Справа № 930/3091/24
№2/930/469/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.06.2025 року Немирівський районний суд

Вінницької області

в складі головуючого судді: Алєксєєнка В.М.

при секретарі: Загребельного О.С.

за участю позивача: ОСОБА_1

третьої особи без самостійних вимог: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Немирові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Карнаух Аркадія Петровича до Райгородської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_4 , що постійно проживав в АДРЕСА_1 . Ще раніше, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , мати ОСОБА_4 , яка була зареєстрована та постійно проживала в АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_4 залишилось спадкове майно, яке складається: частини житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 ; земельної ділянки площею 0,60 га призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд, ведення особистого селянського господарства, розташованої в с. с.Вища Кропивна Гайсинського району Вінницької області.

Спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 прийняла позивачка, подавши до нотаріуса відповідно до ст.1268 ЦК України заяву про прийняття спадщини.

Іншим спадкоємцем за законом є син померлого ОСОБА_3 , який спадщини не приймав та на неї не претендує.

Але оформити право власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що належав спадкодавцю у нотаріальному порядку позивачка не має змоги через відсутність належної якості правовстановлюючих документів про право власності на частину житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, що належала ОСОБА_4 як члену колгоспного двору. Нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та видана відповідна постанова.

Оскільки через відсутність належних правовстановлюючих документів на спадкове майно спадкодавця ОСОБА_4 та неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок це майно може бути в порядку ст.335 ЦК України визнане безхазяйним та передане міській раді, тому позивачка звернулася до суду із позовом до Райгородської сільської ради Гайсинського району Вінницької області про визнання за нею права власності на нерухоме майно, що є спадковим після смерті ОСОБА_4 за законом.

Ухвалою судді від 26.02.2025 року було прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження та відкрито провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Карнаух А.П. до Райгородської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про визнання права власності на спадкове майно, та було витребувано у приватного нотаріуса Гайсинського районного нотаріального округу Кобилянської О.А. спадкову справу №140/2024 відкриту до майна померлого ОСОБА_4 ..

Ухвалою суду від 05.05.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

У судовому засіданні третя особа без самостійних вимог ОСОБА_2 позовні вимоги позивачки підтримала та просила задовольнити.

31.03.2025 року від третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_3 до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

27.03.2025 року до суду від відповідача - представника Райгородської сільської ради було подано заяву про розгляд справи без участі представника вказавши, що даний позов визнають повністю, заперечення по даній справі відсутні.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Дослідивши докази у справі, суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 руку помер батько позивачки ОСОБА_4 у віці 60 років, місце смерті: м.Вінниця.

Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження позивачки від 25.11.1989 р. серії НОМЕР_1 .

Згідно свідоцтва про шлюб від 10.08.2009 р. позивачка змінила прізвище із « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ».

Відповідно до матеріалів витребуваної спадкової справи №140/2024 у приватного нотаріуса Гайсинського районного нотаріального округу Кобилянської О.А. судом встановлено, що позивачка, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є єдиним спадкоємцем за законом померлого батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Брат позивачки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , заявою від 09.05.2024 р. поданою до приватного нотаріуса Гайсинського районного нотаріального округу Кобилянської О.А. відмовився від спадщини за законом, що залишилась після смерті його батька ОСОБА_4 ..

10.07.2024 року позивачка, ОСОБА_1 , отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спадщина, на яку видано дане свідоцтво, складається з: земельної ділянки розміром 3,1032 га у межах згідно з планом, що розташована на території Вищекропивнянської сільської ради, Гайсинського (Немирівського) району, Вінницької області, кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0150, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належної спадкодавцю згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ N?721386, виданого Немирівською райдержадміністрацією, Немирівським районним відділом земельних ресурсів 01 жовтня 2007 року на підставі розпорядження Немирівської районної державної адміністрації N?360 від 28 серпня 2006 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за N?09.

Довідкою від 02.10.2024 р. №02.24.02.-311 виданою виконкомом Райгородської сільської ради Гайсинського району Вінницької області підтверджується, що згідно погосподарської книги N? 2, на 1991-1995 роки, житловий будинок по АДРЕСА_1 відносився до суспільної групи колгоспників. Станом на 15.04.1991 року склад колгоспного двору наступний: голова двору ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_6 , (померла, а/з N?13 від 10.05.1993 року); член двору (син) ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_7 (помер ІНФОРМАЦІЯ_3 а/з N?123 від 22.12.2023 року); член двору (невістка) ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_8 ; член двору (онука) ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 ; член двору (онук) ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Технічним паспортом на житловий будинок садибного типу підтверджується наявність нерухомого майна, - житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відносно житлового будинку позивачці видано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.10.2024 року.

Причиною відмови у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок є те, що документи, що підтверджують право власності на житловий будинок відсутні, право власності не зареєстровано.

Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно статті 120 ЦК УРСР (1963 року), колгоспний двір це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ст.ст. 120,123 ЦК УРСР, які діяли до ведення в дію Закону України "Про власність", кожен з членів колгоспного двору мали рівне право на майно колгоспного двору. Тобто, після введення в дію Закону України «Про власність» 15.04.1991 року у всіх членів колгоспного двору виникло право власності на все його майно в рівних частинах, в тому числі і на будинок з господарськими спорудами, які відносилися до цього колгоспного двору.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Тобто, усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору.

Отже, житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1 станом на 15 квітня 1991 року, на день припинення існування колгоспних дворів належав на праві спільної сумісної власності в рівних частках голові і членам колгоспного двору.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки. Що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1223 ЦК України).

Стаття 1261 ЦК України визначає перша черга спадкоємців за законом. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.1 ст.1268ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно зі ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином суд, врахувавши заяви та вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, з метою захисту прав спадкоємця на спадщину після померлого батька, вважає можливим задовольнити позовні вимоги, оскільки позивачка підтримує їх, відповідач не заперечує щодо задоволення позовних вимог, задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, не порушує прав, свобод та інтересів третіх осіб.

На підставі ст.ст. 328, 392, 1216-1218, 1220-1223, 1233, 1235, 1261, 1268-1270 ЦК України, ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) та керуючись ст. ст. 23, 223, 258-259, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Карнаух Аркадія Петровича - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 - 1/4 житлового будинку із господарськими спорудами та будівлями загальною площею 50,20 кв. м. вартістю 70737 грн. 01 коп., розташований по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: В.М. Алєксєєнко