Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
провадження №2/279/1196/25
Справа № 279/2299/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2025 року м.Коростень Житомирської області

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Волкової Н.Я., з секретарем Гонцовською Л.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу №279/2299/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат, та 3% річних ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до відповідача зазначивши, що 06.02.2021 року по вул. Грушевського, м. Коростені мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «AUDI A6», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Шевроле Авео» державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 ». Внаслідок ДТП водій автомобіля «Шевроле Авео» ОСОБА_1 отримав тілесті ушкодження, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалого розладу здоров`я. В березні 2021 року ОСОБА_2 вручено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000025 від 07.02.2021 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 31 серпня 2021 року, яке набрало законної сили 01 жовтня 2021 року справі №279/1574/21 ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду за лікування в сумі 26288, 42 грн. та 100000 грн. спричиненої моральної шкоди. 09.03.2025 року рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнові втрати у розмірі 123006,60 грн.. Рішення суду набрало законної сили 16.05.2023 року та було видано 06.06.2023 року виконавчий лист.

20.06.2023 року відкрито виконавче провадження №72081063 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнові витрати у розмірі 123006 грн..

09.04.2025 року на рахунок позивача виконавчою службою були перераховані в повному обсязі кошти за виконавчим листом №279/6320/22 від 06.06.2023 року. Судове рішеня було виконано боржником 09.04.22025 року.

09.04.2025 року ДВС прийняла постанову про закінчення ВП №72081063 від 20.06.2023 року та зняття з арештів з коштів борждника у зв`язку з повним виконанням даного виконавчого провадження.

Неправомірною поведінкою ОСОБА_2 , полягає в несплаті коштів в сумі 123006,60 грн. за рішенням суду від 09.03.2025 року. Основна сума заборгованості за період з 09.03.2023 року по 09.04.2025 року складає 123006,6 грн., інфляційні 22457,72 грн., штрафні санкції 3 % річних 7714,03 грн.. Просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у сумі 22457,72 грн., 3 % річних у розмірі 7714,03 грн., та судові витрати.

Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач належним чином повідомлявся про судовий розгляд справи (направлення судових повісток за місцем реєстрації та розміщення оголошення на сайті судової влади), відзив на позов, заперечень та заяв не подав. Дослідивши письмові докази суд дійшов висновку про наступне:

Судом встановлено, що рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 09.03.2023 року (справа №279/6320/22) стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнові втрати у розмірі 123006,6 грн..

20.06.2023 року Коростенським відділом державної виконавчої служби у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) було відкрито виконавче провадження № 72081063.

Проте попри примусове виконання судового рішення та обізнаність відповідача про існування боргу він рішення суду не виконував до 09.04.2025 року, лише 09.04.2025 року на рахунок позивача була нарахована сума заборгованості в порядку примусового стягнення. Постановою Коростенського відділу державної виконавчої служби у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) знято арешт з коштів, в зв`язку зі сплатою боргу по справі №279/6320/22.

Відповідно до здійсненого позивачем розрахунку, інфляційні втрати за несвоєчасне виконання ОСОБА_2 рішення суду складають 22457,72 грн, та 3 % річних 7714,03 грн. за період з 09.03.2023 року по 09.04.2025 року.

Спір між сторонами виник з приводу стягнення інфляційних втрат та 3 % відсотків річних за несвоєчасне виконання рішення суду.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення

Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

У відповідності до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа мас право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Наведене вище узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18), від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (14-16цс18).

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

Так, Верховний Суд вказав, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на будь-які грошові зобов`язання, незалежно від підстав їх виникнення, у тому числі і на ті, які виникли у зв`язку із заподіянням шкоди.

Стаття 625 ЦК України не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строку розрахунків.

Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07 лютого 2018 року, справа № 910/11249/17.

Отже, з огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання зі сплати коштів, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення 3 % річних та інфляційних нарахувань відповідно до статті 625 ЦК України.

Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на вищевикладене, беручи до уваги, що грошове зобов`язання яке виникло між сторонами не є договірним, законом не визначено іншого розміру процентів, у позивача в силу ст. 625 ЦПК України наявне право нарахування інфляційних втрат та трьох 3 % річних за період з дня виникнення грошового зобов`язання (09.03.2023 року ) по день, що передує дню виконання зобов`язання (09.04.2025 року).

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що виходячи з загальної суми простроченого грошового зобов`язання у розмірі 30171,75 грн, 3 % річних становлять 7714,03 грн., а інфляційні втрати 22457,72 грн..

Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростований.

З огляду на наведене, суд повно та всебічно дослідивши обставини справи та надані докази, приходить до переконання, що стягненню з ОСОБА_2 за несвоєчасне виконання рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 09.03.2023 року (справа №279/6320/22) підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати в розмірі 22457,72 грн., та 3 % річних за у розмірі 7714,03 грн, тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Що стосується витрат на правову допомогу, то згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Суд також зазначає, що в пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 рок №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Звертаючись до суду, представник позивача зазначає суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000 грн.

На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на оплату послуг адвоката до позовної заяви додано договір про надання правничої допомоги від 10.01.2025 року, акт прийому-передачі від 25.01.2025 року, та квитанцію до прибуткового касового ордеру від 25.04.2025 року.

Враховуючи викладені обставини, представником позивача належними та допустимими доказами підтвердженні понесені позивачем витрати на правничу допомогу.

Разом з тим, при розподілі судових витрат на професійну правничу допомогу суд враховує, що справа належить до категорії справ незначної складності, її розгляд здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження та що судова практика у спірних правовідносинах є сталою.

Враховуючи зазначене, предмет позову, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд вважає що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню у сумі 5000,00 грн, що відповідає критеріям розумності, співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмета спору.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову, то відповідно до приписів ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст. 524, 533-535 ,625 ЦК, суд-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат, 3 % річних задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційних втрат у сумі 22457 (двадцять дві тисячі чотириста п`ятдесят сім) гривень 72 копійки, 3 відсотки річних у сумі 7714 (сім тисяч сімсот чотирнадцять) гривень 03 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000 (п`ять тисяч) гривень судових витрат на правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано .

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя