РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі головуючого судді Перекупка І.Г., при секретарі судового засідання Конончук Ю.О., за участю представника відповідача Лаєнко П.П. розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Богунського районного суду м. Житомира справу за позовом ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Ходак В.В. до Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, -

ВСТАНОВИВ:

До Богунського районного суду м. Житомира звернувся ОСОБА_1 з позовом до Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. В обгрунтування позовних вимог представник позивача вказав, що між АТ «УкрСиббанк» як кредитодавцем та ОСОБА_1 як боржником був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 0 від 27 вересня 2022 р.Відповідно до п. 2.1. Договору Банк надає Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього Договору та правил.Згідно із п. 3.1. Договору сума кредиту становить 85 154 грн. 26 коп.Відповідно до п. 3.8 Договору процентна ставка за Договором встановлюється у розмірі 0,00001 % річних.Відповідно до п. 3.11 Договору Позичальник сплачує Банку комісії відповідно до умов цього Договору та Додатку №1 до Договору, який є його невід`ємною частиною.Згідно із п. 3.5. Договору Позичальник зобов`язується повертати кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесення ануїтетних платежів відповідно до Графіка платежів, що викладений в Додатку № 1 до Договору, але в будь якому випадку кредит повинен бути повернутий не пізніше 25 вересня 2026 р.

Позивач звертає увагу, що умова договору щодо нарахування щомісячної комісії за управління кредитом є несправедливою з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4 ч. І ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом це витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Відповідно до ч. І ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Таким чином пунктом 3.11. та додатком №1 договору про надання споживчого кредиту, фактично Банком встановлено плату позичальнику за надання інформації щодо його кредиту безоплатність надання якої прямо встановлена ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування».

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Враховуючи те, що споживачу встановлено щомісячну плату за таку супутню послугу банку, яка за законом повинна надаватися безоплатно пункт 3.11 (кредитного Договору є несправедливими, містять істотний дисбаланс обов`язків на шкоду споживача, суперечить закону, а тому є нікчемним.

Позивач просить надати доступ до електронної справи в підсистемі «Електронний суд». Розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Зобов`язати Акціонерне товариство «УкрСиббанк» () надати відповіді на запитання задані в порядку ст. 93 ЦПК України. Застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину щодо пункту 3.11 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 27 вересня 2022 р. та додатку № 1 до даного договору у частині сплати щомісячної комісії за управління кредитом у розмірі 1,9 % від суми кредиту та здійснити перерахунок заборгованості по договору про надання споживчого кредиту № 0 від 27 вересня 2022 р., зарахувавши кошти сплачені в якості щомісячної комісії за управління кредитом, в інші платежі по кредиту згідно умов договору про надання споживчого кредиту № 0 від 27 вересня 2022 р. Судові витрати стягнути із відповідачів.

В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволені позовних вимог.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог.

Дослідивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, заслухавши учасників процесу, оцінивши безпосередньо в судовому засіданні всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено.

14.11.2024 р. Богунським районним судом м. Житомира винесено ухвалу про відкриття провадження у справі № 295/16550/24 за позовом ОСОБА_1 до АТ «УкрСиббанк». (а. с. 103)

ОСОБА_1 звернувся до АТ «УкрСиббанк» з метою отримання банківських послуг та 27.09.2022 р. підписав договір № 0 про надання споживчого кредиту.

Відповідно до п.п.3.4-3.11 Договору ОСОБА_1 зобов`язався повернути наданий кредит, плату за кредит, інші платежі, передбачені Правилами (Договірними умовами) споживчого кредитування позичальників AT «УкрСиббанк» на рахунок банку шляхом сплати щомісячно ануїтетних платежів відповідно до графіка платежів, що викладений у додатку №1 до договору, але у повному обсязі не пізніше 25.09.2026 р.

Пунктом 3.11 кредитного договору сторони передбачили, що позичальник сплачує банку комісії відповідно до умов договору та додатку №1 до договору, який є його невід`ємною частиною.

У додатку № 1 до кредитного договору зазначений розмір щомісячних платежів, який має здійснити позичальник на погашення кредиту, розмір комісії і підстави її нарахування. Зокрема, у випадку прострочення сплати чергового платежу Банк має право застосовувати комісію у розмірі до 500 грн. при прострочені позичальником чергових платежів. За розрахунково касове обслуговування (РКО), комісія за управління кредитом при здійсненні переплати за ініціативою Позичальника, комісія за управління кредитом.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори . Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до п. 3.8 Договору за користування кредитними коштами відповідач зобов`язався сплатити проценти у розмірі 0,00001% річних, та відповідно п. 3.9 за користування кредитними коштами за кредитом понад встановлений Кредитним договором термін, процентна ставка встановлюється у розмірі 7,00001% річних, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення.

Відповідно до п.3.11 договору позичальник сплачує банку комісії у розмірі та порядку відповідно до умов цього договору та Додатку № 1 до договору.

Пунктом 1.4. Правил (договірні умови) споживчого кредитування позичальників AT «УкрСиббанк» Комісія за надання послуг по управлінню кредитом при отриманні (встановлені) кредиту з подальшим інформуванням або комісія щодо інформування про стан заборгованості, може бути передбачена Кредитним договором, у разі бажання Позичальника отримувати послуги з отримання інформування по кредиту протягом строку кредитування (при цьому, інформування надається Банком частіше ніж раз на місяць. У разі надання такої послуги інформування Банк направляє Позичальнику інформаційні повідомлення щодо (зокрема, але не виключно) наступного: нагадування Позичальнику про дату платежу; інформування Позичальника про часткове погашення планової заборгованості; інформування про прострочення сплати заборгованості; зміна дати платежу (у випадку, якщо заявка про зміну дати платежу направлялась Позичальником до Банку); зміни щодо умов додаткових та /або супутніх послуг тощо.

Зазначена в цьому пункті 1.4.1. комісія є опціональною (встановлюється за бажанням Позичальника) та не виключає Право Позичальника, передбаченого Законом України «Про споживче кредитування», звернутися до Банку щодо безоплатного отримання за його запитом (один раз на календарний місяць) інформації за Кредитним договором 1.5. Нараховані комісії включаються до ануїтетних платежів та суми повного дострокового погашення кредиту відповідно, якщо інше не зазначено в Кредитному договорі.

Дана справа розглядається в рамках цивільного судочинства. Положеннями процесуального закону, який регулює правила розгляду таких справ, визначено, що розглядаючи цивільні справи суд керується принципом диспозитивності та змагальності, які визначають, що кожна сторона повинна самостійно подавати докази та доводити ті обставини на які посилається, в тому числі, шляхом подання доказів, заявлення клопотань і несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування заявлених вимог не може перебирати на себе суд або інша сторона. (ст. ст. 12, 13 та 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона, повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України).

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а при їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

У відповідності до абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі» рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а при їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України .

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені).

На підставі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На підставі ст. ст. 1048, 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики и позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк в порядку, що встановлені договором.

Суд вважає, що AT «УкрСиббанк» у повному обсязі виконав прийняті на себе зобов`язання за договором і надав ОСОБА_1 суму кредиту.

В той же час ОСОБА_2 не обґрунтовано не прийнято до уваги, що безоплатне повідомлення інформації про поточний розмір заборгованості, розмір суми кредиту, виписки з рахунку, як то передбачено Законом України «Про споживче кредитування» останньому надається безоплатно (п.1.4.1 Правил (Договірних умов), а комісія сплачується по Договору та правилам за послуги інформування Банком частіше ніж раз на місяць та інші передбачені Договором та Правилами (Договірними умовами) послугами, що чітко передбачено п.1.4.1 Правил (Договірних умов) та п.3.11 Кредитного договору, який особисто підписаний позичальником, та на момент підписання не викликав у нього жодних сумнівів та заперечень.

Згідно із частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції Закону на момент виникнення спірних правовідносин) цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

За змістом статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі (частина друга статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»).

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; загальний розмір наданого кредиту; порядок та умови надання кредиту; строк, на який надається кредит; необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; порядок дострокового повернення кредиту; відповідальність сторін за порушення умов договору.

Статтями 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Постановою Національного банку України від 08 червня 2017 р. № 49 затвердженні Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила), які розроблено відповідно до Законів України «Про банки і банківську діяльність» «Про національний банк України», «Про споживче кредитування», встановлюють порядок та методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача.

Згідно з пунктом 8 Правил банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки. Банк зазначає реальну річну процентну ставку та загальну вартість кредиту за рядком «Усього» у колонках 9 і 10 (відповідно) форми, наведеної в додатку 2 до цих Правил.

За положенням ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Укладений сторонами кредитний договір в частині обов`язку позичальника сплатити комісію за формою і змістом відповідає вищевказаним нормативним актам, і кредитний договір, і додаток №1 містить відомості щодо загальних витрат за споживчим кредитом, у тому числі, підстави і розміру нарахування комісії, його недійсність прямо не встановлена законом, він не визнаний судом недійсним, а тому висновки Позивача про нікчемність умов договору щодо сплати останнім комісії є такими, що не ґрунтуються на законі і суперечать фактичним обставинам справи.

Отже, сторони договору самостійно погодили його умови, у тому числі по сплаті комісій, договірного списання та інших умов, які підлягають виконанню.

Відповідно до ч.1 ст. 203 Цивільного Кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. З урахуванням вищезазначеного до переліку супутніх послуг, які можуть бути надані споживачеві при наданні банком споживчого кредиту, зокрема, можуть відноситися: відкриття поточного (карткового) рахунку, здійснення розрахунково касового обслуговування, забезпечення обслуговування кредитної заборгованості тощо.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 р. № 168, передбачають, що банки зобов`язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зазначивши таке: перелік, розмір всіх комісій банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, в тому числі комісії з обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування тощо, і не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку, зокрема за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 1068 ЦК України передбачено, що клієнт зобов`язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» передбачає, що комерційні банки самостійно встановлюють процентні ставки та комісійну винагороду по своїх операціях.

З урахуванням вищезазначеного, до переліку супутніх послуг, які можуть бути надані споживачеві при наданні банком споживчого кредиту, зокрема, можуть відноситися: відкриття поточного (карткового) рахунку, здійснення розрахунково-касового обслуговування, забезпечення обслуговування кредитної заборгованості тощо.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком.

З урахуванням викладених норм закону обслуговування кредитної заборгованості є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії.

За вказаних обставин суд вважає, що позовні вимоги не можна визнати такими, що підлягають задоволенню. ОСОБА_1 , станом на момент укладення договору знав про вищезазначені договірні умови, зокрема тарифи та сплату комісії передбачену п. 3.11 Договору і свідомо погоджувалася з ними, про що свідчать п. 6.1 кредитного договору. Крім того, в разі незгоди з умовами кредитного договору позичальник мав можливість скористатись своїм правом, визначеним Законом України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Проте таким правом ОСОБА_1 не скористався, що свідчить про його згоду з усіма умовами договору, про що також свідчить часткове виконання договору.

Керуючись ст. ст. 11, 12, 13, 629, 1050, 1054, 1076 ЦК України, ст. ст. 12, 43, 49, 76, 178, 191 ЦПК України, Законами України «Про споживче кредитування», «Про захист прав споживачів», «Про банки і банківську діяльність», -

У Х В А Л И В:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , адреса для листування: Солом`янська площа, 2, оф. 102 «А», м. Київ, 03035.

Відповідач: Акціонерне товариство «УкрСиббанк», , м. Київ, вул. Андріївська, буд. 2/12,

Повний текст рішення виготовлено 02 липня 2025 р.

Суддя Богунського районного

суду м. Житомир І.Г. Перекупка