Провадження № 22-ц/4808/820/25
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів Баркова В.М., Василишин Л.В..

за участю секретаря Кузів А.В.

учасники справи

позивач ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 ,

на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 березня 2025 року, ухвалене судом у складі судді Бородовського С.О.,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору припиненим,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору припиненим.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в провадженні Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області перебуває цивільна справа № 344/10357/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Як на підставу позовних вимог у зазначеній справі відповідачка посилається на укладений сторонами договір між батьками про сплату аліментів на дітей від 14 грудня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Довгалюком Б.В., за яким відповідачка є одержувачем аліментів, а позивач платником аліментів.

Пунктом 14 вказаного договору передбачено, що відповідно до частини другої статті 189 Сімейного кодексу України у разі невиконання платником свого зобов`язання по сплаті аліментів за цим договором, одержувач аліментів вправі звернутися до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, а останній є підставою для примусового виконання умов договору.

Згідно п. 15 Договору одержувач зобов`язується у випадку виконання платником умов даного договору, не подавати позовну заяву або заяву про видачу судового наказу до суду про стягнення аліментів з платника на утримання дітей. У випадку подання одержувачем позовної заяви або заяви про видачу судового наказу до суду про стягнення з платника аліментів на утримання дітей, даний договір вважається розірваний в день подання позовної заяви або заяви про видачу судового наказу, і всі штрафні санкції для платника по ньому не нараховуються.

Позивач вказав, що сторони передбачили у договорі скасувальні обставини (в тому числі подання позову до суду про стягнення аліментів), якими обумовили припинення прав та обов`язків за договором.

Просив суд визнати припиненим з 08 червня 2023 року договір між батьками про сплату аліментів на дітей від 14 грудня 2018 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Довгалюком Б.В. за реєстром № 2422.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 березня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору припиненим відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 березня 2025 року, та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що сторони у договорі між батьками про сплату аліментів на дітей від 14 грудня 2018 року передбачили скасувальні обставини, в тому числі звернення до суду з позовом про стягнення аліментів, яким обумовили припинення прав та обов`язків сторін за даним договором.

Вважає помилковим посилання суду першої інстанції на ч. 3 ст. 4 ЦПК України та зазначає, що позивачка скористалась правом на звернення до суду за захистом своїх прав, оскільки пред`явила позов про стягнення заборгованості за договором.

Вказує, що чинне законодавство не містить прямої заборони визначати однією з підстав (умов) для розірвання договору, як звернення з позовом до суду. Така умова не може вважатися відмовою сторони від права на звернення до суду, оскільки при цьому сторона не позбавляється права звернутися до суду за захистом прав, які виникли на підставі договору впродовж строку його дії.

Вважає помилковим посилання суду першої інстанції на правову позицію, викладену у постанові Верховного суду від 22 вересня 2022 року у справі №452/5368/16-ц, оскільки у справі, що розглядається і у справі, на яку посилається суд першої інстанції відсутні подібність.

Вважає, що висновок суду про включення позивачем в спірний договір умов на свою користь не підтверджено доказами, а є припущенням.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 14 травня 2025 року відкрито апеляційне провадження та роз`яснено відповідачці право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами ОСОБА_2 отримала через підсистему «Електронний суд» 14.05.2025 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначила, що її звернення до суду з позовом про стягнення на її користь заборгованості зі сплати аліментів за період з 01.02.2020 року по 31.05.2023 року на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_4 не є підставою для припинення договору. Вважає позов безпідставним, позивачем завідомо не надано до суду доказів про здійснені платежі на виконання умов договору у період часу з 03.07.2023 року по 06.10.2023 року.

У судове засідання ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 та довідкою про доставку електронного документу представнику скаржника.

У судове засідання ОСОБА_2 не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена через підсистему «Електронний суд», що підтверджується довідкою про доставку електронного документу. У заяві, яка надійшла до суду апеляційної інстанції 19.06.2025 року зазначила, що у випадку її відсутності у залі судового засідання, апеляційну скаргу розглядати за її відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справу.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без учасників справи, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не вправі подати з підстави відмови відповідача від права на звернення до суду за захистом, оскільки така відмова є недійсною та неясність положення п.15 договору сторін підлягає тлумаченню саме проти позивача та дійшов висновку, що позов про визнання договору припиненим не належить до ефективних способів захисту порушеного права.

Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що між сторонами укладений договір між батьками про сплату аліментів на утримання дітей від 14 грудня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Довгалюком Б.В. за реєстром № 2422.

Згідно п. 15 вказаного договору одержувач зобов`язується у випадку виконання платником умов даного договору, не подавати позовну заяву або заяву про видачу судового наказу до суду про стягнення аліментів з платника на утримання Дітей. У випадку подання одержувачем позовної заяви або заяви про видачу судового наказу до суду про стягнення з платника аліментів на утримання дітей, даний договір вважається розірваний в день подання позовної заяви або заяви про видачу судового наказу, і всі штрафні санкції для платника по ньому не нараховуються.

Відповідно до частини другої статті 189 Сімейного Кодексу України, у разі не виконання платником свого зобов`язання по сплаті аліментів за цим договором, одержувач аліментів вправі звернутися до нотаріуса за вчинення виконавчого напису, а останній є підставою для примусового виконання умов договору (пункт 14 договору).

Відповідно до пункту 13 договору за згодою сторін у період дії договору зміни та доповнення до нього вносяться шляхом укладання додаткового договору, посвідченого нотаріально. Таким же шляхом цей договір може бути розірвано. Одностороння відмова від виконання договору або одностороння зміна йогоумов не допускається. При відсутності домовленості між сторонами питання зміни чи розірвання договору вирішується в судовому порядку.

Договір діє до моменту досягнення дитиною повноліття (пункт 24 договору).

Відповідно до частин першої, третьої статті 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Частиною першою статті 189 СК України передбачено, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Відповідно до положень статей 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ст.653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Укладаючи договір, сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ними цілей. Проте у ході виконання договору можуть виявитися обставини, які хоча і не були враховані сторонами при укладенні договору, але можуть істотно впливати на інтереси однієї чи обох сторін. Саме на ці випадки розраховані правила статті 652 ЦК України, які допускають можливість зміни або розірвання договору у зв`язку з істотною зміною обставин.

Застосування цієї статті є відображенням дії у договірних правовідносинах справедливості, добросовісності, розумності як загальних засад цивільного судочинства з огляду на ті обставини, що на стабільність договірних відносин можуть вплинути непередбачувані фактори, що істотно порушують баланс інтересів сторін та суттєво знижують очікуваний результат для кожної зі сторін договору.

За загальним правилом зміна обставин вважається істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. У разі істотної зміни обставин, якими керувалися сторони при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання (частина 1 статті 652 ЦК України).

Стороні, що вимагає зміни або припинення спірного договору про сплату аліментів, при неотриманні згоди іншої сторони надано право звернутися до суду з позовом про зміну або розірвання договору.

Звертаючись до суду з позовною заявою про припинення з 08 червня 2023 року договору між батьками про сплату аліментів на дітей від 14 грудня 2018 року, який укладено між сторонами, позивач як на підставу припинення вказаного договору посилався на пункт 15 договору, яким передбачено, що даний договір вважається розірваний в день подання позовної заяви або заяви про видачу судового наказу, та зазначив, що відповідачка звернулася до суду з позовом до нього про стягнення заборгованості зі сплати аліментів, що є підставою для припинення дії договору з 08 червня 2023 року.

Судом встановлено, що між сторонами 14 грудня 2018 року було укладено договір між батьками про сплату аліментів на утримання дітей, який посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Довгалюком Б.В. за реєстром № 2422.

Згідно п. 15 вказаного договору одержувач зобов`язується у випадку виконання платником умов даного договору, не подавати позовну заяву або заяву про видачу судового наказу до суду про стягнення аліментів з платника на утримання Дітей. У випадку подання одержувачем позовної заяви або заяви про видачу судового наказу до суду про стягнення з платника аліментів на утримання дітей, даний договір вважається розірваний в день подання позовної заяви або заяви про видачу судового наказу, і всі штрафні санкції для платника по ньому не нараховуються.

Як встановлено, 08 червня 2023 року ОСОБА_2 звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 12 червня 2023 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою.

Колегія суддів вважає, що звернення одержувача аліментів до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості по аліментам, які визначені угодою між батьками, а саме договором між батьками про сплату аліментів на утримання дітей від 14 грудня 2018 року, виходячи з положень пункту 15 вказаного договору, не є підставою для розірвання договору.

Позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження наявності підстав для припинення договору між батьками про сплату аліментів на утримання дітей від 14 грудня 2018 року, у розумінні ст.651 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 15 СК України невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Пунктом 14 договору передбачено, що відповідно до частини другої статті 189 Сімейного Кодексу України, у разі не виконання платником свого зобов`язання по сплаті аліментів за цим договором, одержувач аліментів вправі звернутися до нотаріуса за вчинення виконавчого напису, а останній є підставою для примусового виконання умов договору.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання скаржника про те, що відповідачка не скористалася своїм правом на звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, оскільки порядок стягнення аліментів за виконавчим написом нотаріуса не може бути перешкодою для звернення за захистом порушених прав до суду. Законодавець передбачив додаткову можливість стягнення аліментів за виконавчим написом нотаріуса саме в інтересах дітей з метою спрощення процедурних питань, проте цим не обмежив право на судовий захист.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивачу помилково виходив з того, що позивач не вправі подати позов з підстави відмови відповідача від права на звернення до суду, оскільки така відмова є недійсною, та помилково до спірних правовідносин застосував правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 року у справі №452/5368/16-ц, помилково дійшов висновку про те, що позивач включив у спірний договір умову на свою користь про припинення договору і в цій частині доводи апеляційної скарги є слушними. Разом з тим, при перегляді справи в апеляційному порядку судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, які б свідчили про наявність правових підстав для задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання припиненим з 08 червня 2023 року договору між батьками про сплату аліментів на дітей від 14 грудня 2018 року, проте помилково визначив правові підстави відмови у задоволенні позову, тому рішення суду слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови цієї постанови.

Оскільки апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції, але виключно у частині мотивів його прийняття, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384, ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 березня 2025 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 червня 2025 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.М. Барков

Л.В. Василишин