Справа №705/2369/25
2/705/2108/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2025 року м. Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Гудзенко Валентина Леонідівна, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «ФК «Кредит Капітал» через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 300005502 від 01.10.2021 в розмірі 88111,52 грн.; витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 01.10.2021 року між Акціонерним товариством «БАНК ФОРВАРД» та ОСОБА_1 було укладено Договір про банківське обслуговування фізичних осіб, шляхом підписання Анкети-заяви №300005502 про акцепт Публічної пропозиції АТ «БАНК ФОРВАРД», відповідно до умов якого відповідачу було відкрито поточний рахунок та надано кредит у сумі 52000,00 грн. на строк 1097 днів, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього Договору. Відповідно до п. 1.1 та 1.2 розділу 3 кредитного договору позичальник просить банк відкрити рахунок, що буде використовуватись для надання, повернення та обліку кредитних коштів та заборгованості за Угодою та надати йому кредит шляхом зарахування суми кредиту на рахунок та її подальшого безготівкового перерахування з рахунку згідно з дорученням клієнта, викладеним у п. 3 даної заяви. Згідно з п. 3.1 та 3.2 розділу 3 кредитного договору в дату оформлення реструктуризації позичальник просить перерахувати в безготівковому порядку з рахунку на рахунки споживчих кредитів суму кредиту та в день надходження на рахунки споживчих кредитів суми грошових коштів в безготівковому порядку списати з рахунків споживчих кредитів наявну в нього заборгованість по первісним кредитним договорам на дату такого списання і направити її на погашення такої заборгованості. Позивач умови Кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на потрібну суму. Відповідач зі свого боку не виконав умов Кредитного договору. 25.07.2024 між АТ «БАНК ФОРВАРД» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до чинного законодавства України укладений Договір відступлення прав вимоги №GL1N26202/1. Відповідно до умов даного договору відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором № 300005502 від 01.10.2021 та станом на дату відступлення права вимоги заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором становила 88111,52 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту 33612,04 грн.; заборгованість за відсотками 4,68 грн.; заборгованість за комісією 54494,80 грн. Термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена, у зв`язку з чим ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» звернулось із даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у судовому порядку з метою захисту та поновлення порушених прав.

Ухвалою судді від 29.04.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Розгляд справи по суті вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Позивачу та відповідачу направлено копію ухвали про відкриття провадження рекомендованими повідомленнями.

15.05.2025 через систему «Електронний суд» представником відповідача адвокатом Цокало Т.М. було подано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що позивач просить стягнути з відповідача за кредитним договором №300005502 від 01.10.2021 року суму заборгованості в розмірі 88111,52 грн., а саме: 33612.04 грн. заборгованість за тілом кредиту; 4,68 грн. заборгованість за відсотками; 54494,80 грн. заборгованість за комісією. Умови кредитного договору передбачають щомісячну комісійну винагороду (надалі комісія) за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,00 % від суми кредиту. В свою чергу, графіком платежів передбачена загальна сума комісії за обслуговування кредитної заборгованості (щомісячна комісія) в розмірі 74692,80 грн. В кредитному договорі не зазначено, а позивачем не надано доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), тому відповідні положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування". Пунктом 1.3.2 кредитного договору позичальнику встановлено плату для обслуговування кредиту, яка включає в себе моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо. Розмір цієї плати визначений у Додатку №1 до комплексного договору №1/4091615 від 16.03.2021 року таблиці обчислення загальної вартості кредиту (стовпчик 7.2). Відповідно до абзацу третьої частини четвертої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції стану на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" ) кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції станом від 01 січня 2017 року - остання редакція до набрання чинності Законом України "Про споживче кредитування" ) до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовується ця умова Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції стану на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" ) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. 10 червня 2017 року набув чинності Закону України "Про споживче кредитування", у зв`язку з чим у Законі України "Про захист прав споживачів" текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування"». Відповідно до частини другої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавців, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії з обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування , юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України "Про споживче кредитування" окремо передбачено право банка встановлювати у кредитному договорі комісію з обслуговування кредиту. Закон України "Про споживче кредитування" розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Комісія з обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, який споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" (10 червня 2017 року), про платність інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування". З урахуванням вищенаведеного та встановлених обставин, аналізуючи зміст кредитного договору, укладеного між АТ "БАНК ФОРВАРД" та ОСОБА_1 , положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними, а відтак частина заборгованості, яка є предметом спору та нарахована на підставі умов договору, які є нікчемними, а саме нарахована плата (комісійна винагорода) за обслуговування кредитної заборгованості, не підлягає стягненню з відповідача. Отже, пункт п.3.1.3 (стовпчик 7 Додатку №1) кредитного договору №300005502 від 01.10.2021 р. є нікчемним, тому заборгованість за комісію не повинна нараховуватись. В зв`язку з чим, відповідач визнає вимоги частково, а саме щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №300005502 від 01.10.2021 р. в розмірі 33 616,72 грн., яка складається з: 33612,04 грн. заборгованість по тілу кредиту; 4,68 грн. заборгованість по відсотках. Крім того, просить стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн.

23.05.2025 через систему «Електронний суд» позивачем подано відповідь на відзив, в якому вказано, що позивач вважає аргументи у відзиві на позовну заяву відповідача безпідставними та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за невиконане зобов`язання. Між АТ «БАНК ФОРВАРД» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 300005502 від 01.10.2021 року, відповідно до умов яких було надано відповідачу грошові кошти, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у термін встановлений договором та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Підписанням кредитного договору позичальник підтверджує, що він у письмовій формі у повному обсязі отримав від банку інформацію, визначену Законом України «Про споживче кредитування» та/або іншими нормативно-правовими актами, що регулюють це питання. У зв`язку з прийняттям Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року текст статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» був викладений в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Законом України «Про споживче кредитування» не забороняється встановлювати в договорі комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Отже, до договору про споживче кредитування може бути включена умова щодо сплати комісії. Встановлення банком у кредитному договорі комісії не суперечить закону. Умова договору щодо обов`язку сплачувати комісійну винагороду згідно кредитної заборгованості недійсною визнана не була. За таких обставин «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» як позивач має право вимагати стягнення заборгованості за кредитним договором, у тому числі щодо комісійної винагороди. Витрати за комісійну винагороду - це чітко визначені за їх змістом витрати за послугу кредитодавця, дана комісія узгоджена свідомим волевиявленням сторін і врахована при укладенні кредитного договору у загальній вартості та загальних витратах щодо кредиту. Таким чином, умова Договору про комісійну винагороду згідно кредитної заборгованості не суперечить вимогам законодавства України. Тому, сплачені кошти по комісії не підлягають поверненню відповідачу та не можуть бути зараховані як кошти щодо погашення тіла та відсотків кредиту. Крім того, слід відмітити, що відповідачем пропущено строк позовної давності, (щодо визнання недійсним кредитного договору у частині нарахування комісії ) встановлений ст. 257 ЦК України та не ставиться питання про його поновлення. Таким чином, перебіг строку позовної давності щодо визнання недійсним кредитного договору в частині нарахування комісії починається з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, тобто 01.10.2021 року відповідно з дати підписання кредитного договору № 300005502 сторонами, а відтак завершується 01.10.2024 року. Відповідачу надавалась інформація щодо умов договору, з якою він ознайомився та підтвердив підписом факт ознайомлення із кредитним договором. Підписуючи даний договір відповідач погодився, що він до його підписання ознайомився з усіма умовами, на яких банк здійснює кредитування, а також свідомо обрав умови, викладенні у кредитному договорі. Відтак, твердження про незнання та непроінформованість відповідача щодо укладення та умов договору є безпідставними та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за невиконане зобов`язання. Наявність підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. З огляду на це, можна дійти висновку, що дотримано всіх умов правомірності кредитного договору № 300005502 від 01.10.2021 року, передбачених законодавством. ОСОБА_1 ознайомившись та підписавши кредитний договір, свідомо прийняла на себе зобов`язання сплатити отримані кошти згідно умов кредитного договору. Таким чином, ОСОБА_1 мала можливість проаналізувати умови кредитування та всі платежі згідно кредитного договору. ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» не погоджується із стягненням витрат на правничу допомогу, оскільки суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою. З іншими аргументами відповідача ТОВ «Фінансова Компанія «КредитКапітал» не погоджується та вважає, що докази додані до матеріалів справи є достатніми для вирішення справи по суті. Підсумовуючи все вищенаведене, ТОВ «Фінансова Компанія «КредитКапітал» вважає аргументи наведені відповідачем у відзиві безпідставними, необґрунтованими, та жодним чином не доведеними, оскільки кредитні кошти було отримано, а відтак є необхідність виконання зобов`язання за кредитним договором.

У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

Судом встановлено, що 01.10.2021 ОСОБА_1 звернулася до АТ «БАНК ФОРВАРД» із анкетою-заявою №300005502 про акцепт Публічної пропозиції банку на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якого відповідачу було відкрито поточний рахунок. Також підтвердила, що приймає публічну пропозицію АТ «БАНК ФОРВАРД», а також те, що вказана заява-анкета разом з публічною пропозицією складають договір про надання банківських послуг.

Відповідно до умов договору відповідачу було надано кредит у розмірі 52000,00 грн., строк кредитування 1097 днів, з 01.10.2021 по 01.10.2024. Процентна ставка (на строкову частину основного боргу) встановлена на рівні 0,01 % річних, ставка по кредиту ( на прострочену частину основного боргу): 0,00001% річних; щомісячна комісія без ПДВ: 2074,80 грн. (розділ 3 договору).

Того ж дня, АТ «БАНК ФОРВАРД» та ОСОБА_1 підписали графік платежів, відповідно до якого погодили щомісячну суму для погашення заборгованості та дати платежів, а також паспорт споживчого кредиту, в якому наведено, зокрема, основні умови кредитування, інформації щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту, порядок повернення кредиту та іншу важливу інформацію.

До вказаного вище договору, позивачем також долучено опитувальник анкету відповідача.

Відповідно до розрахунку заборгованості підготовленого АТ «БАНК ФОРВАРД» станом на 24.07.2024 заборгованість відповідача за кредитним договором становила 88111,52 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 33612,04 грн.; заборгованість за відсотками- 4,68 грн.; заборгованість за комісією 54494,80 грн.

Факт отримання та використання відповідачем кредитних коштів підтверджується наявною в матеріалах справи випискою по картці за період з 29.10.2021 по 10.06.2023 та з 11.06.2023 по 24.07.2024.

25.07.2024 АТ «БАНК ФОРВАРД» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір факторингу №GL1N426202/1, відповідно до якого банк відступає новому кредитору належні йому, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців, зазначених у Додатку №1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього договору.

Згідно додатку 1 до вказаного вище договору факторингу до позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №300005502, загальний розмір заборгованості 88111,52 грн.

18.04.2025 року позивачем на адресу відповідача було направлено досудову вимогу про погашення кредитної заборгованості.

Відповідач заборгованість за кредитом не погасила, внаслідок чого позивач звернувся до суду про стягнення її у примусовому порядку.

Розглядаючи аргументи наведені сторонами, суд приходить до наступних висновків.

Так, між сторонами склались правовідносини, що врегульовані нормами цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з статтею 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20 зроблено висновок про те, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину.

Положеннями статті 81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування у справі. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідач факт одержання кредитних коштів не заперечує, а тому суд вважає зазначену обставину такою, що не підлягає доказуванню.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За змістом частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування позикодавцеві грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів.

У матеріалах справи наявні належним чином засвідчені копії анкети-заяви № 300005502 на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Банк Форвард» від 01.10.2021 року, детальний розпис складових загальної вартості кредиту та графік платежів.

Отже, АТ «Банк Форвард» та ОСОБА_1 погодили умови кредитного договору щодо розміру кредиту, мети та строку кредитування, про сплату процентів за користування кредитними коштами, їх розмір та порядок сплати таких процентів.

Судом також встановлено, що сторонами було визначено кінцевий строк кредитування до 01.10.2024 року.

За загальним правилом, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.ст. 598, 599 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ст.631 ч.ч. 1, 4 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Оскільки ОСОБА_1 порушила свої зобов`язання щодо сплати належних з неї коштів за кредитним договором, АТ «Банк Форвард», реалізуючи свої права, що випливають із положень ст. 1050 ч. 2 ЦК України , визнав строк повного виконання зобов`язання таким, що настав (змінив строк виконання зобов`язання), та 18.04.2025 року надіслав відповідачу вимогу про дострокове погашення усієї суми боргу.

За таких обставин, кредитор має право на стягнення з боржника заборгованості по сплаті кредиту та процентів за користування кредитними коштами за договором від 01.10.2021 року.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідач у поданому до суду відзиві заперечує проти вимог позивача про стягнення комісії, вважаючи вказані умови договору нікчемними.

Розглядаючи наведені аргументи, суд виходить із наступного.

Так, відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанова Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 сформував висновок щодо застосування норм права, вказавши, якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Судом установлено, що умовами кредитного договору від 01.10.2021 року передбачено сплату позичальником щомісячної комісії за супроводження кредиту. Необхідність внесення плати за обслуговування кредиту, передбачена в Графіку платежів. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості складає 2074 грн. 80 коп. щомісяця.

При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що АТ «Банк Форвард» не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, наведеним в постанові № 204/224/21 від 06.11.2023 року.

Разом з тим до загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими, в тому числі встановлювати вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, наведеним в постанові № 199/7014/20 від 01.02.2023 року.

За таких обставин, суд вважає, що умови кредитного договору, які встановлюють комісію є недійсними відповідно до положень статей 203,215 ЦК України, статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" та ч.5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування".

З урахуванням викладеного, позовна вимога про стягнення комісії в розмірі 54494,80 грн. є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачено при зверненні до суду судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп., тобто у мінімальному розмірі, передбаченому Законом України «Про судовий збір» за подання юридичною особою позовної заяви майнового характеру (з урахуванням понижуючого коефіцієнту за подання заяви в електронній формі), що підтверджується платіжною інструкцією № 7078 від 15.04.2025 року.

Належним чином підтверджені витрати на сплату судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог майнового характеру.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

В даному випадку, на підтвердження понесених витрат позивачем надано Договір №0103 про надання правової допомоги від 01.03.2024; Детальний опис робіт (наданих послуг), витяг із замовлення № 44 від 09.04.2025, рахунок на оплату № 53 від 09.04.2025.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Слід вказати, що звернення до суду з позовами про стягнення боргу за кредитним договором носить масовий характер. З цих підстав суд вважає, що послуги адвокатів за даною категорією справ є стандартними послугами і тому не потребують великих професійних затрат. Витрати на послуги адвоката в розмірі 7 000,00 грн. за даною справою на складання позовної заяви є неспівмірними із складністю справи та виконаних адвокатами робіт.

Суд, з урахуванням складності справи, спрощеного порядку її розгляду, обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, з урахуванням принципу розумності, пропорційності та справедливості, вважає вказані витрати є не співмірними зі складністю справи та обсягом вищезазначених наданих адвокатом послуг, що є підставою для визначення витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 гривень.

Крім того, представник відповідача у відзиві просить стягнути з позивача на користь відповідача понесені витрати на надання правничої допомоги в розмірі 9000 гривень. На підтвердження понесених витрат представником позивача надано Договір №1262 про надання правової допомоги від 05.05.2025; Детальний опис робіт (наданих послуг), квитанцію № 1262 від 05.05.2025.

Суд не погоджується з заявленою адвокатом сумою витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 грн. та її розрахунком, вважає її завищеною, необґрунтованою, не співмірною зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а тому такою, що підлягає частковому задоволенню в розмірі 3 000 грн.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17).

Керуючись ст. 512,514,525,526,625,628,629,1049,1054 ЦК України, ст.2,5,10-13,76-81,89,141,259,263-265,274-279,352,354,355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал»» (, НОМЕР_2 , банк отримувача - АТ "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК", місце реєстрації - 79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, 28 корпус 4 поверх) заборгованість за кредитним договором № 300005502 від 01.10.2021 у сумі 33616 (тридцять три тисячі шістсот шістнадцять тисяч) 72 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (, НОМЕР_2 , банк отримувача - АТ "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК", місце реєстрації - 79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, 28 корпус 4 поверх) витрати по сплаті судового збору в сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. 00 коп.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (, НОМЕР_2 , банк отримувача - АТ "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК", місце реєстрації - 79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, 28 корпус 4 поверх) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн.00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Копію рішення направити сторонам.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.Л. Гудзенко