Справа № 349/772/25
Провадження № 2/349/398/25
У Х В А Л А

30 червня 2025 року м. Рогатин

Суддя Рогатинського районного суду Івано-Франківської області Могила Р.Г. перевірив позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права на приватизацію земельної ділянки

без погодження меж із суміжним землекористувачем,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Гринчишин І.Я., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просить визнати за ним право на приватизацію земельної ділянки, площею 0,10 га, яка розташована за адресою: с. Виспа Івано-Франківського району Івано-Франківської області, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, без погодження меж із відповідачкою ОСОБА_3 , яка є суміжним користувачем земельної ділянки.

Позовна заява подана без дотримання вимог статті 175 ЦПК України та підлягає залишенню без руху з огляду на таке.

За вимогами п.4, п.5 ч.3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Згідно положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеністьу праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

У відповідності до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам рівні умови захисту прав власності на землю.

Захист земельних прав - це передбачені законом способи охорони цих прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

- приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

- одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

- одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду цільового призначення.

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем, однак на обгрунтування позовних вимог до позовної заяви не долучив докази розроблення відповідно до Закону України «Про землеустрій» технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що замовляється особою без надання дозволу на її розроблення, а також докази відмови відповідачки ОСОБА_3 від підписання акта погодження меж земельної ділянки.

За змістом ст. 198 ЗК України, погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами необхідне при кадастровій зйомці, як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Згідно ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалів топографо-геодезичних робіт.

Відповідно до ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки, землекористувач має право вимагати від власника суміжної земельної ділянки сприяння у встановленні спільних меж, а також встановлення або відновлення межових знаків, у разі якщо вони відсутні, зникли, перемістилися або стали невиразними. У разі відсутності згоди власника суміжної земельної ділянки встановлення спільних меж здійснюється за рішенням суду.

Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. При цьому ст. 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Одже у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж, слід вважати, що погодження меж не відбулося.

Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації.

Акт погодження меж земельної ділянки є складовою частиною технічної документації, на підставі якої орган місцевого самоврядування, реалізуючи власну компенсацію, приймає рішення про передачу громадянам безоплатно земельних ділянок у власність. При цьому кадастровою зйомкою є комплекс робіт, яку проводять юридичні та фізичні особи, які одержали в установленому порядку ліцензію на проведення геодезичних і картографічних робіт, а при їх проведенні суміжні землекористувачі погоджують межі земельних ділянок і вказані дії не впливають на правовий режим земельної ділянки і не є юридичним фактом, на підставі якого виникають, змінюються чи припиняються земельні правовідносини, оскільки в результаті кадастрових робіт створюється лише інформаційна база.

Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови.

У той же час непогодження суміжним землекористувачем меж земельної ділянки не є само по собі підставою для прийняття органом місцевого самоврядування рішення про відмову у затвердженні технічної документації та передачі земельної ділянки у власність.

Вирішення питань, пов`язаних із передачею земельної ділянки у власність, належить до повноважень органу місцевого самоврядування, а чинне земельне законодавство не обмежує права на приватизацію земельної ділянки у зв`язку із відмовою суміжного землекористувача від підписання акта погодження меж земельних ділянок.

Крім того, відповідно до ч. 11 ст. 118 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Суд звертає увагу на вимоги ст. 83 ЦПК України, згідно якої сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

В позовній заяві позивач зазначає, що згідно рішення Висп`янської ради народних депутатів другого демократичного скликання від 21 листопада 1997 року його батькові ОСОБА_4 було надано для приватизації земельну ділянку площею 0,10 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства в с.Виспа, однак долучає до позовної заяви копію архівного витягу з протоколу одинадцятої сесії Висп`янської сільської ради народних депутатів другого демократичного скликання від 21 листопада 1997 року, де зазначено інший розмір площі земельної ділянки.

На підставі частин першої та другої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на вищенаведене, приходжу до висновку, що позовну заяву необхідно залишити без руху, надавши представнику позивача - адвокату Гринчишину І.Я. строк десять днів для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

Керуючись ст.185 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем, залишити без руху.

Спосіб усунення недоліків:

-подання до суду позовної заяви в новій редакції, із зазначенням способу захисту порушеного права, передбаченого Земельним кодексом України та викладенням обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги із зазначенням доказів, що підтверджують вказані обставини, а також змісту позовних вимог щодо кожного з відповідачів .

Строк для усунення недоліків - десять днів з дня вручення копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Р.Г. Могила