Житомирський апеляційний суд
Справа №295/8334/24 Головуючий у 1-й інст. Семенцова Л. М.
Категорія 101 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Борисюка Р.М.

з участю секретаря

судового засідання Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/8334/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту перебування на утриманні трьох малолітніх дітей

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Янчук Максим Олександрович

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Семенцової Л.М.

встановив:

У травні 2024 року від ОСОБА_1 до суду надійшла указана заява, в якій заявник просить встановити факт перебування на його утриманні трьох дітей віком до 18 років: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Вимоги заяви мотивовані тим, що від шлюбу з ОСОБА_2 вони мають спільну дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, на утриманні заявника перебувають двоє дітей його дружини від першого шлюбу: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . З моменту реєстрації шлюбу він фактично здійснює утримання та виховання дітей своєї дружини від першого шлюбу. Колишній її чоловік - біологічний батько дітей ОСОБА_3 не бере жодної участі у вихованні дітей, не спілкується з ними, не цікавиться їхнім навчанням, не надає їм матеріальної допомоги. Діти проживають разом із ним та його дружиною ОСОБА_2 і всі батьківські обов`язки виконуються саме заявником. Заявник разом з дружиною та дітьми є багатодітною сім`єю. Встановлення даного факту заявнику потрібно для подальшого вирішення питання щодо отримання відстрочки від мобілізації під час воєнного стану.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 20 березня 2025 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, заявник через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити його заяву у повному обсязі. В обґрунтування доводів скарги заявник зазначив, що таке рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи. Так, звертає увагу, що відповідно до Додатку до Порядку, затвердженого Постановою КМУ від 16 травня 2004 №560 «Про затвердження Порядку проведення громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» до категорії осіб які мають право на відстрочку відповідно до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» належать жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років. Одним із документів, що підтверджує право на відстрочку є рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного відповідно до статті 315 ЦПК України. У зв`язку з цим, встановлення факту перебування на його утриманні трьох дітей віком до 18 років, необхідно заявнику для подальшого вирішення питання щодо отримання відстрочки від мобілізації під час воєнного стану. При цьому на підтвердження заявлених вимог заявником були надані достатні, достовірні, належні та допустимі докази, які судом першої інстанції безпідставно не були прийняти до увагу, що на думку заявника призвело до ухвалення незаконного рішення про відмову у задоволенні заяви.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористалися.

В судовому засіданні представник заявника доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника ІНФОРМАЦІЯ_5 до суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні заявив, суд першої інстанції виходив з того, що у малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є мати ОСОБА_2 та батько ОСОБА_3 , які за нормами права, зобов`язані їх утримувати, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою та, чи проживають разом з дітьми або окремо від них. При цьому заявник є вітчимом по відношенню до цих дітей та ним не надано достатніх переконливих доказів того, що батько дітей із поважних причин не може надавати дітям належного утримання, тоді як у сімейному законодавстві закріплений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття та принцип невідчужуваності сімейних обов`язків і неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків утримання і виховання дитини.

Колегія суддів не повністю погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

У статті 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У частинах першій, другій статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Такими же самими критеріями керувалась Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).

Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Такі ж висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 грудня 2019 року у справі № 370/2898/16 (провадження № 14-573цс19).

З урахуванням наведеного можна констатувати, що існує два порядки (способи) встановлення фактів, що мають юридичне значення, - позасудовий і судовий, які за своїм змістом є взаємовиключними.

У разі оскарження до суду відмови відповідного органу в установленні юридичного факту, який підлягає встановленню у позасудовому порядку, такий спір слід розглядати в порядку адміністративного судочинства і суди насамперед перевіряють, чи відповідає оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, а відповідач в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень відповідно до частини другої статті 77 КАС України повинен довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності.

У справі, яка є предметом перегляду, заявник просить встановити факт виховання та перебування на його утриманні трьох дітей віком до 18 років: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Метою встановлення факту заявник визначив оформлення в подальшому відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» відстрочки від мобілізації під час воєнного стану.

Судом встановлено, що 22.10.2022 між заявником та заінтересованою особою ОСОБА_2 ВДРАЦС у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) було зареєстровано шлюб за актовим записом №2218, згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 22.10.2022.

Від шлюбу вони мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що вбачається з копії свідоцтва про його народження серії НОМЕР_2 від 09.03.2024.

Окрім того, дружина заявника - заінтересована особа ОСОБА_2 , має ще двох малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Ці обставини підтверджуються копіями свідоцтв про народження дітей серії НОМЕР_3 від 18.04.2019 та серії НОМЕР_4 від 18.04.2019.

Головними спеціалістами Служби (управління) у справах дітей Житомирської міської ради Жалюком В.С. та Шуляк О.В. 13.05.2024 складено акт про обстеження умов проживання, затверджений начальником служби Біблою О., про те, що в трикімнатному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , проживають і мають постійне місце реєстрації заявник, його дружина та діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Батько двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , заінтересована особа ОСОБА_3 у посвідченій приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Царіциною І.С. 06.02.2025 заяві відмовився від утримання та виховання своїх дітей, які, як зазначено в заяві, проживають разом із матір`ю ОСОБА_2 .

Згідно з частиною першою статті 260 СК України, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.

Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (частина перша статті 268 СК України).

Вітчим - це чоловік (нерідний батько) рідної матері дитини, з яким мати й дитина постійно проживають однією сім`єю.

Вітчим має особливий правовий статус, що істотно відрізняється від статусу батька, усиновлювача, опікуна та піклувальника, характеризується мінімально необхідним набором прав та обов`язків щодо пасинка, падчерки.

Ураховуючи викладене, заявник ОСОБА_1 , перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_2 , має право на участь у вихованні цих дітей (за умови проживання однією сім`єю).

При цьому обов`язок щодо їх утримання у заявника (як вітчима) виникає за умови, якщо в останніх немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання.

Отже, у ОСОБА_1 відсутній правовий обов`язок утримувати дітей дружини: малолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і таке утримання ним здійснюється добровільно на підставі власного волевиявлення.

Законом не заборонено ОСОБА_1 добровільно утримувати малолітніх дітей, дбати про їх всебічний розвиток, забезпечувати повсякденні побутові потреби, навчання, піклуватися про їх духовний та фізичний стан, проте таке право заявника не породжує юридичного значення за наслідками встановлення факту, про який просить останній.

Крім того, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, а у разі відсутності домовленості між батьками щодо утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) можуть бути присуджені за рішенням суду.

Тобто обов`язок батька утримувати свою дитину, у даному випадку малолітнього сина заявника - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , передбачено чинним сімейним законодавством, а тому невиконання чи ухилення від виконання сімейного обов`язку одним із батьків може бути підставою для застосування наслідків, установлених Сімейним Кодексом України або домовленістю (договором) сторін (ч.4 ст.15 СК України).

Апеляційний суд звертає увагу, що визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право.

У порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо вони не пов`язані з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Разом з тим суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 не звернув увагу на те, що подана заява про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні, оскільки за встановлених у цій справі обставин існує спір про право щодо участі одного з батьків у вихованні й утриманні дітей. З урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків, неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків виховання та утримання дітей, то питання, заявлене ОСОБА_1 у цій справі може вирішуватись у межах спору про право між батьками дітей за загальним правилом у позовному провадженні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024 у справі №201/5972/22 (провадження №14-132цс23).

Частиною шостою статті 294 ЦПК України встановлено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду.

За установлених у цій справі конкретних обставин факт перебування на утриманні заявника трьох малолітніх дітей не може бути встановлений за правилами окремого провадження, у зв`язку із чим заяву слід залишити без розгляду.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а оскаржуване судове рішення скасуванню із залишенням без розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні трьох дітей з підстав, передбачених частиною шостою статті 294, частиною четвертою статті 315 ЦПК України.

Керуючись ст. 294, 367, 368, 374, 377, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Янчук Максим Олександрович, задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 березня 2025 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту перебування на утриманні трьох малолітніх дітей залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 червня 2025 року.

Головуючий Судді