ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6089/25 Справа № 216/7524/24 Суддя у 1-й інстанції - Кузнецов Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року м.Кривий Ріг

Справа № 216/7524/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Черняєва С.П.

сторони:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Мартинова Наталія Юріївна, на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 березня 2025 року, яке ухвалено суддею Кузнецовим Р.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 05 березня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» (надаі - КПТМ «Криворіжтепломережа») про оскарження нарахувань за комунальні послуги.

Позовна заява обґрунтована тим, що позивачці на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 .

Вищезазначена квартира устаткована індивідуальним газовим опаленням та відключена від системи централізованого теплопостачання з квітня 2009 року.

З Інформаційної системи ТОВ «НОВА КОМ» позивачці стало відомо, що КПТМ «Криворіжтепломережа» за адресою: АДРЕСА_2 , здійснює нарахування плати за обсяг споживання теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі. Позивачка категорично не погоджується із діями відповідача, які полягають у здійсненні нарахування заборгованості за послуги постачання теплової енергії в місця загального користування та абонентської плати, враховуючи відсутність фактичного надання таких послуг та відсутність договірних відносин між сторонами. У будинку, де розташована квартира позивачки наявні місця загального користування, де взагалі відсутні опалювальні мережі та батареї, фактично КПТМ «Криворіжтепломережа» не надавало позивачці послуги з постачання теплової енергії в місця загального користування будинком, а відтак, нарахування заборгованості є неправомірним. При вирішенні справи просить суд врахувати правову позиції Верховного Суду України у справі №6-59цс13 від 30 жовтня 2013 року, згідно з якою споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі.

Посилаючись на викладене, позивачка просила суд визнати неправомірними дії КПТМ «Криворіжтепломережа» по нарахуванню позивачу заборгованості за послуги постачання теплової енергії на опалення місць загального користування будинку АДРЕСА_3 , за період з 01.11.2021 по 01.04.2024, в розмірі 6671,27 грн та заборгованість з оплати абонентського обслуговування, за період з 01.11.2021 по 01.04.2024, в розмірі 1147,58 грн; зобов`язати КПТМ «Криворіжтепломережа» скасувати заборгованість за послуги постачання теплової енергії на опалення місць загального користування та заборгованість з оплати абонентського обслуговування у будинку АДРЕСА_3 ; стягнути з відповідача понесені судові витрати, що складаються із судового збору та витрат на правову допомогу.

Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 березня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Мартинова Н.Ю., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на те, що судом першої інстанції прийнято рішення із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було враховано, що з наданої відповідачем інформації неможливо встановити вихідні дані при здійсненні розрахунку, а саме відсутні інформація щодо опалювальної площі місць загального користування та не вказано які саме приміщення відповідач відносить до місць загального користування будинку АДРЕСА_3 .

Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Однак, судом першої інстанції не враховано, що КПТМ «Криворіжтепломережа» у відповідях на адвокатські запити в інтересах позивачки, жодним чином не підтвердило факт надання позивачці послуг з опалення місць загального користування, не надало інформацію про вихідні данні, згідно яких було здійснено розрахунок заборгованості. Натомість, виконавцем послуг з управління багатоквартирним будинком ТОВ «Комбінат благоустрою», надано письмове підтвердження того факту, що у під`їздах будинку АДРЕСА_3 відсутні елементи центрального теплопостачання.

Судом першої інстанції неправомірно було відхилено посилання сторони позивача на позицію Верховного Суду, яка висловлена під час розгляду справи № 6-59цс13 від 30 жовтня 2013 року: споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними.

Фактично КПТМ «Криворіжтепломережа» не надавало позивачці послуги з постачання теплової енергії в місця загального користування будинком, а відтак, нарахування заборгованості є неправомірним.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач КПТМ «Криворіжтепломережа»зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Мартинову Н.Ю., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника відповідача КПТМ «Криворіжтепломережа» - адвоката Цвіркун А.А., яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08.12.2008.

Згідно з актом КПТМ «Криворіжтепломережа» №2 від 01.06.2009 встановлено, що за адресою: АДРЕСА_2 , виконано явний розрив в системі центрального опалення. Встановлено автономне опалення.

Відповідно до інформації, наданої управляючою житловим будинком організацією ТОВ «Комбінат благоустрою» від 02.08.2024, на горищі будинку АДРЕСА_3 розташовані труби опалення; під підлогою квартири АДРЕСА_4 проходять труби опалення; у під`їздах будинку АДРЕСА_3 відсутні елементи централізованого теплопостачання (батареї тощо) на сходових клітинах. Будинок АДРЕСА_3 підключений до системи централізованого опалення.

КПТМ «Криворіжтепломережа» надано розрахунок заборгованості по особовому рахунку позивача за період з 05.11.2021 по 07.07.2024, акти про подачу теплоносія на будинок та акти про припинення подачі теплоносія за спірний період, Інформацію щодо складових cyм нарахувань за послугу з постачання теплової енергії з 05.11.2021 по 01.05.2024 по квартирі АДРЕСА_1 , з наведенням детального розрахунку.

КПТМ «Криворіжтепломережа» надано Інформацію щодо розподілу тепла (Гкал) мiж квартирами будинку АДРЕСА_3 та Інформацію по квартирам будинку АДРЕСА_3 , в яких встановлено автономне опалення для визначення обсягу теплової енергії, витраченої на забезпечення внутрішньобудинкових систем опалення на 12.10.2020.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка зобов`язана нести витрати на обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення й за опалення загальнобудинкових потреб, а також з плати за абонентське обслуговування.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

Взаємовідносини між сторонами врегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ №630 від 21.07.2005 року, Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку України від 22.11.2018 р. №315.

Відповідно до Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою КМУ від 08.10.1992р. №572, ст.382 ЦК України, ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та рішення КСУ від 02.03.2004 року №4 - рп/2004, власники квартир багатоквратирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання та зобов`язані брати участь у загальних витратах на утримання будинку та прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку.

Отже, співвласники житлового будинку повинні брати участь у витратах на його утримання пропорційно до своєї частки у будинку. Відключення від централізованого опалення не є підставою для звільнення від такої участі. Таким чином, співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла.

Відповідно до пункту 18 зазначених Правил споживач зобов`язаний оплачувати за спожиті послуги не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяця.

Згідно частини першої ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

У частині першій статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що споживач має єраво одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву споживача кореспондується його обов`язок, визначений у пункті 5 частини 2 статті 7 Закону - оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ст.67 ЖК України, плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Статтями 64, 68 ЖК України передбачено обов`язок відповідачів своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Так як законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст.526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до наведених норм закону суд констатує, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

В порядку ч.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року, КПТМ «Криворіжтепломережа» підготовлено та опубліковано Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії від 05.10.2021 року, на сайті http://kpts.dp.ua/dogovorte.php, який відповідно є договором приєднання та вважається акцептованим усіма споживачами, які в установленому законом порядку не надали заперечень щодо його умов.

Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір зокрема надання виконавцю підписаної заяви- приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами Закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Фактичне надання таких послуг підтверджується актами виконаних робіт.

Відповідно до ч.6 ст.10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.

Пунктом 2 ч.1 ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що допоміжні приміщення це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні та технічні приміщення).

Правовідносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльностіякого єнадання житлово-комунальнихпослуг (виконавець)і фізичною особою та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (послуги) регулюються Правилами надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21серпня 2019р.№830 (далі - Правила).

Відповідно до п.33 Правил плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до цих Правил та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування, визначеної виконавцем, розмір якої не може перевищувати граничного розміру, встановленого Кабінетом Міністрів України; плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, що визначається окремим договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку.

Плата за послугу, абонентське обслуговування та плата за обслуговування, поточний ремонт внутрішньобудинкової системи теплопостачання багатоквартирного будинку вноситься споживачем виконавцю щомісяця однієї сумою в порядку та розмірах, визначених договором. При цьому виконавець забезпечує деталізацію інформації щодо структури плати у рахунках споживачів.

За змістом пункту 38 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 № 830 споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).

Таким чином, співвласники квартир у багатоквартирному будинку повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення (відокремлення) окремих квартир такого будинку від мережі централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315 затверджено Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлях комунальних послуг, якою регламентовано визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі теплової енергії на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень (розділ ІІІ Методики).

Ця Методика встановлює порядок визначення обсягів спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції); обсягів холодної, гарячої води, витраченої на загальнобудинкові потреби; обсягів холодної та гарячої води, спожитої споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку; порядок розподілу обсягів спожитих комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), визначає вимоги до приладів-розподілювачів теплової енергії, поправкові коефіцієнти для розподілу обсягу спожитої теплової енергії між окремими споживачами у будівлях, оснащених вузлами комерційного обліку теплової енергії та/або гарячої, та/або холодної води, де налічуються два та більше споживачів.

У ч.2 Методики зазначено, що загальнобудинкові потреби на опалення - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення. Місця загального користування (далі - МЗК) - загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень;

Згідно з пунктом 2.1.4 Методики загальна кількість теплової енергії на опалення місць загального користування складається з двох показників, які підсумовуються між собою, а саме: з кількості теплової енергії на опалення кожного окремого приміщення місць загального користування та утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними у підвалі або на горищі. При ненаданні послуги з опалення місць загального користування залишається друга частина формули, згідно якої здійснюється нарахування за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі. Тобто, якщо один з показників дорівнює нулю, то нарахована платня складається з другого показника.

Відповідно до розділу ІІІ Методики розподілу передбачено, що обсяг теплової енергії, витрачений на опалення місць загального користування (МЗК) та допоміжних приміщень будівлі, визначається як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі: одноповерхова будівля - 20%; двоповерхова - 18%; триповерхова - 16%; чотириповерхова - 14%; п`ятиповерхова - 12%; шестиповерхова та вище -10%.

Для визначення обсягів використання теплової енергії в приміщеннях споживачів, які обладнані індивідуальним опаленням у будинках переважно використовується спрощений метод, згідно пункту 8 розділу IV Методики розподілуу разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо площмісць загального користування (вестибюля, загальних коридорів, сходових клітин тощо) та допоміжних приміщень (колясочних, комор, сміттєкамер, шахт і машинних відділень ліфтів, вентиляційних камер та інших підсобних приміщень) та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, то обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення,може бути визначений спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку: для 1-5 будівлі/будинку 25 %; для 6-10 поверхової будівлі/будинку 20 %; для будівлі/будинку вище 10 поверхів 15 %; для будівель/будинків комбінованої поверховості відсоток, визначений як середнє арифметичне значення вищевказаних відсотків в залежності від поверховості частин будівлі/будинку.

Споживачі, власники житлових/нежитлових приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення, проводять оплату: за обсяг теплової енергії витраченої на загальнобудинкові потреби протягом опалювального сезону , за абонентське обслуговування, що нараховується щомісячно протягом року, з наявністю будинкового вузла комерційного обліку теплової енергії.

Таким чином, обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньо будинкової системи опалення приймається як частка від загального обсягу теплової енергії, спожитої на опалення будівлі при подачі теплоносія в опалювальні приміщення від центрального теплового пункту теплорегулюючої/когенераційної установки. Законодавство не передбачає залежності від наявності приладів опалення у місцях загального користування для здійснення розподілу теплової енергії на такі місця.

Відсутність приладів опалення в під`їзді багатоквартирного будинку не підтверджує відсутність системи опалення у місцях загального користування всього будинку.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові №357/4664/15-ц від 20 листопада 2019 року.

Таким чином, посилання позивачки на інформацію надану ТОВ «Комбінат благоустрою» про відсутність елементів централізованого теплопостачання (батареї тощо) на сходових клітинах є безпідставним.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що співвласник багатоквартирного будинку - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку.

Відповідно до ч.2 ст.382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Отже, співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2020 року у справі № 311/3489/18, які вірно враховано судом першої інстанції.

На підставі вищевикладеного, позивачка ОСОБА_1 , як власниця квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка обладнана системою індивідуального опалення, зобов`язана нести витрати на обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення та гарячого водопостачання

Відповідно ст.10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» співвласникам, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення, здійснюються нарахування за теплову енергію витрачену на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, а також на функціонування внутрішньобудинкової системи опалення.

Здійснюючи нарахування за теплову енергію витрачену на опалення місць загального користування, позивачем застосовано Методику затверджену Наказом Міністерства розвитку громад на території України від 28.12.2021 року №358, застосовуючи тариф прийнятий рішенням Виконавчого комітету Криворізької міської ради від 22.10.2021 №530 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання послугу з постачання теплової енергії КПТМ «Криворіжтепломережа» в розмірі 1701,19 грн./Гкал (з ПДВ).

Відповідачем надано інформацію щодо складових сум нарахувань за послугу з постачання теплової енергії за період з листопаду 2021 року по квітень 2024 року (а.с. 29-33).

Судом перевірено та встановлено, що відповідачем нарахування за надану комунальну послугу проводилось відповідно до тарифів на теплову енергію, які затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, що підтверджується Інформацією щодо складових cyм нарахувань за послугу з постачання теплової енергії за період з листопаду 2021 року по квітень 2024 року по квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що розрахунки, надані до суду відповідачем, є незрозумілими та не містять обґрунтованих даних щодо нарахування плати за централізоване опалення місць загального користуванні, оскільки на спростування наданого відповідачем розрахунку позивачкою не надано власного контррозрахуку, з клопотанням про призначення відповідної (економічної/техніко-економічної) експертизи позивачка до суду не звертався.

Доводи апеляційної скарги про те, що у розрахунку КПТМ «Криворіжтепломережа» не відомо звідки взято тариф, згідно яких здійснювалися нарахування, не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки тарифи з надання теплової енергії для населення є загальнодоступними та розміщені в мережі Internet, зокрема, на сайті «Едина міська автоматизована система комунальних розрахунків» за адресою: https://www.novakom.com.ua/tarifs/heat/teplomereza.html.

Таким чином, позивачці ОСОБА_1 , як співвласниці місць загального користування в багатоповерховому будинку, проведено нарахування за опалення місць загального користування та обсяг теплової енергії на функціонування системи опалення відповідно до закону, зокрема, згідно показників вузла комерційного обліку.

Пунктом 11 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що плата за абонентське обслуговування - це платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).

Згідно п.33 Правил надання послуг з постачання теплової енергії, передбачена щомісячна платаза абонентське обслуговування. Абонентська плата включає такі витрати: здійснення розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами (зняття показів теплового лічильника, розподіл спожитих Гкал між абонентами; друк інформаційних повідомлень), оплата банківських послуг, нарахування та стягнення плати за спожиті послуги; заробітна плата обслуговуючого персоналу та нарахування єдиного соціального внеску на зарплату; обслуговування та заміна вузлів комерційного обліку теплової енергії (у разі їх наявності), господарські витрати (електроенергія, заправка картриджів, обслуговування комп`ютерів, канцелярські витрати, надання різних довідок).

Плата за абонентське обслуговування нараховується всім споживачам. Споживач не звільняється від плати за абонентське обслуговування у разі відсутності фактичного споживання ним послуги або у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого теплопостачання.

Плата за абонентське обслуговування затверджується внутрішнім наказом по підприємству та визначається виконавцем комунальних послуг за їх фактичними витратами у розрахунку на 1 абонента/місяць. Тобто плата за абонентське обслуговування розраховується не за обсяги спожитих послуг, а в розрахунку на 1 абонента та виставляється, як окремий платіж.

Згідно з Постановою Кабінету України «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами» від 21.08.2019 р. №808, держава регулює її граничний рівень, який з 01.12.2022 року становить 39,47 грн. на 1 абонента в місяць.

На підставі наказу КПТМ «Криворіжтепломережа» №791 від 30.11.2021 року плата за абонентське обслуговування без витрат на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку теплової енергії становить 22,05 грн. (з ПДВ).

Враховуючи викладене, твердження позивача про незаконність нарахування відповідачем плати за абонентське обслуговування, за опалення місць загального користування та функціонування систем є безпідставними.

Отже, позивачкою не доведено заявлені позовні вимоги, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у їх задоволенні.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Відповідно до частин 1, 13статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Мартинова Наталія Юріївна, - залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 червня 2025 року.

Головуючий:

Судді: