Провадження №: 2/755/3091/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Лазоришин А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про встановлення факту самостійного виховання батьком дитини, -

у с т а н о в и в :

29.11.2024 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки про встановлення факту самостійного виховання батьком дитини, у якому просить встановити факт самостійного виховання позивачем його неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 20.11.2008 року сторони у справі зареєстрували шлюб, який був розірваний рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21.03.2023 року у справі №755/2224/23. Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З початком повномасштабного вторгнення рф відповідачка разом з дитиною виїхали за кордон, але влітку 2022 року дівчинка повернулась до України та проживає разом зі своїм батьком, а відповідачка залишилась у Німеччині та влаштувала там своє особисте життя. Позивач вказує, що одноосібно здійснює догляд, утримання та виховання дитини, забезпечує її всім необхідним, створює всі умови для проживання та розвитку дитини, натомість матір дитини приймає дистанційну та опосередковану участь у вихованні доньки. Встановлення факту самостійного виховання дитини необхідно для захисту прав та інтересів дитини, а також для реалізації соціальних гарантій позивача. Спору щодо визначення місця проживання дитини між сторонами немає, дитина зареєстрована та постійно проживає зі своїм батьком.

Ухвалою суду від 05.12.2024 року відкрите провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 30.01.2025 року закрите підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні, а також задоволено заяву позивача про виклик і допит свідків.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи наявні клопотання відповідачки про розгляд справи без її участі.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги своєї позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і пояснив суду, що має намір отримати відстрочку від мобілізації на військову службу, оскільки самостійно виховує неповнолітню дитину, а відповідачка проживає в іншій країні, створила там нову родину і народила іншу дитину. Разом з цим, спільній дитині сторін потрібна підтримка та виховання, необхідно аби дитина не залишилась сама. Позивач зазначає, що всі батьківські обов`язки він виконує самостійно, а саме: щодо освіти, медицини, досугу, відпочинку дитини тощо. При цьому, мати дитини займається своєю новою сім`єю та своїм власним життям, тому позивач вимушений самостійно займатись дитиною.

Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_4 суду пояснила, що вона є хрещеною матір`ю дитини сторін. Свідок зазначає, що сторони разом не проживають, з 2022 року матір дитини живе окремо, в неї інша родина та народилась інша дитина. Власною донькою від першого шлюбу матір не опікується ні фізично, ні матеріально. Усім займається батько, вся опіка покладена саме на нього. Свідку відповідачка казала, що вже не повернеться з Німеччини до України. Чи спілкується матір зі свою донькою свідку не відомо.

Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_5 суду показала, що вона є матір`ю позивача, а відповідачка її колишня невістка. За твердженням свідка позивач самостійно виховує доньку, займається її здоров`ям, навчанням тощо. При цьому, матір дитини виїхала до Німеччини та лишила дитину на батька.

Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_6 суду показала, що відповідачка є її племінницею, у зв`язку із чим вона також знає і самого позивача. Відповідачка поїхала і лишила дитину на батька, тому позивач займається усім що стосується дитини. Відповідачка живе за кордоном, в неї власне життя. Чи спілкується відповідачка зі своєю донькою свідку не відомо, свідок не бачила аби мати передавала дитині подарунки. У відповідачки за кордоном народилась інша дитина та є нова родина. Позивачу з дитиною відповідачка не допомагає.

Допитана в судовому засіданні у якості свідка сама дитина ОСОБА_3 суду показала, що вона та її мама у 2022 року виїхали за кордон, але на початку літа повернулись до України. У подальшому, десь через 1-2 місяці мати знов поїхала і повернулась до України восени 2022 року і вже в січні 2023 року поїхала знов. За кордоном мати знайшла іншого чоловіка і у них народився хлопчик. Час від часу дитина списується зі своєю матір`ю в переписці, кошти мати передає, але рідко та мало. Усе для дитини робить батько: їжа, кошти, одежа тощо.

Суд, вислухавши пояснення позивача та покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони у справі зареєстрували шлюб 20.11.2008 року, який був розірваний рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21.03.2023 року у справі №755/2224/23 (а.с. 17).

Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Позивач та дитина зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи від 07.12.2023 року та довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 22.01.2020 року (а.с. 8, 21).

Згідно характеристики на дитину від 14.06.2024 року СЗШ І-ІІІ ступенів №224 Дніпровського району м. Києва, ОСОБА_3 навчається в СЗШ №224 з першого класу. Під час навчання зарекомендувала себе ученицею, яка володіє навчальним матеріалом на достатньому та середньому рівні. Навчається не в повну міру своїх можливостей. Має довільну та мимовільну пам`ять, виявляє творче мислення. Добре запам`ятовує учбовий матеріал. На уроках малоактивна. Має здібності з предметів: мистецтва, зарубіжної літератури, всесвітньої історії, географії, основ правознавства та фізичної культури. Приймає участь у роботі учнівського самоврядування, у культмасових заходах. Учениця спокійна, врівноважена, доброзичлива. Правила поведінки виконує. Має багато друзів, підтримує дружні стосунки з однокласниками та іншими учнями. Батько, ОСОБА_1 , бере активну участь у житті класу, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, забезпечує відвідування навчальних екскурсій, організовує правильне проведення вільного часу, моніторить поводження дитини в мережі Інтернет та інформаційну гігієну, забезпечує високий рівень навчання дитини. Мати, ОСОБА_2 , на початку війни виїхала за кордон. Навчанням та вихованням ОСОБА_3 опікується батько. Мати з класним керівником на зв`язок не виходила, на батьківські збори не з`являлася (а.с. 9).

У матеріалах справи наявна копія довідки СЗШ №224 від 16.07.2024 року про те, що дитина навчалась у 9-А класі, який закінчила 14.06.2024 року (а.с. 10).

За змістом довідки Ліцею №18 від 16.07.2024 року, ОСОБА_3 навчається в 10 класі (а.с. 11).

Згідно Акту обстеження умов проживання складеного Службою у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 11.07.2024 року, умови проживання у кв. АДРЕСА_2 задовільні, квартира обладнана необхідною побутовою технікою та меблями, побут родини організований, дотримано санітарно-гігієнічних норм. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: облаштовано окрему кімнату, окреме ліжко для сну, стіл для навчання, комп`ютер, підручники, одяг та взуття в достатній кількості. За цією адресою проживають та мають постійне місце реєстрації: батько - ОСОБА_1 ; донька - ОСОБА_3 ; дядько - ОСОБА_9 . Стосунки, традиції сім`ї дружні, спільний відпочинок, прогулянки. Батько і надалі бажає проживати з донькою та займатись її вихованням (а.с. 12).

Національна служба здоров`я України на звернення позивача своїм листом від 05.08.2024 року повідомила, що станом на 05.08.2024 в ході перевірки відомостей в Реєстрі пацієнтів ЦБД ЕСОЗ наявна інформація про один обліковий запис пацієнта ОСОБА_3 та чинна декларація №0001-70АХ-М9А0 в Реєстрі декларацій. Реєстраційні дані пацієнта ОСОБА_3 є тотожними до наданих позивачем підтверджуючих документів, а саме паспорта громадянина України та реєстраційного номера облікової картки платника податків. За результатами розгляду звернення позивача оновлені дані в параметрі «Довірена особа» пацієнта (а.с. 13).

У матеріалах справи наявна копія заяви відповідачки «Батьківські обов`язки батька в Україні» від 23.05.2024 року наступного змісту: «Я, ОСОБА_2 , власниця посвідки на проживання в Німеччині номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_5. Цим я закликаю цивільні, судові та військові органи влади Німеччини, країни де я перебуваю, ЄС та України визнати конституційну основу захисту дітей, закріплену в п. 2 ст. 6 Основоположного закону Федеративної Республіки Німеччина. Ця стаття визначає догляд та виховання дітей як природне право батьків. Моя дочка, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, проживає в м. Києві, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . Моя дочка є неповнолітньою та проживає за своїм батьком, ОСОБА_1 . Моя дочка, ОСОБА_3 , перебуває під його опікою з 21.03.2023 року, оскільки я, ОСОБА_2 , маю іншу сім`ю в Німеччині і повністю розлучилась з її батьком. Я також заявляю, що з вищезазначеної причини, у зв`язку з воєнною ситуацією в Україні, не було можливості законно оформити опіку чи піклування, і що це відповідає дійсності» (а.с. 14-16).

У матеріалах справи наявна копія посвідки відповідачки на проживання в Німеччині номер НОМЕР_1 з терміном дії 09.03.2023 рік - 04.03.2024 рік (а.с. 58).

Як убачається з матеріалів справи, судовим наказом Дніпровського районного суду м. Києва від 15.10.2024 року у справі №755/16798/24 з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини від всіх заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 24.09.2024 року і до повноліття дитини (а.с. 18).

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до приписів ЦК України у момент народження фізичної особи у неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України).

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

Згідно із частиною другою статті 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання.

У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

При цьому, сімейні відносини, як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, котрі поділяються на юридичні дії (спричинення яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

У вихованні та утриманні дитини мають брати участь як мати так і батько.

Проживання одного з батьків окремо від дитини не свідчить про те, що мати самоусунулась від виховання та утримання дитини, і факт окремого проживання не звільняє матір від її обов`язку виховувати та утримувати дитину.

За не виконання, чи неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей батьки можуть бути притягненні до відповідальності.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Отже, зазначеною нормою закону встановлено відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації для батька, який самостійно виховує та утримує дитину, що встановлено рішенням суду. Тобто позивач має довести факт самостійного виховання та утримання дитини і лише доведення в сукупності зазначених обставин призводить до встановлення відповідного факту судом та отримання батьком відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі відповідного рішення суду.

Чинне на теперішній час законодавство містить імперативний припис стосовно того, що підстава для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та/або звільнення з військової служби особи, яка самостійно виховує та утримує дитину, має бути встановлена виключно за рішенням суду.

При розгляді відповідної справи щодо встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, суд оцінює доводи і докази, які підтверджують відповідний факт, досліджує обставини (події) у конкретних життєвих ситуаціях.

До категорії чоловіків, які самостійно виховують та утримують дитину (дітей) віком до 18 років відносяться чоловіки, які є батьками дитини (дітей) відповідного віку і виховують та утримують дитину, яка позбавлена можливості материнського виховання. Це стосується випадків, коли мати дитини померла, безвісно відсутня, позбавлена батьківських прав щодо дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків або не здатна їх виконувати в силу об`єктивних обставин тощо.

За змістом ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виховання дитини батьками - це процес, в якому батьки піклуються про фізичний, емоційний, соціальний та інтелектуальний розвиток дитини від народження до повноліття. Виховання дитини батьками включає: забезпечення фізичного здоров`я та безпеки; емоційна підтримка та любов; формування соціальних навичок (навчання дитини взаємодії з іншими людьми, розвитку навичок спілкування, співпраці та вирішення конфліктів); інтелектуальний розвиток (стимулювання пізнавальної активності, розвиток мислення, пам`яті, уяви та мовлення, підтримка інтересу до навчання та здобуття знань); розвиток моральних якостей (формування поваги до інших, відповідальності, чесності, справедливості та інших моральних цінностей); підготовка до самостійного життя (навчання дитину побутовим навичкам, плануванню часу, відповідальності за свої дії та прийняття рішень); позитивне навчання та моделювання поведінки; забезпечення освіти. Отже, виховання - це комплексний процес, який складається із багатьох дій, які мають вчинятись батьками.

Визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання та утримання дитини.

Надані позивачем докази та показання свідків, свідчать лише про проживання дитини разом з батьком, однак жодним чином не підтверджують факт ухилення матері від участі у вихованні та утриманні дитини.

Саме по собі проживання матері окремо та проживання неповнолітньої доньки разом з батьком не може розцінюватися, як самостійне виховання та утримання дитини її батьком без участі матері.

У судовому засіданні не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що матір дитини позбавлена фактичної змоги виконувати свої батьківські обов`язки.

Основним критерієм для фактичного визначення статусу одинокого батька є виховання та утримання дитини без участі матері. Отже, суду мають бути надані докази, які з достатньою достовірністю підтверджується відсутність участі одного з батьків у вихованні та утриманні дитини.

Враховуючи закріплений в сімейному законодавстві принцип невідчужуваності сімейних обов`язків, неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків виховання та утриманні дитини, суд вважає, що встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини за рішенням суду для цілей визначених ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» можливо коли особа самостійно виховує дитину з інших підстав, які прямо не визначені в ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» і за умови, що такі підстави пов`язані із об`єктивною неможливістю іншим з батьків виконувати свої батьківські обов`язки, наприклад, тривала хвороба, зникнення безвісти до визнання судом безвісно відсутніми, перебування на тимчасово окупованій території, тощо.

У цій справі встановлено, що матір батьківських прав відносно неповнолітньої доньки не позбавлена, перебуває за кордоном, за показами самої дитини матір час від часу виходить на зв`язок та пересилає кошти, розмір яких, на думку дитини, є замалим.

Однак, наведене свідчить, що матір приймає участь у вихованні дитини шляхом спілкування із нею, та приймає участь в утриманні доньки, перераховуючи кошти, а тому не можна дійти висновку, що позивач самостійно, без будь-якої участі матері виховує та утримує дитину.

Обов`язок утримувати дитину покладено законом на її батьків (ст. 180 СК України).

На переконання суду у такій справі має бути доведено не лише відсутність участі у вихованні, а й в утриманні дитини, що визначено положеннями ст. 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку». Разом з цим, позивач надавши суду копію судового наказу про стягнення з матері аліментів, не надав докази того, що відповідачка таких аліментів не сплачує та має заборгованість.

Відомості про те, що відповідачка зникла, фактично перебуває на окупованій території, має захворювання або про інші обставини, що об`єктивно перешкоджають їй виховувати та утримувати дитину в матеріалах справи відсутні.

Докази на підтвердження обставин за яких мати дитини була б позбавлена можливості спілкування, виховання та утримання неповнолітньої доньки суду не надано, мати дитини не позбавлена обов`язку щодо виховання та піклування про дитину, а тому, суд вважає, що відсутні підстави для встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком без участі матері.

З аналізу положень ст. 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» вбачається, що законодавець у пункті 4 ч. 1 наведеної норми встановив право на відстрочку від призову на військову службу для осіб, які самостійно виховують та утримують дитину за встановлених судом відповідних обставин для підтвердження такого факту, які можуть бути різними у різних життєвих ситуаціях, однак безумовно такі обставини мають бути об`єктивними, дійсними та непереборними, як то: особа, яка розлучена та самостійно здійснює обов`язки з виховання та утримання дитини, у той час коли інший з батьків позбавлений фактичної змоги виконувати свої обов`язки; батько або матір не беруть участі у вихованні та утриманні дитини або зникли, проте не визнані судом безвісно відсутніми або такими, що позбавлені батьківських прав; якщо один з батьків перебуває на окупованій території і не може фактично виховувати та утримувати дитину тощо.

У цій справі позивачем факту самостійного виховання та утримання дитини без участі матері не доведено, адже за словами дитини матір час від часу спілкується з нею, перераховує кошти і в матеріалах справи відсутні докази несплати відповідачкою аліментів за виданим судовим наказом і існування відповідної заборгованості.

Навіть сам позивач у своєму позові вказував, що мати приймає дистанційну та опосередковану участь у вихованні доньки.

Ураховуючи все вище наведене суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 315, 353, 354 ЦПК України, ст.ст. 25, 30 ЦК України, ст.ст. 15, 153, 164, 180 СК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про встановлення факту самостійного виховання батьком дитини - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 24.06.2025 року.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 );

Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (м. Київ, вул. Харківське шосе, 4а, ).

Суддя -