причиною конфлікту відповідача з чоловіком свідка. Свідок була присутня і коді, коли забирали знищений транспортний засіб, на даний час нічого за це майно не відшкодовано. Така ситуація з автомобілем мала негативний характер для ОСОБА_1 , він перебував у депресивному стан, бо до транспортного засобу ставився дуже бережливо, а його було знищено і ніхто відповідальності не поніс. Син вживав заспокійливі ліки в мінімальній кількості, заспокійливі чаї.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що позивач є його сином, який мав у власності транспортний засіб ВАЗ 2112, н.з. НОМЕР_1 . ОСОБА_1 користувався цим автомобілем, а перед тим його орендувало підприємство. ОСОБА_2 попередньо ремонтував це авто, а тому саме йому його і в черговий раз віддали його в ремонт. В подальшому відповідач хворів та відтягував ремонтні роботи, а тоді з`ясувалося, що транспортний засіб згорів. Коли намагалися забрати автомобіль, то мав місце конфлікт свідка з відповідачем, останній його побив, і з приводу цього нападу мало місце кримінальне провадження. Після пожежі транспортний засіб сина відновленню не підлягає, за його знищення нічого не відшкодовано.

Відтак, заслухавши доводи позивача, його представника, покази свідків, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/354521 від 11 березня 2021 року зобов`язано уповноважену особу відділення поліції № 4 (м. Збараж) Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, до компетенції якої входить внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення, зазначені ОСОБА_1 у повідомленні про вчинення кримінального правопорушення від 04 лютого 2021 року, зареєстрованому відділенням поліції № 4 (м. Збараж) Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області в журналі заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення відділення поліції № 4 (м. Збараж) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області під № 710 від 05 лютого 2021 року (а.с 25-30, т. 1).

За наслідками виконання цієї ухвали слідчого судді уповноваженою особою органу досудового розслідування було внесено Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження: 0000044, дата реєстрації провадження: 02 квітня 2021 року. Короткий виклад обставин: за заявою ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення, а саме за фактом неповернення йому автомобіля, який залишив у липні 2018 року у ПП «Сервіс СВС», що знаходиться в с. Гаї Шевченківські Тернопільського району (а.с. 76, т. 1).

Обставини вчинення дій органом досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000044 щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального правопорушення підтверджуються копіями матеріалів цього кримінального провадження (а.с. 74-221, т. 1).

В цих матеріалах також міститься інформація від начальника РСЦ ГСЦ МВС в Тернопільській області від 04 червня 2021 року № 31/19-2063 про те, що згідно даних Єдиного державного реєстру МВС України, станом на 04 червня 2021 року легковий автомобіль ВАЗ 2112, 2002 року випуску, синього кольору,кузов № НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 , з березня 2003 року зареєстрований за ОСОБА_1 (а.с. 162, т. 1), та постанова органу досудового розслідування про визнання речовими доказами та передачу їх на зберігання від 21 жовтня 2021 року, якою автомобіль марки ВАЗ 2112, д.н.з НОМЕР_1 постановлено зберігати на території спеціального майданчику для тимчасового зберігання транспортних засобів, що знаходиться в с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області (а.с. 215-216, т. 1).

На час вирішення виниклого спору, досудове розслідування кримінального провадження № 0000044 триває, 24 березня 2022 року слідчий суддя Збаразького районного суду Тернопільської області скасував постанову старшого дізнавача сектору дізнання ВП № 4 (м. Збараж) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області від 30 листопада 2021 року про закриття кримінального провадження № 0000044 від 02 квітня 2021 року (а.с 31-33, т. 1).

За змістом звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 1113/01-24, дата оцінки 05 грудня 2023 року, дата завершення складання звіту про оцінку 31 січня 2024 року, складеного ФОП ОСОБА_4 , вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, що оцінюється, марки ВАЗ 2112, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на дату огляду 05 грудня 2023 року становить 82 240,00 грн; вартість відновлювального ремонту КТЗ, що оцінюється, марки ВАЗ 2112, реєстраційний номер НОМЕР_1 , без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження, становить 422 571,08 грн; ринкова вартість КТЗ марки ВАЗ 2112, реєстраційний номер НОМЕР_1 , без урахування аварійних пошкоджень на дату огляду 05 грудня 2023 року становить 82 240,00 грн (а.с 36-63,т. 1).

За проведення експертної оцінки щодо визначення вартості матеріального збитку автомобіля марки ВАЗ 2112 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , ОСОБА_1 оплатив ФОП ОСОБА_4 4 500,00 грн, що підтверджується рахунком фактурою від 02 лютого 2024 року та актом виконаних робіт від 31 січня 2024 року (ас.с 34-35, т. 1).

Також позивачем долучено до матеріалів справи ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2022 року у справі № 607/23953/21, якою звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчинені ним кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а кримінальне провадження за № 0000009, внесене в ЄРДР 20 липня 2020 року за даним фактом закрити у зв`язку із закінченням строків давності. Зі змісту цього судового рішення слідує, що конфлікт мав місце між батьком позивача ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 у липні 2020 року по АДРЕСА_1 , а його причиною, як повідомили в судовому засіданні свідки, було неповернення відповідачем автомобіля, належного позивачу (а.с 64-65, т. 1).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/6407/23 від 19червня 2023 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 компенсацію за моральну шкоду в розмірі 7 000,00 грн (а.с. 66-73, т. 1).

За вказаних обставин до правовідносин, що виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми матеріального права.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої, пунктів, восьмого, дев`ятого та абзацу дванадцятого частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За змістом положень указаних норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог.

Судом беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить транспортний засіб ВАЗ 2112, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , який через технічні несправності був переданий для ремонту ОСОБА_2 . Тривалий період часу цей транспортний засіб перебував у відповідача, за місцем його проживання, де через пожежу був пошкоджений та в подальшому, оскільки ОСОБА_2 відмовлявся надати доступ до автомобіля, він був вилучений працівниками поліції та переданий на зберігання на територію спеціального майданчику для тимчасового зберігання транспортних засобів, що знаходиться в с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області. На даний час цей транспортний засіб використанню не підлягає, завдана ОСОБА_2 шкода позивачу не відшкодована, як і не спростовано відповідачем доводи позивача про те, що завдання ОСОБА_1 майнової шкоди мало місце не з його вини, а тому останній звернувся до суду за захистом своїх прав.

Кодекс цивільного захисту України регулює відносини, пов`язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, пожеж та інших небезпечних подій, реагуванням на них, функціонуванням єдиної державної системи цивільного захисту, та визначає повноваження Кабінету Міністрів України, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі - центральні органи виконавчої влади), органів державної влади, що не входять до системи центральних органів виконавчої влади (далі - інші органи державної влади), Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, встановлює права та обов`язки громадян України, іноземців та осіб без громадянства, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності (далі - суб`єкти господарювання), а також інших юридичних осіб (ст. 1 Кодексу цивільного захисту України).

Частиною 2 ст. 21 Кодексу цивільного захисту України, громадяни України зобов`язані: 1) дотримуватися правил поведінки, безпеки та дій у надзвичайних ситуаціях; 2) дотримуватися заходів безпеки у побуті та повсякденній трудовій діяльності, не допускати порушень виробничої і технологічної дисципліни, вимог екологічної безпеки, охорони праці, що можуть призвести до надзвичайної ситуації; 3) вивчати способи захисту від надзвичайних ситуацій та дій у разі їх виникнення, надання необхідної допомоги постраждалим у невідкладному стані, правила користування засобами захисту; 4) повідомляти службі екстреної допомоги населенню про виникнення надзвичайних ситуацій; 5) у разі виникнення надзвичайної ситуації до прибуття аварійно-рятувальних підрозділів вживати заходів для рятування населення і майна; 6) дотримуватися протиепідемічного, протиепізоотичного та протиепіфітотичного режимів, режимів радіаційного захисту; 7) виконувати правила пожежної безпеки, забезпечувати будівлі, які їм належать на праві приватної власності, первинними засобами пожежогасіння, навчати дітей обережному поводженню з вогнем.

Пожежа - неконтрольований процес горіння, внаслідок якого знищується або пошкоджується майно, природні ресурси, а також виникають небезпечні чинники, що створюють загрозу життю та здоров`ю людей, тварин, негативно впливають на навколишнє природне середовище (п. 32 ч. 1 ст. 2 Кодексу цивільного захисту України, громадяни України).

Обов`язок із забезпечення пожежної безпеки в житлових приміщеннях державного, комунального, громадського житлового фондів, фонду житлово-будівельних кооперативів та об`єднань співвласників багатоквартирних будинків, житлових приміщеннях приватного житлового фонду та інших спорудах, приватних житлових будинках садибного типу, дачних і садових будинках з господарськими спорудами та будівлями покладається на їхніх власників (співвласників), користувачів або наймачів, якщо це обумовлено договором найму (ч. 6 ст. 55 Кодексу цивільного захисту України, громадяни України).

За змістом ст. 140 Кодексу цивільного захисту України, громадяни України, особи, винні у порушенні законодавства у сфері цивільного захисту, несуть відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (стаття 1192 ЦК України).

З огляду на викладене вище, обов`язок відшкодувати збитки завдані пожежею, покладається на громадян, якщо ці збитки завдані у зв`язку з порушенням ними протипожежних вимог.

Таким чином, враховуючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що у судовому засіданні позивачем належним чином доведено факт заподіяння шкоди та її розмір, завданої відповідачем, а останнім жодним чином не доведено відсутність його вини, суд прийшов до висновку про задоволення позову в частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 82 240,00 грн відшкодування матеріальної шкоди.

В частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням її майна.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

У відповідності з роз`ясненнями, викладеними у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA,№ 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Визначаючи розмір моральної шкоди, заподіяної діями відповідача, суд виходить з того, через пошкодження автомобіля пожежею ОСОБА_1 , як власник, був позбавлений можливості використовувати цей транспортний засіб у власних потребах, фактично з 2018 року позивач не використовує транспортний засіб. Це призвело до порушення звичного ритму життя цього позивача, переживань, змусило його докладати додаткових зусиль для відновлення свого становища, яке існувало до цього. Отож, враховуючи конкретні обставини справи, розмір, тривалість та характер заподіяних моральних страждань, й виходячи із засад розумності й справедливості, суд доходить до висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Крім того, на підставі частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 334,00 грн судового збору, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, та 4 500,00 грн за проведення експертної оцінки.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 7678, 83, 206, 258268, 273, 280-283, 352355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 82 240 (вісімдесят дві тисячі двісті сорок),00 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 6 000 (шість тисяч),00 грн на відшкодування моральної шкоди

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 500 (чотири тисячі п`ятсот),00 за проведення експертної оцінки та 1 334 (одну тисячу триста тридцять чотири),00 грн судового збору.

Відповідачу направити копію заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуто Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду відповідачем подається протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення до Тернопільського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду учасниками справи подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення суду складено 16 травня 2025 року.

Суддя Тернопільського міськрайонного суду

Тернопільської області О. Герчаківська