ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/16096/24

Провадження № 22-ц/820/781/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Демчук В.М.,

з участю сторін та їх представників,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного сулу Хмельницької області в складі судді Мазурок О.В. від 15 січня 2025 року.

Заслухавши доповідача, учасників справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в :

У червні 2024 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом до відповідача, вказувала, що з 03 грудня 1989 року перебуває з ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі.

За період перебування у шлюбі спільне нажите майно подружжя складається із цегляного житлового будинку «А-1» загальною площею 89,3 кв.м, житловою площею 62,1 кв.м., цегляного хліва «Б», цегляної вбиральні «В», цегляного погреба «Г», глиняної літньої кухні «Д», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та грошових коштів, орієнтовна сума 200000 грн., які знаходяться на депозитному рахунку, відкритому у філії Хмельницького обласного управління АТ «Державний Ощадний Банк України» на ім 'я ОСОБА_2 .

З 03 грудня 1989 року, часу їх одруження, вони проживали разом однією сім`єю, мали спільний бюджет, вели спільне господарство. Їхня сім`я спочатку проживала в житловому будинку колгоспного двору АДРЕСА_1 , головою двору була ОСОБА_3 (свекруха). На території колгоспного двору знаходився житловий будинок «А-1», хлів «Б», вбиральня «В», погріб «Г». Житловий будинок «А-1» побудований в 1953 році, матеріал стін - глина, загальна площа складала 50,9 кв.м, житлова площа 27,2 кв.м.

Навесні 1990 року вона разом із чоловіком почали будувати свій власний новий житловий будинок на території колгоспного двору, головою якого була ОСОБА_3 .

За заявою голови колгоспного двору ОСОБА_3 21.03.1991 року рішенням № 20 виконавчого комітету Пашковецької сільської ради народних депутатів Хмельницького району Хмельницької області переведено погосподарський номер на її сина ОСОБА_2 .

На підставі цього рішення виконкому 21.03.1991 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , що належить до майна колгоспного двору. Тобто, відповідач став головою колгоспного двору зі старим будинком «А-1» загальною площею 50,9 кв.м, житловою площею 27,2 кв.м. яке зареєстровано 21.03.1991 року в Хмельницькому обласному ОБТІ за реєстровим № 73.

Згідно матеріалів інвентарної справи рік спорудження нового будинку 1994, загальна площа 89,3 кв.м, житлова 62,1 кв.м. У зв`язку з цим 10.04.1995 року внесено відмітку «погашено» щодо старого будинку та вказано, що він використовується як «сарай», згодом, як «літня кухня».

Для потреб сім`ї 16.12.1994 року нею відчужено власний житловий будинок за 3000000 карбованців, ці виручені кошти були витрачені на внутрішні роботи новопобудованого спільного житлового будинку.

Так, в інвентаризаційній справі житлового будинку АДРЕСА_1 , яка ведеться Хмельницьким бюро технічної інвентаризації, на правовстановлюючих документах старого житлового будинку «А-1», 1953 року побудови (свідоцтві про право власності, технічному паспорті) зроблено відмітку про погашення.

В 2011 році на ім`я її чоловіка ОСОБА_2 - Хмельницькою районною державною адміністрацією видано дублікат свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 02.03.2011 року взамін втраченого свідоцтва про право власності на житловий будинок від 21.03.1991 року, виданого виконкомом Пашковецької сільської ради на підставі рішення № 20 від 21.03.1991 року.

03.03.2011 року Хмельницьким бюро технічної інвентаризації видано витяг про державну реєстрацію прав № 29200014 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Тип речового права: право власності, власник: ОСОБА_2 , форма власності - приватна, реєстраційний номер об`єкта в Реєстрі прав власності 33043788.

Відповідно до довідки від 04.06.2021 року про технічний опис об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 станом на 04.06.2021 року об`єкт складається із житлового будинку літера «А-1», загальною площею 89,3 кв.м., житловою площею 62,1 кв.м., хлів літера «Б», вбиральня літера «В», погріб літера «Г», літня кухня літера «Д» , 1-2 огорожа.

Отже, на момент звернення з позовною заявою за її чоловіком ОСОБА_2 зареєстровано право власності на домоволодіння, яке складається із житлового будинку літера «А-1», загальною площею 89,3 кв.м., житловою площею 62,1 кв.м., та погосподарських будівель, які є спільною сумісною власністю подружжя.

Також в період шлюбу ОСОБА_2 відкрито депозитний рахунок у Філії-Хмельницького обласного управління акціонерного товариства «Державний Ощадний Банк України», кошти на якому є спільною власністю подружжя.

З врахуванням уточнення позову, позивачка остаточно просила визнати житловий будинок «А-1» загальною площею 89,3 кв.м, житловою площею 62,1 кв.м., цегляний хлів «Б», цегляну вбиральню «В», цегляний погреб «Г», глиняну літню кухню «Д», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину цього майна; визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 136913,76 грн. розміщені в період з 20.03.2020 року по 22.03.2024 року на депозитному рахунку НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) / (UAH) та НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ) / (UAH). Вклад №3 від 20/03/20 відкритому у Філії-Хмельницького обласного управління акціонерного товариства «Державний Ощадний Банк України» на ім`я ОСОБА_2 ; визнати за ОСОБА_1 1/2 частки права власності на грошові кошти у розмірі 136913,76 грн. розміщені в період з 20.03.2020 року по 22.03.2024 року на депозитному рахунку НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) / (UAH) та НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ) / (UAH). Вклад № 3 від 20/03/20 відкритому у Філії-Хмельницького обласного управління акціонерного товариства «Державний Ощадний Банк України» на ім`я ОСОБА_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 68 456,88 грн, що складають 1/2 частки права власності від загальної суми депозитного вкладу 136913,76 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 січня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 68456,88 грн., що складають частки права власності від загальної суми депозитного вкладу 136913,76 грн, 684,56 грн. сплаченого судового збору та 3386,03 грн. витрат на правову допомогу. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати в частині відмови у позові та задовольнити позов повністю. На думку апелянтки, помилковим є висновок суду першої інстанції, що спірний цегляний будинок по АДРЕСА_1 (побудований в 1994 році) з надвірними будівлями не належить до спільної сумісної власності подружжя.

Суд не врахував, що ОСОБА_3 не була головою колгоспного двору із новим цегляним житловим будинком загальною площею 89,3 кв.м., житлова площа 62,1 кв.м. в період з 12.01.1989 року по 20.03.1991 року. ОСОБА_1 переїхала на постійне місце проживання у с. Климашівка Хмельницької області в березні 1989 року, а 20.03.1989 року придбала житловий будинок по АДРЕСА_2 . ОСОБА_3 у віці 80 років звернулася з заявою про видачу дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку і господарських будівель 23.11.1989 року, за 10 днів до одруження її сина ОСОБА_2 з нею, і очевидно, що свекруха ( ОСОБА_3 ) діяла в інтересах новоствореної сім`ї. Судом не встановлено, хто провів оплату за договорами підряду на будівництво будинку АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , та походження цих коштів. Судом не надано оцінку показам свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які повідомили, що будівництво цегляного житлового будинку розпочалося в березні 1991 року, а також про продаж власного житлового будинку ОСОБА_1 і використання отриманих коштів для внутрішніх робіт в побудованому житловому будинку. Реєстрація права приватної власності спірного будинку відбулася 03.03.2011 року, в період шлюбу сторін, проте суд не взяв цього до уваги. На думку апелянтки, суд першої інстанції помилково відніс побудований в 1994 році цегляний будинок до власності колгоспного двору, хоча право власності на нього виникло не 21.03.1991 року, а 03.03.2011 року, тому на нього поширюється право спільної сумісної власності подружжя. Вона своєю працею та коштами з 1989 року бере участь в утриманні господарських будівель, тому має право на частку у спільній сумісній власності майна подружжя.

В засіданні апеляційного суду апелянтка та її представник підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Відповідач та його представник просили відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Апеляційний суд дійшов висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що 03 грудня 1989 року зареєстровано шлюб між сторонами, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , подружжя стало проживати у житловому будинку по АДРЕСА_1

Відповідно до свідоцтва про право власності від 12.01.1989 року вказаний будинок належав колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_3 , матір відповідача ОСОБА_2 . За даними погосподарського обліку членами цього колгоспного двору були ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Рішенням виконкому Пашковецької сільської Ради народних депутатів № 42-а від 23.11.1989 року надано дозвіл громадянці ОСОБА_3 на будівництво індивідуального житлового будинку і господарських будівель для ведення підсобного господарства в селі Климашівка на земельній ділянці площею 0,43 га, з умовою після будівництва нового житлового будинку старий будинок пристосувати під літню кухню.

20 березня 1990 року між Хмельницьким РБУ (Підрядник) та ОСОБА_3 (Замовник) укладено Типовий договір на ремонт і будівництво житлових будинків АДРЕСА_3 на загальну суму 6397,57 карбованців (з них вартість робіт - 1889 карбованців, вартість матеріалів - 4 508,57 карбованців).

За умовами вказаного договору та специфікації до нього Підрядник прийняв на себе зобов`язання виконати роботи з будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (зведення коробки, влаштування даху будинку, простінків, фронтонів), а Замовник зобов`язалася оплатити (пункт 11 договорів) та прийняти виконані роботи в день їх завершення (пункт 16 договорів). Повна оплата матеріалів та робіт здійснена замовницею згідно відмітки в договорі 21.03.1991 року.

29.03.1990 року між Хмельницьким РБУ (Підрядник) та ОСОБА_3 (Замовник) укладено Типовий договір на ремонт і будівництво житлових будинків АДРЕСА_4 на загальну суму 932,28 карбованців (з них вартість робіт - 620,44 крб., вартість матеріалів - 311,98 крб.). Відповідно до предмету вказаного договору Підрядник прийняв на себе зобов`язання виконати роботи з будівництва за адресою: АДРЕСА_1 (виготовлення та встановлення віконних і дверних блоків), а Замовник зобов`язався оплатити (пункт 11 договору) та прийняти виконані роботи в день їх завершення (пункт 16 договору).

Рішенням виконавчого комітету Пашковецької сільської ради народних депутатів № 20 від 21.03.1991 року задоволено заяву ОСОБА_3 та переведено погосподарський номер на сина ОСОБА_2 .

На підставі вказаного рішення 21.03.1991 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , що належить до майна колгоспного двору.

На депозитному рахунку відкритому на ім`я ОСОБА_2 , за період перебування ним у шлюбі з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 були розміщені кошти у розмірі 100000 грн, які зняті ОСОБА_2 22.03.2024 року. По вказаному рахунку нараховано відсотки в розмірі 36913,76 грн., які зняті ОСОБА_2 23.03.2024 року.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що кошти які знаходилися на депозитному рахунку ОСОБА_2 і були зняті ним, є спільною власністю подружжя, тому слід стягнути на користь позивачки частину цих коштів 68456,88 грн.

Рішення суду щодо поділу коштів, які знаходилися на депозитному рахунку відкритому на ім`я ОСОБА_2 не оскаржується в апеляційному порядку, тому в цій частині не переглядається апеляційним судом.

Відмовляючи у позові в частині поділу житлового будинку, суд виходив з того, що позивачка не довела достатніми та допустимими доказами будівництво спірного житлового будинку сторонами за їхні спільні кошти в період шлюбу, тобто, з недоведеності належності цього майна до спільної сумісної власності подружжя, а отже, права позивачки на частку в цьому майні.

Доводи апеляційної скарги про помилковість цих висновків суду і доведеність належності будинку до спільного майна подружжя є безпідставними.

Так, згідно з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічну норму містила статті 22 КЗпШ Української РСР, що врегульовувала спірні правовідносини до січня 2004 року - майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

В разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст.70 СК України).

Згідно ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Отже, за змістом наведених норм права діє презумпція спільності майна, набутого у шлюбі, а також діє принцип рівності часток подружжя, тобто, частки майна дружини та чоловіка є рівними при поділі їх спільної сумісної власності.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі, в судовому порядку.

Суд першої інстанції правильно констатував, що рішенням виконкому Пашковецької сільської Ради народних депутатів № 42-а від 23.11.1989 року саме матері відповідача ОСОБА_3 надано дозвіл на будівництво нового житлового будинку, на її ім`я видано паспорт на забудову садиби і саме вона уклала та оплатила договори з Хмельницьким РБУ ( від 20.03.1990 року № 17, від 29.03.1990 року № 45) на будівництво житлового будинку. Оплата замовницею визначеної ціни договору підтверджується відмітками у договорах.

В свою чергу рішенням Хмельницького міського суду від 14.05.1993 року у справі № 2-228/1993 за позовом ОСОБА_2 до Хмельницького РБУ про стягнення неустойки та спонукання до виконання зобов`язання встановлено, що замовниця, його матір ОСОБА_7 (російською мовою), що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , перерахувала кошти в оплату будівництва, а відповідач не виконав свої зобов`язання щодо будівництва будинку.

Тому цей позов задоволено, зобов`язано Хмельницьке РБУ завершити будівництво житлового будинку в с. Климашівка ОСОБА_2 згідно договору № 17 від 20.03.1990 року та стягнуто неустойку 6000 крб.

Позивачка не спростувала ці обставини і не довела, що зобов`язання по оплаті за цими договорами виконано за кошти подружжя.

Зміст вказаного рішення Хмельницького міського суду від 14.05.1993 року у справі № 2-228/1993 також підтверджує, що спірний будинок не був зведений станом на 1993 рік, що цілком узгоджується з даними інвентарної справи, за якою рік його спорудження 1994 і, відповідно, відмітка про погашення щодо старого глинобитного будинку - 10.04.1995 року.

Отже, вказані докази в їх сукупності цілком підтверджують, що свідоцтво про право власності на ім`я ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 , що належить до майна колгоспного двору (видане на підставі рішення виконкому Пашковецької сільської ради № 20 від 21.03.1991 року про переведення погосподарського номера на сина за заявою ОСОБА_3 ) стосуються того ж майна, на яке було видане свідоцтво про право власності від 12.01.1989 року на ім`я ОСОБА_3 старого глинобитного будинку «А-1» 1953 року побудови загальною площею 50,9 кв.м, житловою площею 27,2 кв.м. з надвірними будівлями.

В свою чергу державна реєстрація права приватної власності ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 03.03.2011 року відбулася у зв`язку з видачею йому дубліката свідоцтва про право власності на житловий будинок від 21.03.1991 року, тобто, 03.03.2011 року зареєстровано право власності ОСОБА_2 на той же старий глинобитний будинок «А-1» 1953 року побудови загальною площею 50,9 кв.м, житловою площею 27,2 кв.м. з надвірними будівлями.

Наведене цілком спростовує доводи апеляційної скарги про те, що 03.03.2011 року відбулася реєстрація права приватної власності на спірний будинок як спільну власність подружжя.

Як вбачається з матеріалів інвентарної справи щодо житлового будинку АДРЕСА_1 , рік спорудження цегляного житлового будинку «А-1» загальною площею 89,3 кв.м, житловою площею 62,1 кв.м 1994. Відповідно, свідоцтво про право власності від 12.01.1989 року на старий глинобитний будинок на ім`я ОСОБА_3 (а.с.11 інвентарної справи) погашено 10.04.1995 року.

При цьому у вказаній інвентарній справі відсутні відомості про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом цегляного житлового будинку «А-1» загальною площею 89,3 кв.м, житловою площею 62,1 кв.м.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше законодавчо визначено постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення».

Тобто, індивідуальні (садибні) житлові будинки, збудовані у період після 5 серпня 1992 року, підлягали проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Підписаний та затверджений акт державної технічної комісії є підставою для оформлення права власності на збудований об`єкт.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі №623/214/17.

Отже, за відсутності відомостей про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом цегляного житлового будинку «А-1» загальною площею 89,3 кв.м, житловою площею 62,1 кв.м останній залишається об`єктом незавершеного будівництва.

За цих обставин довідка Хмельницького БТІ про технічний опис об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 від 04.06.2021 року про те, що об`єкт складається із житлового будинку літера «А-1», загальною площею 89,3 кв.м., житловою площею 62,1 кв.м. (та надвірних будівель), видана безпідставно.

З врахуванням наведеного суд першої інстанції правильно констатував, що позивачка не довела достатніми та допустимими доказами належність цегляного житлового будинку «А-1» загальною площею 89,3 кв.м, житловою площею 62,1 кв.м до спільної сумісної власності подружжя.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 03 липня 2025 року.

Судді Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк