КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Кафідової О.В., Оніщука М.І.,

секретар Тіткова І.Ю.,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Алпатьєвої Наталії Юріївни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 березня 2025 року, ухвалене в м. Києві у складі судді Журибеди О.М., та апеляційну скаргу адвоката Бараболі Вячеслава Івановича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , на додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 квітня 2025 року ухвалене в м. Києві у складі судді Журибеди О.М., в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Зазначила, що 05 листопада 2013 року вона і відповідач зареєстрували шлюб, який рішенням суду від 22 липня 2021 року був розірваний. В період шлюбу подружжям був придбаний автомобіль Volkswagen Golf Variat, 2002 рік випуску, № КУЗОВА НОМЕР_1 , а також гараж № НОМЕР_2 в ОК «Кооперативна -3», загальною площею 61 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 09 жовтня 2021 року ОСОБА_2 розпорядився вказаним автомобілем на власний розсуд та відчужив його на користь іншої особи. Згідно звіту про оцінку майна вартість автомобіля становить 152291,00 грн. Гаражем користується виключно ОСОБА_2 . Він не надає доступу до гаражу та правовстановлюючих документів на нього. Позивачка ОСОБА_1 просила:

визнати автомобіль Volkswagen Golf Variat, 2002 рік випуску, № кузова НОМЕР_1 майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя;

в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, стягнути з ОСОБА_2 на її користь компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля Volkswagen Golf Variat, 2002 рік випуску, № кузова НОМЕР_1 , у розмірі 76145, 50 грн.;

визнати гараж № НОМЕР_2 в ОК «Кооперативна -3», загальною площею 61 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя;

у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на 1/2 гаражу № НОМЕР_2 в ОК «Кооперативна-3», загальною площею 61 кв.м., який розташований за адресою АДРЕСА_1 ;

у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 гаражу № НОМЕР_2 в ОК «Кооперативна-3», загальною площею 61 кв.м., який розташований за адресою АДРЕСА_1 ;

припинити її право власності на 1/2 частку у спільному майні, а саме гаражу № НОМЕР_2 в ОК «Кооперативна-3», загальною площею 61 кв.м., який розташований за адресою АДРЕСА_1 , стягнувши з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію у розмірі 218040, 00 грн.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 17 березня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано автомобіль VOLKSVAGEN GOLF VARIANT, 2002 року випуску, № кузова НОМЕР_1 майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності.

В порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля VOLKSVAGEN GOLF VARIANT, 2002 року випуску, № кузова НОМЕР_1 у розмірі 76145,50 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992,40 грн.

В березні 2025 року представник ОСОБА_1 подав заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмір 7600,00 грн.

Додатковим рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 18 квітня 2025 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 7600,00 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить змінити рішення суду першої інстанції змінити. В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 гаражу № НОМЕР_2 в ОК «Кооперативна-3», загальною площею 61 кв.м., який розташований за адресою АДРЕСА_1 ; припинити право власності ОСОБА_1 на 1/2 частку у спільному майні, а саме гаражу № НОМЕР_2 в ОК «Кооперативна-3», загальною площею 61 кв.м., який розташований за адресою АДРЕСА_1 , стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 218040,00 грн. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи. На думку апелянта суд першої інстанції безпідставно вважав встановленим, що відповідач ОСОБА_2 фактично набув право власності на вказаний гаражний бокс в лютому 2010 року шляхом внесення в повному обсязі пайового внеску за гараж НОМЕР_2, тобто ще до дати реєстрації шлюбу. В період шлюбу була здійснена тільки державна реєстрація цього нерухомого майна. ОСОБА_2 посилався на довідку ОК «Кооперативна-3» від 12 жовтня 2022 року №63, де зазначено, що сума вступного та пайового внеску за гараж НОМЕР_2, загальною площею 61, 0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі 1100,00 грн. сплачена у повному обсязі та відповідач ОСОБА_2 є власником вказаного гаражного боксу з 20 лютого 2010 року. Позивачкою ОСОБА_1 неодноразово наголошувала, що надана ОСОБА_2 довідка відрізняється тої, що надавалася для реєстрації права власності і на той час не було ніяких посилань, що ОСОБА_2 володіє гаражем з 2010 року. Відповідач підтвердив членство в ОК «Кооперативна-3». На запит суду про витребування у ОК «Кооперативна-3» завірених належним чином копій виписки з банківського рахунку про зарахування коштів від ОСОБА_2 , протоколу № 3 від 11 березня 1998 року, списку 314 членів - фізичних осіб на 2017 рік, який надавався ОК «Кооперативна - 3» у справі № 826/734/17 надало відповідь, що жоден з витребуваних документів не зберігся. За таких обставин суд першої інстанції мав поставити під сумнів достовірність наданих відповідачем доказів. В дійсності в ОК «Кооперативна-3» був спір з КП «Київблагоустрій», за приписом якого були знесені гаражі в ОК «Кооперативна-3». Цей факт підтверджений ОК «Кооперативна-3» у відповіді на ухвалу суду та документами з адміністративної справи № 826/734/17. Після відновлення гаражів за рахунок членів кооперативу, деякі з них вирішили вийти з гаражного кооперативу. Саме так у 2020 році ОСОБА_2 придбав гараж. Суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині поділу гаражу № НОМЕР_2 в ОК «Кооперативна-3», загальною площею 61 кв.м., який розташований за адресою АДРЕСА_1 та стягнення на грошової компенсації вартості її частки.

Представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 квітня 2025 року, посилаючись на порушення норм процесуального права. Зазначає, що позивачка та її представник не надали суду договір про надання правничої допомоги, що позбавляє суд можливості встановити погоджений сторонами розмір оплати послуг адвоката. Представник ОСОБА_1 надав лише довідку, яка не містить чіткого розрахунку витрат на правову допомогу, а також не надав акт приймання-передачі послуг та квитанції щодо оплати послуг адвоката.

Представник ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 . Просив апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 березня 2025 року без змін.

Представник ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 . Просив апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 залишити без задоволення, а додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 квітня 2025 року залишити без змін.

В апеляційній інстанції представники ОСОБА_1 і ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу та просять їх задовольнити.

Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 на рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 17 березня 2025 року підлягає залишенню без задоволення, а апеляційна скарга представника ОСОБА_2 на додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 квітня 2025 року підлягає задоволенню.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 05 листопада 2013 року, який розірваний рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22 липня 2021 року.

В період шлюбу подружжя ОСОБА_3 придбало транспортний засіб марки Volkswagen Golf Variant, 2002 року випуску, № кузова НОМЕР_1 , дата реєстрації в Україні 02 січня 2019 року, який був зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 .

09 жовтня 2021 року ОСОБА_1 здійснив відчуження вказаного транспортного засобу на користь ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу 8044/2021/2847732 від 09 жовтня 2021 року. За умовами договору за домовленістю сторін ціна транспортного засобу склала 49000,00 грн. (а.с. 75-76 т. 1).

Згідно звіту про оцінку майна ФОП ОСОБА_5 від 07 вересня 2022 року ринкова вартість колісного транспортного засобу - легковий універсал Volkswagen Golf Variant, 2002 року випуску, № кузова НОМЕР_1 без ПДВ (з урахуванням округлень) становить 152291, 00 грн. (а.с.47-70, т.1)

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про переєстрацію права власності від 14 грудня 2020 року №23900317, 09 грудня 2020 року ОСОБА_2 зареєстрував право власності на гаражний бокс, загальною площею 61 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на підставі довідки про членство особи в кооперативі та внесення в повному обсязі членом кооперативу пайового внеску, серія та номер 165, виданої 30 листопада 2020 року, видавник «Кооперативна-3» обслуговуючий кооператив (а.с. 138 т. 1).

Згідно звіту суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_5 від 07 вересня 2022 року ринкова вартість нерухомого майна - гаражу НОМЕР_2, загальною площею 61, 0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 » становить 436080, 00 грн.

Згідно наданого відповідачем звіту оцінювача ОСОБА_6 ринкова вартість нерухомого майна - гаражу № НОМЕР_2 , загальною площею 61,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 » становить 100000,00 грн.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 і в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя стягнув з ОСОБА_2 на користь позивачки компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля VOLKSVAGEN GOLF VARIANT, 2002 року випуску, № кузова НОМЕР_1 у розмірі 76145,50 грн. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про поділ гаражу № НОМЕР_2 в ОК «Кооперативна-3», загальною площею 61 кв.м., який розташований за адресою АДРЕСА_1 , та стягнення з відповідача грошової компенсації вартості 1/2 частини вказаного гаражу, суд першої інстанції відмовив.

Рішення суду першої інстанції в частині з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації вартості 1/2 частки автомобіля VOLKSVAGEN GOLF VARIANT, 2002 року випуску, № кузова НОМЕР_1 , сторонами не оскаржене, а тому колегія суддів не перевіряє правильності висновків суду у цій частині.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 про поділ гаражу № НОМЕР_2 в ОК «Кооперативна-3» за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Відповідно до частини 3 статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, зокрема гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Згідно з ст. 71 СК України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до змісту вказаних норм у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними.

Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. ст. 77-78 ЦПК України) і це є її процесуальним обов`язком (ст. 12, 81 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте ними до шлюбу; майно, набуте ними за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно набуте ними за час шлюбу, але за кошти, які належали їм особисто; житло, набуте ними за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Заявляючи вимоги про поділ гаражу № НОМЕР_2 в ОК «Кооперативна-3», який розташований за адресою АДРЕСА_1 , та стягнення з відповідача грошової компенсації вартості 1/2 частини вказаного гаражу, ОСОБА_1 зазначала, що він придбаний під час шлюбу з ОСОБА_2 у 2020 році і є об`єктом спільної сумісної власністі.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про переєстрацію права власності від 14 грудня 2020 року №23900317, ОСОБА_2 зареєстрував право власності на гаражний бокс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , не на підставі договору купівлі-продажу, а на підставі довідки ОК «Кооперативна-3» про членство особи в кооперативі та внесення в повному обсязі пайового внеску. Відтак, ОСОБА_2 набув права власності на гараж № НОМЕР_2 в ОК «Кооперативна-3», який розташований за адресою АДРЕСА_1 , як член кооперативу.

Відповідно до положень ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію» у відповідній редакції член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Положення цієї статті не застосовуються до об`єктів права власності кооперативів, діяльність яких регулюється спеціальними законами.

У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 червня 1991 року №5 «Про практику розгляду судами цивільних справ, пов`язаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів» роз`яснено, що у справах про право на пай і на гараж судам належить виходити з того, що член гаражно-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатись ним на свій розсуд - продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчиняти відносно нього інші угоди, що не заборонені законом. У п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, в осіб, які мають право на частку в пайових внесках, виникає право спільної часткової власності на квартиру, дачу, гараж чи інші будівлі пропорційно розміру частки паю (стаття 18 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закон України від 10 липня 2003 року № 1087-ІУ «Про кооперацію», стаття 384 ЦК).

Заперечуючи проти позовних вимог про поділ гаража № НОМЕР_2 в ОК «Кооперативна-3», загальною площею 61 кв.м., який розташований за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 зазначав, що набув право власності на вказаний гараж у 2010 році до шлюбу із ОСОБА_1 . На підтвердження вказаних обставин ОСОБА_2 надав копію довідки ОК «Кооперативна-3» від 12 жовтня 2020 року №63, листа КБЕІГ «Кооперативна-3» від 18 квітня 2010 року №40 та копію книжки про сплату ним внесків.

В довідці ОК «Кооперативна-3» від 12 жовтня 2020 року №63 зазначено, що ОСОБА_2 є власником гаражу № НОМЕР_2 , загальною площею 61,0 кв.м. розташованого по АДРЕСА_1 з 20 лютого 2010 року. Сума вступного та пайового внеску за гараж в розмірі 1100, 00 грн. сплачена у повному обсязі (а.с. 114 т. 1).

КБЕІГ «Кооперативна-3» надало відповідь від 18 квітня 2010 року №40, що правління КБЕІГ «Кооперативна-3» погодило проведення ОСОБА_2 капітального ремонту гаражного боксу № НОМЕР_3 /Н господарським способом за власний кошт, не змінюючи розміру та конструктивних властивостей (а.с. 115 т. 1).

20 лютого 2010 року ОСОБА_2 на підставі рішення правління КБЕІГ «Кооперативна-3» від 18 січня 2010 року видано ордер №51/Н на право зайняття гаражу (боксу) в КБЕІГ «Кооперативна-3» №51/Н (а.с. 116 т. 1).

На ім`я ОСОБА_2 була оформлена членська книжка ГБК «Кооперативна-3», з якої вбачається, що ОСОБА_2 сплачував експлуатаційні внески за електричну енергію і податок на землю, починаючи з березня 2010 року (а.с. 117 т. 1).

Заперечуючи факт набуття права власності ОСОБА_2 до реєстрації шлюбу, позивачка ОСОБА_1 посилалася на довідку ОК «Кооперативна-3» від 30 листопада 2020 року №164, в якій зазначено, що ОСОБА_2 є власником гаражу № НОМЕР_2 в ОК «Кооперативна-3», загальною площею 61 кв.м., який розташований за адресою АДРЕСА_1 , та сплатив вступний та пайовий внеску за гараж у розмірі 1100,00 грн. у повному обсязі (а.с. 192 т. 1)

Разом з тим, довідка ОК «Кооперативна-3» від 30 листопада 2020 року №164, не спростовує обставини, вказані у довідці ОК «Кооперативна-3» від 12 жовтня 2020 року №63 щодо дати набуття відповідачем права власності на гараж.

Жодних належних та допустимих доказів на спростування фактів, зазначених у довідці ОК «Кооперативна-3» від 12 жовтня 2020 року №63, листі КБЕІГ «Кооперативна-3» від 18 квітня 2010 року №40, копії книжки про сплату відповідачем внесків ОСОБА_1 суду не надала.

Позивачка зазначала, що ОСОБА_2 не міг набути права власності на гараж у 2010 році, оскільки гараж був незаконного знесений КП «Київблагоустрій» у 2018 році. Після відновлення гаражів за рахунок членів кооперативу, деякі з них вирішили вийти з гаражного кооперативу. Саме так в 2020 році ОСОБА_2 і було придбано спірний гараж. Разом з тим позивачка не вказала у кого з членів кооперативу та за яку суму у 2020 році вони придбали спірний гараж, не надала суду доказів на підтвердження відповідних обставин.

Згідно довідки КПБЕІГ «Кооперативна-3» від 09 жовтня 2018 року №09/08, в ОК «Кооперативна-3» за адресою: АДРЕСА_1 обслуговується 492 гаражі, членами кооперативу є 492 особи. Станом на 08 жовтня 2018 року КП «Київблагоустрій» незаконно демонтував НОМЕР_4 гаражів (а.с. 130 т. 2). У вказаній довідці не зазначено про знесення саме гаражу № НОМЕР_2 в ОК «Кооперативна-3», загальною площею 61 кв.м., який розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Позивачка надала суду копії судових рішень по факту знесення гаражів АДРЕСА_1 та фотознімки гаражів. Проте позивачкою не доведено, що судові рішення та фотознімки мають відношення саме до спірного гаражу.

Також обставини знесення гаражів у 2017 році КП «Київблагоустрій» не мають визначального значення для розгляду даного спору, оскільки, з наданих суду документів встановлено, що ОСОБА_2 набув права на гараж ще у 2010 році.

Суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про поділ гаражу № НОМЕР_2 в ОК «Кооперативна-3», загальною площею 61 кв.м., який розташований за адресою АДРЕСА_1 , та стягнення з відповідача грошової компенсації вартості 1/2 частини вказаного гаражу.

23 червня 2025 року представник ОСОБА_1 подав до апеляційного суду клопотання про витребування із Святошинського районного суду м. Києва із справи №759/17706/20 копію акта про знищення (руйнування) гаражних боксів від 30 травня 2017 року, із справи №759/20919/18 довідку голови правління Обслуговуючого кооперативу «Кооперативна-3» №09/01 від 09 жовтня 2018 року та акти №НО-23/ВК, НО-22/ВК, 03.248/1/ВК від 29 травня 2017 року, 03/270/1/ВК, 03/270/ВК від 02 червня 2017 року, в яких зазначено про демонтаж гаражів в ОК «Кооперативна-3». У задоволенні клопотання суд апеляційної інстанції відмовив через недоведеність представником ОСОБА_1 того факту, що вона дізналася про наявність відповідних доказів лише на стадії апеляційного розгляду. Колегія судді враховувала, що на факти знесення гаражів на території ОК «Кооперативна-3» позивачка посилалася в суді першої інстанції та мала можливість забезпечити надання відповідних доказів до суду першої інстанції.

Вирішуючи вимоги ОСОБА_1 про поділ гаражу № НОМЕР_2 в ОК «Кооперативна-3», загальною площею 61 кв.м., який розташований за адресою АДРЕСА_1 , та стягнення з відповідача грошової компенсації вартості 1/2 частини вказаного гаражу, суд першої інстанції надав належну оцінку наданим сторонам доказам та наведеним ними доводам.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 березня 2025 року без змін.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з додатковим рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 18 квітня 2025 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 7600,00 грн.

Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 133 ЦПК Україна правнича допомога є складовою судових витрат.

Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

На підтвердження витрат на правничу допомогу адвокатом Алпатьєвою Н.Ю., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , надано сформовану нею довідку розрахунку витрат на правничу допомогу та роздруківку з карткового рахунку з відображенням грошових надходжень від ОСОБА_1 (а.с. 4-7 т. 3). Адвокат Алпатьєва Н.Ю. не надала суду договору про надання правничої допомоги ОСОБА_1 , що виключає можливість стягнення витрат на правничу допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Алпатьєва Н.Ю. зазначила, що договір на правничу допомогу дійсно до суду першої інстанції не надавався через конфіденційність його умов.

За відсутності укладеного між ОСОБА_1 і адвокатом Алпатьєвою Н.Ю. договору про надання правової допомоги у суд першої інстанції були відсутні підстави для відшкодування ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу. Відповідно, додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 квітня 2025 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Алпатьєвої Наталії Юріївни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 березня 2025 року без змін.

Апеляційну скаргу адвоката Бараболі Вячеслава Івановича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити.

Додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 30 червня 2025 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Кафідова О.В.

Оніщук М.І.