Народицький районний суд Житомирської області
Справа № 284/251/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

25 червня 2025 року селище Народичі

Народицький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Діброви О.В.,

з секретарем Ніконенко О.І.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» звернулось з позовом до ОСОБА_1 та просить стягнути з нього заборгованість за кредитним договором в сумі 13103 гривні 10 копійок, у тому числі: 8000 гривень заборгованість за тілом кредиту, 4702 гривні 10 копійок заборгованість за відсотками, 401 гривня заборгованість за комісією, а також витрати, що пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 2422 гривні 40 копійок й 7000 гривень витрат на правничу допомогу.

Свої вимоги мотивує тим, що 31 січня 2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Кредіплюс»» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, який було підписано відповідачем шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором 80adea69, відправленого на номер телефону відповідача. Відповідач, отримавши у кредит грошові кошти в сумі 8000 гривень, зобов`язання за вказаним договором щодо їх повернення належним чином не виконав, у результаті чого і виникла зазначена вище заборгованість. Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Кредіплюс»» відступило право вимоги за зазначеним вище кредитним договором, а позивач набув всі права кредитора за кредитним договором й має право вимоги до відповідача.

Ухвалою суду від 28 квітня 2025 року постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Сторони про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, представник позивача не заперечує щодо заочного розгляду справи й за його відсутності, відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив та відзив на позовну заяву не подав.

Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що 31 січня 2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Кредіплюс»» та відповідачем укладено кредитний договір про споживчий кредит №129786 (надалі - Договір), згідно з яким обумовлювалось надання останньому кредиту у сумі 8000 гривень (6000 гривень на рахунок картки позичальника НОМЕР_1 ; 2000 гривень шляхом погашення заборгованості позичальника) строком на 70 днів, з 31.01.2024 року по 10.04.2024 року. Орієнтовна загальна вартість кредиту за пільговий період становить 6707 гривень 10 копійок, а за весь строк кредитування 14707 гривень 10 копійок. Реальна річна процентна ставка за весь строк кредитування 129595,59% річних.

Зазначені обставини підтверджуються копіями договору про споживчий кредит (індивідуальна частина) №129786 від 31 січня 2024 року (а.с.12-15), графіком платежів за договором (зворотній бік а.с.15) та копією паспорту споживчого кредиту (а.с.22-23).

Згідно з пунктом 2.1. Договору кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п.2.6 договору надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п.2.2.1 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту, комісію за управління та обслуговування кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п.2.6 договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором.

Пунктом 2.2.1. Договору визначено, що сума кредиту становить 8000 гривень та надається в наступному порядку: у розмірі 6000 грн на № рахунку/картки позичальника № НОМЕР_1 , у національній валюті; у розмірі 2000 грн шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини.

У пункті 2.5 Договору зазначено, що комісія за надання кредиту складає 2000 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього договору за ставкою 25 % від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, розмір комісії за надання кредиту не має бути змінено.

Згідно з пунктом 5.1. Договору цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та доступний на веб-сайтах кредитодавця https://finx.com.ua.

31 січня 2024 року відповідачу зараховано на його картковий рахунок № НОМЕР_1 кошти згідно договору 129786 у сумі 6000 гривень, номер транзакції , що підтверджується копією довідки №8 від 11 листопада 2024 року (а.с.35).

12 липня 2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Кредіплюс»» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» укладено договір факторингу, за умовами якого перше передало позивачу за плату належні йому права вимоги, а позивач у свою чергу прийняв належні Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Кредіплюс»» права грошової вимоги до боржників, у відповідності до укладених кредитних договорів, погашення заборгованості за якими не відбулось в строк з тих чи інших причин, що підтверджується копіями договору про відступлення прав вимоги №12072024 від 12 липня 2024 року (а.с.43-46), витягу з реєстру боржників додатку №1 до договору факторингу №12072024 від 12 липня 2024 року (а.с. 50), акту приймання-передачі Реєстру боржників від 12 липня 2024 року (а.с.51) та платіжної інструкції в національній валюті №3103 від 12 липня 2024 року (а.с.52).

Згідно з копією виписки з особового рахунку за кредитним договором №129786 (а.с. 42) станом на 24 лютого 2025 року заборгованість складає 13103 гривень 10 копійок, у тому числі: 8000 гривень прострочене тіло, 4702 гривень 10 копійок прострочені відсотки, 401 гривня заборгованість за комісією.

Дослідивши надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що зазначаючи розмір заборгованості за тілом кредиту, позивач додав до суми фактично отриманих відповідачем коштів також і 2000 гривень заборгованості за комісією.

Зазначений висновок суду узгоджується зі змістом виписки за договором б/н за період 31.01.2024-05.02.2024 по особовому рахунку № НОМЕР_2 , наданої суду Акціонерним Товариством Комерційний Банк «Приват Банк» (а.с.79), та з якої вбачається, що 31 січня 2024 року на рахунок відповідача фактично було перераховано кошти в сумі 6000 гривень.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з статями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Тобто, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень частини 1 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і обов`язки відповідно до договору. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до статті 1082 ЦК України божник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що відповідач порушив договірні зобов`язання по сплаті заборгованості за кредитним договором й має сплатити заборгованість за тілом кредиту, яка фактично становить 6000 гривень, та відсотками за користування кредитом на зазначену позивачем суму.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за комісією, суд зважає на таке.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Так, аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог у частині стягнення заборгованості за комісією слід відмовити за безпідставністю.

Зазначений висновок суду також узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 06 вересня 2017 року по справі № 6-2071цс16, від 24 жовтня 2018 року по справі № 276/4216/16-ц, відповідно до яких, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Отже, суд дійшов переконання, що позовні вимоги слід задовольнити частково.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на правову допомогу в сумі 7000 гривень, суд зважає на таке.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за частиною 3 статті 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу.

Статтею 141 ЦПК визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

За змістом статті 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

На підтвердження надання правової допомоги, позивачем надано копію акту прийому-передачі наданих послуг від 04 лютого 2025 на суму 7000 грн (а.с.57), копію договору про надання правничої допомоги №04/02/25-01 від 04 лютого 2025 року (а.с.53), протокол погодженої вартості послуго до договору про надання правничої допомоги №04/02/25-01 від 04 лютого 2025 року (зворотній бік а.с.54), копію довіреності від 04 грудня 2024 року (а.с.59), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №4956 від 24 квітня 2012 року (а.с.58).

Таким чином, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Обмірковуючи питання щодо відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд зважає на правову позицію, викладену Касаційним цивільним судом Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22, відповідно до якої зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт.

Відповідачем клопотання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу не заявлялись.

Позивач сплатив судовий збір в сумі 2422 гривні 40 копійок та 7000 гривень витрат на професійну правничу допомогу, які за правилами статей 137 та 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених позовних вимог (81,68%) у сумі 7696 гривень 22 копійки (1978 гривень 62 копійки судового збору та 5717 гривень 60 копійок витрат на професійну правничу допомогу).

Керуючись статтями 205, 207, 514, 525-526, 530, 610-612, 625, 626, 628 638, 639, 1048, 1050, 1054, 1077, 1082 ЦК України, статтями 3, 10, 141, 206, 263, 265, 273, 294 ЦПК України, статтями 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» заборгованість за кредитним договором №129786 від 31 січня 2024 року у сумі 10702 гривні 10 копійок, у тому числі: 6000 гривень заборгованість за тілом кредиту, 4702 гривні 10 копійок заборгованість за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» витрати на сплату судового збору у сумі 1978 гривень 62 копійки та витрати на правову допомогу у сумі 5717 гривень 60 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Про перегляд заочного рішення відповідачем до Народицького районного суду Житомирської області може бути подана заява протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду до Житомирського апеляційного суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс», місцезнаходження: Харківське шосе, 19, офіс 2005, м. Київ, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 42986956.

Представник позивача: Поляков Олексій Володимирович, місце перебування: вул. Рогозівська,4/16, м. Київ, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Повне рішення суду складено 25 червня 2025 року.

Суддя: Олександр ДІБРОВА