Справа № 168/247/25
Провадження № 2/168/144/25
Р І Ш Е Н Н Я

(З А О Ч Н Е)

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2025 року сел. Стара Вижівка

Старовижівський районний суд Волинської області

у складі: головуючого судді - Сухоручко Ю.О.,

секретар судового засідання - Таксюк О.С.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника третьої особи - Дричик А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Стара Вижівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Старовижівської селищної ради Ковельського району Волинської області, до ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав,-

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Стислий виклад позиції позивача.

До Старовижівського районного суду Волинської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 в якій він просить позбавити ОСОБА_3 батьківських прав.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач ОСОБА_1 , та відповідачка ОСОБА_4 , перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.08.2016 року, у них народився син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя між подружжям не склалося, 31.10.2018 року рішенням Старовижівського районного суду Волинської області у справі № 168/636/18 шлюб розірвано.

Відповідачка виїхала з території України в 2016-2017 роках, з того часу проживає на території російської федерації, як вбачається із нотаріально завіреної заяви від 14.08.2018 року наміру проживати на території України не має. Свідомо не виходить на зв`язок понад 7 років, не цікавиться життям сина, матеріально сина не забезпечує, свідомо нехтує обов`язками щодо виховання дитини, не зверталася за допомогою до органу опіки та піклування про встановлення зв`язку з сином ОСОБА_6 , повністю самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться здоров`ям та навчанням дитини.

Крім того ОСОБА_6 взагалі не пам`ятає матір, вважає матір`ю іншу жінку.

Фактично догляд за дитиною здійснює позивач, який створив ОСОБА_6 всі необхідні умови для розвитку та навчання.

Крім того, рішенням виконавчого комітету Старовижівської селищної ради Ковельського району Волинської області складено висновок, яким визнано за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_5 .

Рух справи в суді.

Позовна заява надійшла до суду 04.03.2025 року.

05.03.2025 року ухвалою судді відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 26.03.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позиція учасників провадження.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_2 не з`явилася, проте подала суду заява, згідно з якою позов підтримала з підстав наведених в ньому, просила позовну заяву задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечила.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі. Просив задовольнити позовні вимоги, оскільки відповідачка 7 років тому виїхала в Російську Федерацію, одружилася та створила нову сім`ю. ОСОБА_7 взагалі не цікавиться. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

В судове засідання відповідачка не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відзив на позовну заяву не надала, клопотання про відкладення слухання справи від неї також не надходило.

Представник третьої особи Дричик А.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Правове обґрунтування позовних вимог.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у п. 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Статтею 18 Конвенції про права дитини регламентовано, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Стаття 150 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей..., зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з частиною 4 статті 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

За змістом даної норми закону, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. При цьому зазначені фактори можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Пунктом 16 абзацу 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до роз`яснень пункту 15 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та з`ясовувати позицію й обґрунтування відповідача.

Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції.

Європейський суд у своєму рішенні у справі «Гаазе проти Німеччини» (заява від 08 квітня 2004 року № 11057/02) зазначив, що згідно з усталеною прецедентною практикою суду, взаємне почуття втіхи батьків і дитини від того, що вони постійно перебувають разом, становить важливий елемент сімейного життя, тому національні заходи, що перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке захищається статтею 8 Конвенції.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по - друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, тому суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).

Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків на краще неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Правовідносини по даній цивільній справі регулюються Сімейним Кодексом України.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до копії свідоцтва про народження, виданого Старовижівським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинської області, актовий запис № 144 від 05.08.2016 року, є матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Батьком дитини записано - ОСОБА_1 (а.с. 9).

Згідно копії рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 31.10.2018 року шлюб між подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрований 05 серпня 2016 року Старовижівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області за актовим записом № 24- розірвано ( а.с. 11).

З акту обстеження умов проживання за адресою ОСОБА_1 встановлено, що малолітньому ОСОБА_5 створено належні умови для проживання, виховання та розвитку дітей (а.с. 14).

Згідно довідки Старовижівського ліцею Старовижівської селищної ради Ковельського району Волинської області ОСОБА_4 контакту зі школою не підтримує, успішністю дитини не цікавиться, з учителями не спілкується, батьківські збори не відвідує (а.с. 15).

У відповідності до довідки Старовижівської селищної ради Ковельського району Волинської області ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 знаходиться на утриманні батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 16).

Згідно довідки від ФОП ОСОБА_9 . ОСОБА_1 працює на посаді слюсара з ремонту автомобілів з 17 вересня 2024 року( згідно наказу) по теперішній час (а.с. 17).

У відповідності до довідки № 230 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб власнику ОСОБА_10 про те, що за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 період реєстрації з 16.08. 2016- по т.ч., ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_5 , період реєстрації з 21.01. 2008- по т.ч., ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 період реєстрації 21.10.2011 по т.ч. (а.с. 18).

Як встановлено у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтвердив, що офіційно в шлюбі з 2016 році. У 2018 р розірвано шлюб з відповідачкою і ОСОБА_3 виїхала в РФ. Приблизно в 2017 році вони зупинили спілкування, а дитина залишилась з позивачем. Відповідачка одружилась в РФ і стала ОСОБА_11 , а з сином не підтримує відносин.

В судовому засіданні представник 3-ої особи ОСОБА_12 , яка діє згідно з довіреністю виданою Старовижівською селищною радою Ковельського району Волинської області, підтримала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав, та пояснила що спілкувалася з дитиною і співмешканкою відповідача, яку дитина називає мамою. Просила задовільнити позов.

Свідок ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_6 у судовому засіданні пояснив, що є сусідом позивача, якого знає з народження. Спілкувався з відповідачкою всього декілька років. Коли ОСОБА_6 було приблизно 1,5 роки відповідачка виїхала в рф і більш не приїжджала. Дитину ОСОБА_14 виховує ОСОБА_15 , який мешкає в сел. Стара Вижівка. Дитина доглянута, ходить в школу, доглядає позивач та його співмешканка ОСОБА_16 . Дитина з ОСОБА_17 як з рідною матір`ю підтримує доброзичливі стосунки, ОСОБА_18 називає мамою. ОСОБА_19 матір ОСОБА_6 не згадує.

Свідок ОСОБА_20 ІНФОРМАЦІЯ_7 суду пояснила, що з позивачем мешкає як чоловік та жінка. Перша жінка позивача проживає в рф. З позивачем почала зустрічатись, коли ОСОБА_6 було приблизно 2,5 роки. Зустрічались приблизно 6 місяців, потім почали проживати з позивачем та дитиною. До цього дитина жила з бабусею - матір`ю позивача. Пізнішевони забрали дитину до себе і віддали у дитячий садок. ОСОБА_6 не пам`ятав рідної мами і зараз не пам`ятає. Її одразу назвав мамою. Її донька мешкає з ними, стосунки у дітей добрі. Рідна мати взагалі не приїжджає і не цікавиться дитиною.

В судовому засіданні дитина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , пояснив, що мешкає з татом ОСОБА_21 та з мамою ОСОБА_22 , яка є другою мамою. Рідна мама їх покинула. Також з ними мешкає сестра ОСОБА_23 , якій 5 років. Наразі він перейшов у 5 клас.

Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Рішенням виконавчого комітету Старовижівської селищної ради Ковельського району Волинської області № 36 від 27 березня 2025 року «Про затвердження висновку про доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього сина ОСОБА_5 », затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 49-51).

Отже, досліджені в судовому засіданні письмові докази повністю узгоджуються між собою, а тому оцінка їх, як в цілому, так і кожного окремо, на переконання суду, беззаперечно підтверджують факт невиконання відповідачкою ОСОБА_3 своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Зокрема, судом встановлено, що відповідачка не турбується про належне виховання дитини, не цікавиться її здоров`ям та розвитком, не надає жодних коштів на утримання дитини. Доказів на спростування встановлених вище фактів, суду не надано.

Крім того, неявка відповідачки ОСОБА_3 в судові засідання без поважних причин, яка була повідомлена про дату, час та місце проведення таких судових засідань, свідчить про небажання відповідачки заперечувати проти позову належними та допустимими доказами, доводити суду бажання змінити своє ставлення до виконання нею батьківських обов`язків, що своєю чергою дає підстави суду зробити висновок про байдужість відповідачки до долі своєї дитини.

Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (постанова Верховного Суду від 01.07.2021 у справі N 917/549/20).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29).

На підставі досліджених у судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку про те, що у діях відповідачки вбачаються ознаки системного, свідомого, злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків, оскільки відповідачка свідомо ухиляється від своїх батьківських обов`язків, а саме: самоусунулася від виховання та утримання сина, його долею, життям та здоров`ям не цікавиться, не турбується про його майбутнє, матеріальної допомоги та моральної підтримки не надає, а тому, враховуючи інтереси дитини, суд задовольняє позовні вимоги.

Частиною 3 статті 166 СК України визначено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до частин 2, 3 статті 193 СК України якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнені з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Вказане узгоджується з постановою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року, справа №464/7647/17 (провадження №61-8172св19).

Частиною 2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище відповідачки та малолітньої дитини, реальну спроможність відповідачки сплачувати аліменти на утримання сина.

Судом встановлено, що відповідачка є фізично здоровою особою, працездатною, розмір її середньомісячного доходу невідомий, відносно інших утриманців остання не повідомила суд. Доказів протилежного відповідачкою суду надано не було.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідачки слід стягувати аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , у розмірі 1/4 частки заробітку з усіх видів доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що підлягають індексації відповідно до закону, починаючи з 04.03.2025 року та до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду з позовною заявою було сплачено судовий збір в сумі 968,96 грн., а тому з відповідачки слід стягнути дані витрати в користь позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 80, 81, 141, 259, 263-265, 268, 280 - 282, 430 ЦПК України, Законом України «Про охорону дитинства», п.15, 16, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги представника позивача ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей Старовижівської селищної ради Ковельського району Волинської області, до ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягувати із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку з усіх видів доходу відповідачки щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що підлягають індексації відповідно до закону, починаючи з 04 березня 2025 року до досягнення дитиною повноліття, на особовий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць звернути до негайного виконання.

Стягнути із ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

Роз`яснити відповідачці, що згідно з положеннями статті 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Рішення може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було врученим у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , тел. НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2

Представник позивача: ОСОБА_2 ел. пошта ІНФОРМАЦІЯ_8 тел. НОМЕР_3 адреса АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4

Відповідачка: ОСОБА_3 адреса АДРЕСА_4

Третя особа: Служба у справах дітей Старовижівської селищної ради ел. пошта ntk/ 1 тел. 1 адреса 44401, Волинська обл., Ковельський район, селище Стара Вижівка, площа Миру, 3 .

Суддя Ю.О. Сухоручко