Справа № 309/1582/25
Провадження № 2/309/506/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2025 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого-судді: Орос Я.В.

секретаря судового засідання : Калинич Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хуст цивільну справу за позовом: ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства «Закарпатський центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Закарпатської обласної ради про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до комунального некомерційного підприємства «Закарпатський центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Закарпатської обласної ради про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що вона з 02.08.2013р. прийнята на посаду фельдшера з медицини невідкладних станів Хустської станції екстреної медичної допомоги на повну зайнятість та з 03.08.2013 на посаду внутрішнього сумісника, фельдшера з медицини невідкладних станів Хустської станції екстреної медичної допомоги пункту постійного базування бригади екстреної медичної допомоги с. Горінчово на 0,5 посадового окладу.

Наказами в.о. директора КНП «ЗЦЕМД МК» ЗОР Анжели Бакі № 607-К від 05.11.2024р. та №608-К від 05.11.2024р. її було звільнено із займаних посад згідно з п. 14 ч. 1 ст. 40 КЗпП.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 18.03.2025р. у справі №309/5300/24 визнано незаконним та скасовано: наказ в.о. директора КНП «ЗЦЕМД МК» ЗОР А. Бакі № 608-К від 05.11.2024 р. «Про звільнення ОСОБА_1 з посади фельдшера з медицини невідкладних станів Хустської станції екстреної медичної допомоги ОСОБА_1 »; - наказ в.о. директора КНП «ЗЦЕМД МК» ЗОР А. Бакі № 607-К від 05.11.2024 р. «Про звільнення ОСОБА_1 , внутрішнього сумісника, з посади фельдшера з медицини невідкладних станів Хустської станції екстреної медичної допомоги пункту постійного базування бригад екстреної медичної допомоги с. Горінчово» та ОСОБА_1 поновлено на попередній посаді фельдшера з медицини невідкладних станів Хустської станції екстреної медичної допомоги з 05.11.2024 р. та на попередній посаді внутрішнього сумісника, фельдшера з медицини невідкладних станів Хустської станції екстреної медичної допомоги, пункту постійного базування бригад екстреної медичної допомоги с. Горінчово з 05.11.2024р.

02.04.2025р. рішення Хустського районного суду Закарпатської області відповідачем виконано в частині скасування наказів від 05.11.2024р. №607-к «Про звільнення ОСОБА_1 » та від 05.11.2024р. №608-к «Про звільнення ОСОБА_1 ». Визнано недійсним запис у трудовій книжці ОСОБА_1 та зобов`язано відділ кадрів внести відповідні записи у трудову книжку та особову справу працівника, про що видано наказ №180-к від 02.04.2025р.

Однак, її на роботі не поновлено, натомість в п. 4 Наказу вказано «запропонувати ОСОБА_1 всі вільні посади станом на 31.03.2025р., в тому числі за спеціальністю «фельдшер з медицини невідкладних станів» та інші посади.

Перелік «Вакантних та тимчасово вакантних посад» оформлено додатком до наказу від 02.04.2025р. №180-к, а саме: фельдшер з медицини невідкладних станів Перечинська підстанція ЕМД, 0,5 штатної одиниці на період проходження військової служби; фельдшер з медицини невідкладних станів Великоберезнянської ПЕМД, пункт ПББ ЕМД с. Костринська Розтока, 0,5 штатної одиниці на період проходження військової служби; фельдшер з медицини невідкладних станів Мукачівська СЕМД, 0,75 (0,5/0,25) штатної одиниці, на період проходження військової служби; фельдшер з медицини невідкладних станів Мукачівська СЕМД пункт ПББ ЕМД с. Залужжя, 1,0 штатної одиниці, на період проходження військової служби; фельдшер з медицини невідкладних станів Рахівська СЕМД пункт ПББ ЕМД с. ОСОБА_2 , 1,0 штатної одиниці, на період соціальної відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; статистик медичний ЦОД, 1,0 штатної одиниці, вакантна та фельдшер диспетчер оперативно - диспетчерської служби ЦОД, 1,0 штатної одиниці, вакантна.

Згідно Акту від 02.04.2025р. складеного заступником директора КНП «ЗЦЕМД МК» ЗОР ОСОБА_3 , начальником відділу кадрів Л. Торма, юрисконсультом ОСОБА_4 , «фельдшеру ОСОБА_1 директором підприємства А. Пшеничним доведено зміст наказу №580-к від 24.10.2024р. «Про переведення працівників» та наказу №43-о від 20.03.202р. «Про зміну істотних умов праці», а також запропоновано вакантні посади «фельдшера з медицини невідкладних станів» та інші вільні посади на підприємстві. ОСОБА_1 підтвердила, що доведена до неї інформація для неї є зрозумілою. Однак, від запропонованих їй вакантних посад на підприємстві, а також від підпису на даній пропозиції категорично відмовилася». Фактично, її не було поновлено на роботі 02.04.2025р.

Позивака вказує на те, що відповідач в день визнання недійсним запису у трудовій книжці ОСОБА_1 про її звільнення запропонував їй фактичне призначення на інші посади, не ті, які вона обіймала до звільнення, які по перше, не є вакантними (тимчасове призначення на період відсутності основного працівника), по друге, робоче місце працівника знаходиться в іншому структурному підрозділі підприємства та в іншій місцевості, що є грубим порушенням трудових прав позивачки, ряду положень трудового законодавства, та не відповідає рішенню Хустського районного суду Закарпатської області. Тому позивачка не погодилася на таке призначення.

Однак, наказом директора КНП «ЗЦЕМД МК» ЗОР А. Пшеничного №184-к від 03.04.2025р. «Про звільнення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 , фельдшера з медицини невідкладних станів Хустської станції екстреної медичної допомоги звільнено 03.04.2025р. у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці , згідно з п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Аналогічно, наказом директора КНП «ЗЦЕМД МК» ЗОР А. Пшеничного №181-к від 03.04.2025р. «Про звільнення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 , внутрішнього сумісника, фельдшера з медицини невідкладних станів Хустської станції екстреної медичної допомоги звільнено 03.04.2025р. з тих самих підстав.

Позивачка заперечує твердження відповідача, визначені в наказах про її звільнення про те, що вона відмовилася продовжувати роботу на підприємстві через зміну істотних умов праці. Відповідних доказів про зворотне у відповідача бути не може.

Позивачка вважає дії директора КНП «ЗЦЕМД МК» ЗОР А. Пшеничного протиправними, а накази про соє звільнення безпідставним, незаконним, таким, що порушує її трудові права.

У своєму позові позивач просила суд визнати незаконним та скасувати наказ директора КНП «ЗЦЕМД МК» ЗОР Анатолія Пшеничного № 181-К від 03.04.2025р. «Про звільнення ОСОБА_1 » Визнати незаконним та скасувати наказ Анатолія Пшеничного № 184-К від 03.04.2025р. «Про звільнення ОСОБА_1 » Поновити ОСОБА_1 на попередній посаді фельдшера з медицини невідкладних станів Хустської станції екстреної медичної допомоги з 02.04.2025р. Поновити ОСОБА_1 на попередній посаді внутрішнього сумісника, фельдшера з медицини невідкладних станів Хустської станції екстреної медичної допомоги, пункту постійного базування бригад екстреної медичної допомоги с. Горінчово з 02.04.2025р. Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Закарпатський центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Закарпатської обласної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу. Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Закарпатський центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Закарпатської обласної ради на користь ОСОБА_1 100 000, 00грн. (сто тисяч гривень) моральної шкоди. Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Закарпатський центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Закарпатської обласної ради на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі, які складаються із витрат на правничу допомогу.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилась. Представник позивачки, адвокат Іляшкович Наталія Василівна, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивачки, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Просить вирішити питання про стягнення судових витрати.

Представник відповідача комунального некомерційного підприємства «Закарпатський центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Закарпатської обласної ради в судове засідання не з`явився. Про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений. На адресу суду від директора А. Пшеничного надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги заперечує та просить у їх задоволенні відмовити.

20 травня 2025 р. на адресу суду від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву /вихідний №498/02-8 від 20.05.2025р./

У своєму відзиві відповідач стверджує, що 02.08.2013р. ОСОБА_1 була прийнята на роботу фельдшером виїзної бригади СЕМД та 29.01.2021р. переведена на посаду фельдшера з медицини невідкладних станів Хустської станції екстреної медичної допомоги.

05 листопада 2024 року ОСОБА_1 наказом № 608-к була звільнена з роботи за невиконання працівником правил поведінки на підприємстві згідно п.14 частини першої ст.40 КЗпП України.

На виконання рішення Хустського районного суду у справі у справі № 309/5300/24 відповідач здійснив наступні дії: переказав кошти на рахунок позивачки за один місяць та запросив позивачку для процедури поновлення її на роботі та оформлення відповідних документів. З даним наказом позивачка ознайомилася та поставила на ньому свій підпис.

Так, 02 квітня 2025 року відповідач видав наказ № 180-к Про поновлення на роботі ОСОБА_5 , яким було скасовано наказ від 05.11.2024р. N? 608-к Про звільнення ОСОБА_1 з роботи, визнано недійсним запис у трудовій книжці, внесено відповідні записи у трудову книжку та особову справу працівника та виплачено компенсацію у розмірі середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Одночасно, наказ зазначив обов`язок відділу кадрів запропонувати ОСОБА_1 всі вільні станом на 31.03.2025 року посади в тому числі за спеціальністю "фельдшер з медицини невідкладних станів".

Згідно доводів відповідача, така ситуація обумовлена тим, що 21 листопада 2012 року постановою Кабінету Міністрів України N? 1114 затверджено Типове положення про бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, яким встановлено. що з 1 січня 2025 р. для роботи в бригадах екстреної (швидкої) медичної допомоги фахівці, які займають посади фельдшерів з медицини невідкладних станів і медичних сестер станції екстреної (швидкої) медичної допомоги, повинні мати професійну кваліфікацію "парамедик".

На виконання вищезазначеної постанови Кабінету Міністрів України наказом директора KHП «ЗЦЕМД МК» ЗОР №580-К від 24.10.2024р. всіх медичних працівників, які займали посади "фельдшерів з медицини невідкладних станів" та "сестер медичних" з 01.01.2025 року було переведено на посаду "парамедик" після проходження навчання за програмою спеціалізації "Екстрена медицина" та успішного складання іспиту за результатами проведеного навчання з відпрацюванням практичних навичок за програмами "Менеджмент дорослого пацієнта у критичному стані та розширені реанімаційні заходи на станах надання екстреної медичної допомоги", "Менеджмент дитини у критичному стані та розширені реанімаційні заходи на станах надання екстреної медичної допомоги", "Менеджмент травмованих різних вікових груп на станах надання екстреної медичної допомоги. Особливості надання допомоги при масових випадках" та отримання відповідного сертифікату, виданого уповноваженим органом державної оцінки компетентностей.

02 квітня 2025 року директором підприємства позивачці у присутності посадових осіб підприємства було зачитано наказ № 580-к від 24.10.2024 року "Про переведення працівників" та наказ № 43-0 від 20.03.2025 року "Про зміну істотних умов праці". ОСОБА_1 у присутності посадових осіб підтвердила, що зміст наказів їй зрозумілий. Одночасно, позивачці було запропоновано всі вільні на момент поновлення останньої на роботі посади, які відповідають її кваліфікації "фельдшера з медицини невідкладних станів".

Однак, від запропонованих вільних посад на підприємстві та змінами істотних умов праці а також від підпису на даній пропозиції позивачка відмовилася, про що був складений відповідний Акт від 02.04.2025 року.

За змістом ч 3 ст. 49-2 КЗпП України, роботодавець є таким, що виконав обов`язок щодо працевлаштування працівника, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота) які звільнилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення.

Враховуючи, що позивачка відмовилася від запропонованих посад, адміністрацією підприємства було прийнято рішення про її звільнення у зв`язку із відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці, згідно з п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Стверджує, що неотримання згоди позивачки на продовження роботи із зміненими істотними умовами праці у підприємстві, ненадання та не виявлення бажання займати іншу посаду стало підставою для звільнення позивачки.

Відповідно до ч.3 ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з подачею позивачем та відповідачем заяв про розгляд справи без їхньої участі, наявністю відзиву відповідача, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті, без участі сторін, без проведення фіксування судового засідання технічними засобами.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 01.01.2013р. прийнята на посаду фельдшера виїзної бригади Хустської станції екстреної медичної допомоги структурного підрозділу ЗТ ЦЕМД на повну зайнятість та 03.08.2013р. на посаду внутрішнього сумісника, фельдшера виїзної бригади з медицини невідкладних станів Хустської станції екстреної медичної допомоги пункту постійного базування бригади екстреної медичної допомоги пункт с. Горінчово на 0,5 посадового окладу, що підтверджується трудовою книгою серія НОМЕР_1 /дата заповнення трудової книжки не вказана/.

Наказом в.о. директора КНП «ЗЦЕМД МК» ЗОР А. Бакі № 607-К від 05.11.2024 р. ОСОБА_1 , внутрішнього сумісника, фельдшера з медицини невідкладних станів Хустської станції екстреної медичної допомоги, пункту постійного базування бригад екстреної медичної допомоги с. Горінчово, звільнено із займаної посади з 05.11.2024 р. за невиконання працівником правил поведінки на підприємстві, в установі, організації, згідно з п. 14 ч. 1 ст.40 КЗпП України.

Наказом в.о. директора КНП «ЗЦЕМД МК» ЗОР А. Бакі № 608-К від 05.11.2024 р. ОСОБА_1 , фельдшера з медицини невідкладних станів Хустської станції екстреної медичної допомоги, звільнено із займаної посади з 05.11.2024 р. за невиконання працівником правил поведінки на підприємстві, в установі, організації, згідно з п. 14 ч. 1 ст.40 КЗпП України.

Позивачка ОСОБА_1 була звільнена з ініціативи адміністрації на підставі п. 14 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 18.03.2025р. у справі №309/5300/24 за позовом ОСОБА_1 до до Комунального некомерційного підприємства «Закарпатський центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Закарпатської обласної ради про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу вирішено: позов ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Закарпатський центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Закарпатської обласної ради про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволити. Визнати незаконним та скасувати: наказ в.о. директора КНП «ЗЦЕМД МК» ЗОР А. Бакі № 608-К від 05.11.2024 р. «Про звільнення ОСОБА_1 з посади фельдшера з медицини невідкладних станів Хустської станції екстреної медичної допомоги ОСОБА_1 »; наказ в.о. директора КНП «ЗЦЕМД МК» ЗОР А. Бакі № 607-К від 05.11.2024 р. «Про звільнення ОСОБА_1 , внутрішнього сумісника, з посади фельдшера з медицини невідкладних станів Хустської станції екстреної медичної допомоги пункту постійного базування бригад екстреної медичної допомоги с. Горінчово». Поновити ОСОБА_1 на попередній посаді фельдшера з медицини невідкладних станів Хустської станції екстреної медичної допомоги з 05.11.2024 р. Поновити ОСОБА_1 на попередній посаді внутрішнього сумісника, фельдшера з медицини невідкладних станів Хустської станції екстреної медичної допомоги, пункту постійного базування бригад екстреної медичної допомоги с. Горінчово з 05.11.2024р. Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Закарпатський центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Закарпатської обласної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05.11.2024 року по 18.03.2025 року в розмірі 136 768,44 грн. (сто тридцять шість тисяч сімсот шістдесят вісім гривень 44 копійки). Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

02.04.2025р. директором КНП «ЗЦЕМД МК» ЗОР А. Пшеничний видав наказ №180-К «Про поновлення на роботу ОСОБА_1 » відповідно до якого наказано: 1. Скасувати накази від 05.11.2024 №607-к «Про звільнення ОСОБА_5 » та від 05.11.2024 №608-к «Про звільнення ОСОБА_5 » з роботи за невиконання працівником правил поведінки на підприємстві, в установі, організації, згідно п. 14 частини першої ст.40 К3п1 України. 2. Визнати недійсним запис у трудовій книжці ОСОБА_6 та зобов`язати відділ кадрів внести відповідні записи у трудову книжку та особову справу працівника. 3. Бухгалтерії виплатити компенсацію ОСОБА_1 у розмірі середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць. 4. Запропонувати ОСОБА_1 всі вільні посади станом на 31.03.2025р. в тому числі за спеціальністю «фельдшер з медицини невідкладних станів» та інші посади.

За змістом даного наказу, на виконання рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 18.03.2025р. у справі №309/5300/24 та у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 21.11.212 р. №1114 «Про затвердження Типового положення про бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги», наказу КНП «ЗЦЕМД МК» ЗОР №580-к від 24.10.2024р. «Про переведення працівників» та у зв`язку з відсутністю посади «фельдшера з медицини невідкладних станів» у Хустській станції екстреної медичної допомоги та у Хустській станції екстреної медичної допомоги пункту постійного базування бригад екстреної медичної допомоги с. Горінчово, а також необхідності для роботи у складі бригади екстреної (медичної) допомоги професійної кваліфікації «парамедик».

Таким чином, суд констатує, що ОСОБА_1 наказом №180-К від 02.04.2025р. не була поновлена на роботі з якої її було звільнено на виконання рішення суду.

Фактично відповідач своїм наказом скасував накази «Про звільнення ОСОБА_1 » які вже були скасовані судом та запропонував позивачці переведення на інші, тимчасово вільні посади на підприємстві, які не є вакантними, а робоче місце знаходиться в іншій місцевості, ніж робоче місце позивачки, яке вона обіймала до звільнення.

Згідно із ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до ч. 8 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Тобто, скасування наказу про звільнення працівника із займаної посади, у силу вимог частини першої статті 235 КЗпП України, є підставою для його поновлення на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При цьому, поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи.

Відповідних вимог закону при видачі наказу №180-К від 02.04.2025р. директором КНП «ЗЦЕМД МК» ЗОР не виконано, як не виконано і рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 18.03.2025р. в частині поновлення на роботі, яка підлягала до негайного виконання.

Суд критично оцінює доводи відповідача про те, що позивачці були запропоновані посади, які відповідають її кваліфікації та посади, які на момент поновлення її на роботі на підставі рішення суду існували на підприємстві з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України №114 від 21.11.2012р., а також те що у структурному підрозділі Хустської СЕМД де позивачка працювала до звільнення, відсутня посада фельдшера з медицини невідкладних станів, оскільки відповідно до пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 роз`яснено, що працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де зберігалося його попереднє місце роботи.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово наголошував, що закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту прав, ніж зазначений в частині першій статті 235 КЗпП України, а отже, установивши, що звільнення відбулося із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Отже, обов`язок по працевлаштуванню незаконно звільненого працівника покладений на роботодавця, яким у випадку реорганізації державної установи є її правонаступник, якому передані відповідні завдання і функції.(п. 88 Постанови).

Аналогічну правову позицію неодноразово висловлював Верховний Суд, зокрема, у постановах від 19 грудня 2018 року №807/2391/15, від 26 травня 2021 року у справі №260/261/20, від 27 квітня 2021 року в справі №826/8332/17, від 20 січня 2021 року у справі №640/18679/18, від 20 січня 2021 року у справі №804/958/16, від 11 лютого 2021 року у справі №640/21065/18, від 31 травня 2021 року у справі №0840/3202/18, від 06 липня 2021 року у справі №640/3456/20, від 06 липня 2021 року у справі №640/1627/20, від 03 червня 2020 року у справі №817/3431/14, від 21 жовтня 2021 року у справі № 809/2894/13-а.

Таким чином, ураховуючи вищенаведену практику Верховного Суду щодо застосування положень статті 235 КЗпП України, ОСОБА_1 повинна була бути поновлена саме на посаді фельдшера з медицини невідкладних станів Хустської станції екстреної медичної допомоги та на посаді внутрішнього сумісника, фельдшера з медицини невідкладних станів Хустської станції екстреної медичної допомоги, пункту постійного базування бригад екстреної медичної допомоги с. Горінчово, з яких її було протиправно звільнено.

Згідно із положеннями чинного законодавства, поновлення позивачки на роботі з якої її було звільнено є обов`язком, а не правом відповідача.

Однак, в порушення закону, відповідач в день визнання недійсним запис у трудовій книжці ОСОБА_1 про її звільнення запропонував позивачці фактичне призначення її на інші посади, не ті, які вона обіймала до звільнення, які по перше, не є вакантними (тимчасове призначення на період відсутності основного працівника), по друге, робоче місце працівника знаходиться в іншому структурному підрозділі підприємства та в іншій місцевості.

Як вбачається із матеріалів справи та пояснень сторін, відмова позивачки від переведення на іншу роботу потягла за собою видачу наказу №184-К від 03.04.2025р. «Про звільнення ОСОБА_1 » яким ОСОБА_1 , фельдшера з медицини невідкладних станів Хустської станції екстреної медичної допомоги звільнено у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці , згідно з п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України та наказу №181-к від 03.04.2025р. «Про звільнення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 , внутрішнього сумісника, фельдшера з медицини невідкладних станів Хустської станції екстреної медичної допомоги звільнено 03.04.2025р. з тих самих підстав.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підставами для припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.

При цьому, згідно із ст. 32 КЗпП України, переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу (Тимчасове переведення працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором) та в інших випадках, передбачених законодавством.

У зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. У період дії воєнного стану норми частини третьої статті 32 щодо повідомлення працівника про зміну істотних умов праці не застосовуються згідно із Законом № 2136-IX від 15.03.2022\

За ч. 2 ст. 3 Закону, у період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених частиною третьою статті 32 та статтею 103 Кодексу законів про працю України, здійснюється не пізніш як до запровадження таких умов.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Тобто, на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП законним є звільнення працівника, якщо при зміні істотних умов праці на підприємстві працівник відмовився продовжувати роботу за зміненими умовами або бути переведеним на роботу в іншу місцевість разом з підприємством.

Згідно Наказу №43-о від 20.03.2025р. «Про зміну істотних умов праці» із 01.04.2025р., у зв`язку із прийняттям нового Колективного договору для працівників підприємства запроваджено зміни існуючих умов праці в частині скасування та/або зміни підвищення, доплати на надбавки, що були передбачені умовами Колективного договору на 2022-2025 роки.

Таким чином суд констатує, що на підприємстві змінено виключно умови оплати праці. Отже, переводити ОСОБА_1 на іншу роботу, в інший структурний підрозділ відповідач не мав правових підстав.

У зв`язку із цим, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України

Суд, в даному випадку, вважає, що наведені вище недоліки оскаржуваних наказів про звільнення позивачки суттєво впливають на їх дійсність, у зв`язку з чим є незаконними.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене та враховуючи, що відповідачем не доведено наявність підстав для звільнення з роботи ОСОБА_1 а тому оскаржуваний наказ підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 1 ч. 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за нас виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

У відповідності до п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, зазначений порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується, зокрема, у випадку вимушеного прогулу.

З урахуванням аналізу положень п. 2 Порядку № 100, вбачається, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

При цьому, у відповідності до п. 3 Порядку № 100, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Згідно з пунктом 5 розділу IV Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на кількість відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

При цьому, згідно із абз 3 п. 4 Порядку, якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Суд погоджується з доводами позивача проте, що в розрахунковому періоді позивачка не отримувала заробітну плату з вини відповідача, тому розрахунковим періодом повинен вважатися період до дня її фактичного звільнення з роботи, а саме вересень жовтень 2024р.

Згідно довідки про доходи №1505/02-08 виданої КНП «ЗЦЕМД МК» ЗОР середня нарахована заробітна плата ОСОБА_1 за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата становить 31 374, 27грн. (тридцять одна тисяча триста сімдесят чотири гривні 27 коп). Середньоденна заробітна плата, розрахована із кількості відпрацьованих робочих днів становить 729,63 грн. (31 374,27грн./ 43 дні). Вказана сума заробітку визначена без утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів, а їх нарахування та утримання має бути здійснено роботодавцем як податковим агентом при виплаті цієї суми позивачу

Таким чином за період з 03.04.2025р. до 25.06.2025р. з КНП «ЗЦЕМД МК» ЗОР на користь ОСОБА_1 слід стягнути 43 777,80грн. заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Окрім того, позивачка вважає, що внаслідок протиправних дій відповідача їй завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в розмірі 100 000,00 (сто тисяч гривень)

Як на підставу звернення з вимогою про відшкодування моральної шкоди позивачка посилається на те, що з жовтня 2024 року не отримує заробітної плати, тому змушена економити на всьому, повинна докладати додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї родини. Зважаючи на економічний стан країни, знецінення національної валюти, війну, це було досить важко. Позивачка внаслідок незаконних дій Відповідача зазнала душевні страждання, що призвели до погіршення її фізичного та духовного стану. Їй уже тривалий період часу приходиться доводити свою правоту в суді та досягати відновлення справедливості.

Суд вважає, що вимога про стягнення моральної шкоди підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Статтею 237 КЗпП передбачено, що відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (частини третя, четверта статті 23 ЦК України).

Кодекс Законів про працю України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин, то висновок суду касаційної інстанції, викладений у судових рішеннях у справі, яка переглядається, є законним і обґрунтованим. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїх постановах, зокрема у постанові від 24.01.2024р. у справі № 755/3443/21, у постанові від 27.03.2024р. у справі № 202/7375/22, у постанові від 17.11.2023р. у справі № 326/789/21, у постанові від 25.04.2012р. у справі № 6-23цс12.

З урахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивачки про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок повторного її звільнення з роботи в день коли вона мала бути поновлена на цій роботі призвело до порушення її звичного способу життя та вимагає від позивачки додаткових зусиль для організації свого побуту, що належним чином має бути компенсовано.

При визначені розміру моральної шкоди суд оцінює глибину, характер та тривалість душевних страждань та нервових переживань, істотності недоотриманих благ, а також конкретні обставини по справі керується принципом розумності, виваженості та справедливості. Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

За таких обставин, суд вважає розумним та справедливим стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 20 000 (двадцять тисяч гривень) грн., а в іншій частині відмовити.

Згідно з статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.04.2025 року між адвокатом Іляшкович Н.В. та ОСОБА_1 укладено договір про надання правничої допомоги, відповідно до умов якого адвокат надає правничу допомогу та здійснює представництво прав та інтересів клієнта, в усіх цивільних справах. У додатковій угоді до вказаного договору від 01.05.2025 року деталізовано вартість наданих послуг, згідно актів приймання передачі наданих послуг за договором від 01.05.2025р. та від 23.06.2025р., вартість послуг адвоката складає 11 264,00 грн. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №14 від 01.05.2025р. та №15 від 23.06.2025р., ОСОБА_1 сплатила адвокату Іляшкович Н.В. 11 264,00 грн. А отже документально підтвердженими витратами на правову допомогу, які понесла ОСОБА_1 у даній справі є 11 264,00 грн. При цьому адвокатом Іляшкович Н.В. надавалася відповідна правнича допомога, яка полягала у поданні запиту, написанні позовної заяви, участі у судових засіданнях, зазначена сума витрат на правову допомогу не є надмірною та відповідає обсягу наданої правової допомоги, підстав для її зменшення суд не знаходить. Клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу відповідач не подавав.

Відтак, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені витрати на правничу допомогу у розмірі 11 264,00 грн.

На підставі ст.. 141 ЦПК України оскільки позивач звільнений від сплати судового збору з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

На підставі викладеного, керуючись, - ст..ст. 4, 5,12,13, 81, 141, 259,274,279, 263-265, 430 ЦПК України суд ,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ директора комунального некомерційного підприємства «Закарпатський центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Закарпатської обласної ради Анатолія Пшеничного № 181 К від 03.04.2025 р. « Про звільнення ОСОБА_1 »

Визнати незаконним та скасувати наказ директора комунального некомерційного підприємства «Закарпатський центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Закарпатської обласної ради Анатолія Пшеничного № 184 К від 03.04.2025 р. « Про звільнення ОСОБА_1 »

Поновити ОСОБА_1 на попередній посаді фельдшера з медицини невідкладних станів Хустської станції медичної допомоги з 02.04.2025 р.

Поновити ОСОБА_1 на попередній посаді внутрішнього сумісника, фельдшера з медицини невідкладних станів Хустської станції екстреної медичної допомоги, пункту постійного базування бригад екстреної медичної допомоги с. Горінчево з 02.04.2025 р.

На підставі ч.1 п.4 ст. 430 ЦПК України допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 .

Стягнути з комунального некомерційного підприємства «Закарпатський центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Закарпатської обласної ЄДРПОУ № 26528843 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 43 777,80 грн. ( сорок три тисячі сімсот сімдесят сім гривень вісімдесят копійок)

Стягнути з комунального некомерційного підприємства «Закарпатський центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Закарпатської обласної ЄДРПОУ № 26528843 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 20000 грн. ( двадцять тисяч).

Стягнути з комунального некомерційного підприємства «Закарпатський центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Закарпатської обласної ЄДРПОУ № 26528843 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 11264 грн. (одинадцять двісті шістдесят чотири гривень)

Стягнути з комунального некомерційного підприємства «Закарпатський центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Закарпатської обласної ЄДРПОУ № 26528843 на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Закарпатської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання через Хустський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 27 червня 2025 р.

Суддя Хустського

районного суду: Орос Я.В.