Справа № 712/4483/25
Провадження № 2/711/2501/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Пономаря В.О.,

за участю секретаря судового засідання Копаєвої Є.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» в особі свого представника адвоката Боденко А.А. через систему «Електронний суд» звернулось до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом, в якому просить стягнути із ОСОБА_1 на його користь заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 31637-06/2024 від 28.06.2024 в загальній сумі 35 310 грн та судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 28.06.2024 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та відповідачем укладено договір про надання фінансового кредиту № 31637-06/2024, на підставі якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 10 700 грн строком на 120 днів, які він зобов`язувався повернути зі сплатою процентів за користування кредитом. В подальшому, між ТОВ «Стар Файненс Груп» (клієнтом) та ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» (фактором) 30.10.2024 укладено договір факторингу № 30102024, на підставі якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і до відповідача. Натомість всупереч умов договору відповідач не виконав своєчасно та належним чином своїх зобов`язань з повернення кредиту ні на рахунок первісного кредитора, ні на рахунок позивача, внаслідок чого станом на 07.04.2025 розмір заборгованості відповідача складає 35 310 грн, із яких 10 700 грн - заборгованість за основним боргом, 19 260 грн заборгованість за процентами, 5 350 грн заборгованість за пенею. З метою стягнення відповідних сум заборгованості позивач звернувся до суду.

Від відповідача заперечень проти позову не надходило.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 10.04.2025 відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача Боденко А.А. в судове засідання не з`явилась, в прохальній частині позовної заяви зазначивши, що просить проводити розгляд справи без участі позивача та його представника.

Відповідач ОСОБА_1 повторно в судове засідання не з`явилась, по день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом направлення судової повістки-повідомлення засобами поштового зв`язку за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача, яка не була вручена останній з причин відсутності адресата за вказаною адресою, що в контексті положень п. 3, 4 ч. 8 ст. 128, ч. 10 ст. 130 ЦПК України суд вважає належним повідомленням. Додатково судом вживались заходи з повідомлення відповідача шляхом направлення смс-повідомлення та опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-порталі судової влади України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Між ТОВ «Стар Файненс Груп» (товариством) та ОСОБА_1 (клієнтом) 28.06.2024 укладений в електронній формі договір про надання фінансового кредиту № 31637-06/2024, який підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором W2914.

Згідно з умовами вищевказаного договору товариство надає клієнту кредит у сумі 10 700 грн, зі строком кредитування 120 днів, дата погашення кредиту 25.10.2024, із денною процентною ставкою 1,5%, яка застосовується в межах строку кредитування починаючи з дня надання кредиту клієнту, при цьому проценти за користування кредитом нараховуються на залишок фактичної заборгованості за кредитом станом на початок кожного календарного дня (п. 1.2-1.4.1, 3.3 договору).

Кредит надається клієнту у безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта № НОМЕР_1 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про його видачу. Кредит вважається наданим у день перерахування товариством суми кредиту за вказаними реквізитами (п. 1.6, 2.21 договору).

Клієнт зобов`язався своєчасно повернути кредит та сплачувати проценти за користування кредитом у порядку, встановленому договором (п. 4.4.2 договору).

Укладення договору відбувається згідно Закону України «Про електронну комерцію». Після підписання договору товариство надає кредит шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на рахунок клієнта за реквізитами банківської картки клієнта, зазначеної клієнтом у заявці та у цьому договорі (п. 2.18, 2.21 договору).

Відповідачу ОСОБА_1 28.06.2024 надано кредит в сумі 10 700 грн шляхом його перерахування через систему iPay.ua на платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 3426_57 від 27.03.2025.

В свою чергу, товариство має право без згоди клієнта відступити право вимоги за цим договором третій особі, у зв`язку з чим відбудеться заміна сторони кредитодавця за цим договором (п. 4.1.4 договору)

Так, між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» 30.10.2024 укладений договір факторингу № 30102024, на підставі якого право вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі і до відповідача ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту № 31637-06/2024 від 28.06.2024 перейшло до ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп».

Оскільки до теперішнього часу відповідачем не виконане грошове зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту № 31637-06/2024 від 28.06.2024, то позивач звернувся до суду з даним позовом.

Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами ЦК України та Закону України №1734-VIII від 15.11.2016 «Про споживче кредитування» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон №1734).

Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного.

За правилами ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Пунктом 1 ч. 5 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до абзацу 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно із ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За матеріалами справи судом встановлено, що між ТОВ «Стар Файненс Груп» та відповідачем укладено договір про надання фінансового кредиту № 31637-06/2024 від 28.06.2024, який підписаний відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором W2914. На підставі такого договору відповідачем 28.06.2024 отримані кредитні кошти в розмірі 10 700 грн, які вона зобов`язувалась повернути зі сплатою процентів за кожен день користування кредитом, однак в порушення умов договору не зробила цього. В такому кредитному договорі, зокрема у п. 8 містятьсявсі ідентифікуючі дані відповідача.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтями 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачем були отримані кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначених у договорі про надання фінансового кредиту № 31637-06/2024 від 28.06.2024 і вона користувався такими коштами. Також по обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що відповідачем допущене порушення її зобов`язання в частині повернення кредиту та сплати процентів за користування ним.

Що стосується позовних вимог позивача в частині стягнення із відповідача відсотків за користування кредитом в розмірі 19 260 грн та пені в розмірі 5 350 грн, то слід зазначити наступне.

На момент укладання договору про надання фінансового кредиту № 31637-06/2024 від 28.06.2024 сторонами у справі дійсно було погоджено сплату відповідачем процентів на умовах, визначених договором, за користування кредитом у розмірі 1,5 % за кожен день.

Разом із тим, 24.12.2023 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (далі - Закон № 3498-ІХ), яким, серед іншого, внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII (далі - Закон №1734-VIII).

Зокрема, ч. 5 ст. 8 Закону України № 1734-VIII визначає реальну річну процентну ставку, денну процентну ставку та загальну вартість кредиту для споживача, якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1 %.

При цьому, п. 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №1734-VIII передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів (з 24.12.2023 до 22.04.2024) - 2,5 %; протягом наступних 120 днів (з 23.04.2024 до 20.08.2024) - 1,5 %.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону №1734-VIII, умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

У зв`язку з вищенаведеними нормами закону можна виснувати, що умови договору про надання кредиту в частині розміру вказаної вище денної процентної ставки є нікчемними. При цьому, дійсність умов про надання кредиту в частині платності кредиту, зобов`язання позичальника сплатити проценти за користування кредитом суд сумнівам не піддає.

Враховуючи вищевикладене, розмір процентів, які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача за користування кредитом строком 120 днів (тобто з 28.06.2024 до 25.10.2024 включно) складає 10 914 грн, з яких 3 852 грн за період з 28.06.2024 до 20.08.2024 (за денною процентною ставкою 1,5 %); 7 062 грн за період з 21.08.2024 до 25.10.2024 (за денною процентною ставкою 1 %).

Окрім цього, Законом України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-IX) доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 18.

Зокрема, наразі вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також, вказаним пунктом встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Оскільки пеня за невиконання грошового зобов`язання в розмірі 5 350 грн нарахована відповідачу в період дії в Україні воєнного стану, тобто в період коли відповідач є звільненим від сплати такої пені, підстави для її стягнення із відповідача на користь позивача відсутні.

За таких підстав позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення на суму 21 614 грн, яка включає заборгованість за основною сумою боргу 10 700 грн та заборгованість за відсотками 10 914 грн.

При цьому, варто звернути увагу, що, відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Всупереч вимог ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставин спірних правовідносин.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що судові витрати у справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 2 422 грн 40 коп., а також з витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7 000 грн.

Оскільки позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, то на підставі ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1 482 грн 51 коп. (пропорційно до задоволених позовних вимог із розрахунку: 2 422 грн 40 коп. /сума плаченого судового збору/ х 61,2 % /відсоток на який задоволено позовні вимоги/ = 1 482 грн 51 коп.)

Стосовно заявлених до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 2 ст. 133 ЦПК України).

За положеннями ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 7 000 грн до позовної заяви позивачем додано договір про надання правової допомоги № 3 від 28.12.2024, укладений між адвокатом Боденко А.А. та ТОВ «ФК «Ел. Ен. Груп», детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Боденко А.А. на виконання умов вказаного договору від 06.01.2025, а також акт-прийому передачі наданих послуг від 06.01.2025.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Верховний Суд у постанові від 19.02.2024 у справі № 490/7096/21 та від 22.05.2024 у справі № 205/5969/15-ц вказав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

У постанові від 22.05.2024 у справі № 205/5969/15-ц також зауважено, що подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17.04.2024 у справі № 756/6927/20, від 04.04.2024 у справі № 701/804/21, від 10.04.2024 у справі № 530/259/21, від 10.04.2024 у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони.

Отже, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд, з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При вирішенні питання стягнення витрати на правову допомогу суд бере до увагу, що предмет спору відноситься до справ незначної складності (справа є малозначною) та не потребує значних витрат часу на виконання відповідних робіт щодо усної консультації, правового аналізу та підготовки позовної заяви, з огляду на сталу практику національних судів зі спірних правовідносин.

Враховуючи категорію та складність справи, ціну позову, сталу судову практику щодо розгляду подібних справ, обсяг наданих адвокатом послуг та керуючись принципами справедливості і розумності, виходячи з частки задоволених позовних вимог, з відповідача належить стягнути на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 448 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 5, 11-13, 81, 83, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» (, місцезнаходження за адресою: вул. Михайла Грушевського, 10, м. Київ) заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 31637-06/2024 від 28.06.2024 в сумі 21 614 (двадцять одна тисяча шістсот чотирнадцять) грн, судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 1 482 (одна тисяча чотириста вісімдесят дві) грн 51 (п`ятдесят одна) коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 448 (дві тисячі чотириста сорок вісім) грн, а всього 25 544 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот сорок чотири) грн 51 (п`ятдесят одна) коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 16.06.2025.

Сторони у справі:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп», , місцезнаходження за адресою: вул. Михайла Грушевського, 10, м. Київ.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя В.О. Пономар