Справа № 183/2967/20
№ 2/183/529/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2025 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Городецького Д.І.

з секретарем судового засідання Пономаренко О.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання недійсним договору довічного утримання, скасування обтяження нерухомого майна, витребування майна з чужого незаконного володіння, відшкодування завданої моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

29 травня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

27 травня 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання недійсним договору довічного утримання, скасування обтяження нерухомого майна, витребування майна з чужого незаконного володіння, відшкодування завданої моральної шкоди.

Ухвалою суду від 24 січня 2025 року уточнено анкетні дані відповідача ОСОБА_5 , суд постановив вважати належним відповідачем у справі ОСОБА_4 .

Таким чином, судом розглядалася справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання недійсним договору довічного утримання, скасування обтяження нерухомого майна, витребування майна з чужого незаконного володіння, відшкодування завданої моральної шкоди.

1.Стислий виклад позиції позивача

В обґрунтування позову ОСОБА_2 посилався на те, що він страждає на психічні розлади, з 28.03.2017 р. є інвалідом 3-ї групи загального захворювання безстроково.

Він перебуває на обліку психіатра та періодично проходить лікування в умовах стаціонару Комунального закладу «Дніпровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради».

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_6 .

Оформлювати документи на право на спадщину допомагала ОСОБА_3 , яка є його родичкою.

28.11.2019 р. він, ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину після матері, ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 постійно його супроводжувала при оформленні його спадкових прав, а після отримання свідоцтва про право на спадщину повідомила, що йому необхідно звернутися до іншого нотаріуса з метою повного оформлення документів, посилаючись на необхідність підписання додаткових документів.

У позовній заяві ОСОБА_2 зазначає, що він і ОСОБА_3 звернулися до приватного нотаріуса Аляб`євої Я.С., яка під час оформлення документів нічого не пояснювала, при цьому була присутня ОСОБА_3 , яка повідомила, що підписання документів необхідно для врегулювання житлових формальностей і надання догляду з її боку, він підписав документи, але не читав їй.

Наступного дня ОСОБА_3 повідомила, що квартира йому не належить, оскільки ним підписаний договір купівлі-продажу, що начебто він продав їй квартиру, вона є власником квартири та може висилити його у будь-який момент.

Він стверджує, що квартиру не продавав, будь-яких коштів за продаж квартири не отримував.

Взимку 2019-202 р. ОСОБА_3 вселила у квартиру двох невідомих осіб, які постійно пиячили, вживали якісь речовини, схиляли його до вживання спиртних напоїв. Його стан погіршився, у зв`язку з чим, 16.05.2020 р. його помістили до психіатричної лікарні.

Після повернення з лікарні він виявив, що квартира зачинена, замки змінені, доступу до свого житла він не має.

Крім того, незважаючи на те, що ухвалою суду від 01.07.2020 р. було вжито заходи забезпечення позову, шляхом заборони вчиняти дії щодо відчуження спірної квартири, 03.07.2020 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_5 було укладено договір довічного утримання, відповідно дол. якого ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_5 належну йому квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 в позовній заяві зазначає, що дії відповідач ОСОБА_3 змусили його звернутися до суду також із позовом про визнання недійсним договору довічного утримання, предметом якого є квартира.

ОСОБА_3 була обізнана про наявність цивільної справи в суді, наявність заборони відчуження спірного майна, у зв`язку з чим, укладення договору довічного утримання між ОСОБА_3 і її дочкою ОСОБА_5 мало на меті ускладнення повернення у його власність нерухомого майна.

Такий договір, у відповідності до ст. 228 ЦК України є таким, що порушує публічний порядок, оскільки спрямований на порушення конституційних прав, незаконне заволодіння майном.

Крім того, діями ОСОБА_3 йому спричинено моральну шкоду, яка завдана внаслідок порушення його прав та інтересів.

Так, частиною 3 статті 225 ЦК України прямо передбачено, що сторона, яка знала про стан фізичної особи у момент вчинення правочину, зобов`язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану у зв`язку із вчиненням такого правочину.

У зв`язку з наведеним, у позовній заяві ОСОБА_2 , посилаючись на норми ст.ст. 23, 225, 228 ЦК України, просив суд:

-визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений 28 листопада 2019 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ., відповідно до якого ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_3 купила квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , який посвідчено приватним нотаріусом Новомосковського нотаріального округу Аляб`євою Я.С., серія та номер 1663 від 28.11.2019, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 119 та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на зазначену квартиру;

-визнати недійним договір довічного утримання, укладений 03 липня 2019 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_5 , відповідно до якого ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_5 квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , який посвідчено приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Куліш Ю.О., серія та номер 303, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 52953737 від 03.07.2020, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 119, скасувавши державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на зазначену квартиру;

-витребувати з незаконного володіння ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

-стягнути з ОСОБА_3 на користьОСОБА_2 на відшкодування завданої моральної шкоди 250 000,00 грн.;

-скасувати заходи забезпечення позову, вжиті у відповідності до ухвали суду від 01.07.2020 року.

2.Стислий виклад позиції та заперечень відповідача.

Відповідач ОСОБА_4 не зверталася до суду з відзивом на позовну заяву.

22 жовтня 2020 року відповідач ОСОБА_3 звернулася до суду з відзивом на позовну заяву, у якому позов не визнала, просила суд відмовити у задоволенні вимог. Зазначила, що ОСОБА_2 не має родини, є інвалідом 3-ї групи, має схильність до вживання спиртних напоїв, у зв`язку з чим, побоюючись, що він залишиться без даху над головою, на сімейній нараді було прийнято рішення про те, що вона, ОСОБА_3 буде допомагати ОСОБА_2 з оформленням права на спадщину та в подальшому укладає з ним договір довічного утримання.

28.11.2019 р. ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину після матері, ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Того ж дня, 28.11.2019 р. вона та ОСОБА_2 з метою укладення договору довічного утримання, звернулися до приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Аляб`євої Я.С., але, під час спілкування з нотаріусом ОСОБА_2 став наполягати на укладенні саме договору купівлі-продажу квартири, оскільки мав намір отримати грошові кошти вартості квартири.

У зв`язку з наведеним, між нею і ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, продаж вчинено за 225 600,00 грн., які нею були сплачені ОСОБА_2 .

Також, 28.11.2019 нею було оформлено заяву, відповідно до якої вона взяла на себе обов`язок не пред`являти вимог стосовно примусового виселення ОСОБА_2 з зазначеної вище квартири та не знімати останнього з реєстраційного обліку.

Під час укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_2 перебував у здоровому розумі, ясній пам`яті, повністю усвідомлював значення своїх дій, діяв добровільно, без будь-якого примусу чи під впливом погроз.

3. Рух справи та процесуальні дії у справі.

29 травня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Ухвалою суду від 02 червня 2020 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

11 червня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою в новій редакції, згідно якої усунув недоліки первісної заяви.

Ухвалою суду від 01 липня 2020 року судом вжиті заходи забезпечення позову, а саме заборонено органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам та особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації прав власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження на інше) щодо об`єкта нерухомого майна: квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 63,9 кв.м., житловою площею 37 кв.м., що зареєстрована за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер: 1663,виданий 28.11.2019 року приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Аляб`євою Я.С. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 49921762 від 28.11.2019 року, приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Аляб`єва Я.С. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 119.

Ухвалою суду від 29 липня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову. (Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року апеляційна скарга ОСОБА_3 залишена без задоволення, ухвала Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2020 року залишена без змін).

Ухвалою суду від 26 серпня 2020 року відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 29 вересня 2020 року зобов`язано приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Аляб`єву Яніну Сергіївну, надати на адресу суду належним чином завірену копію всієї нотаріальної справи стосовно оформлення договору купівлі-продажу квартири за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 , який укладено 28 листопада 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 04 січня 2021 року у справі призначено судову психіатричну експертизу, провадження у справі зупинене на час проведення експертизи.

Ухвалою суду від 04 серпня 2021 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 21 вересня 2021 року у справі призначено додаткову судову психіатричну експертизу, провадження у справі зупинене на час проведення експертизи.

Ухвалою суду від 13 травня 2022 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 20 травня 2022 року у справі призначено додаткову судову психіатричну експертизу, провадження у справі зупинене на час проведення експертизи.

Ухвалою суду від 20 лютого 2023 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 27 лютого 2023 року у справі призначено додаткову судову психіатричну експертизу, провадження у справі зупинене на час проведення експертизи.

Ухвалою суду від 28 вересня 2023 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 24 жовтня 2023 року зобов`язано Комунальне підприємство «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги Дніпропетровської обласної ради» надати на адресу суду оригінал медичної карти № 1767/20 стаціонарного хворого ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 01 грудня 2023 року у справі призначено додаткову судову психіатричну експертизу, провадження у справі зупинене на час проведення експертизи.

Ухвалою суду від 20 березня 2024 року поновлено провадження у справі.

27 травня 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання недійсним договору довічного утримання, скасування обтяження нерухомого майна, витребування майна з чужого незаконного володіння, відшкодування завданої моральної шкоди.

Ухвалою суду від 31 липня 2024 року зобов`язано приватного нотаріуса Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Куліша Юрія Олександровича надати на адресу суду належним чином завірену копію договору довічного утримання, укладеного 03 липня 2020 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кулішем Ю.О., серія та номер 303, за яким ОСОБА_5 отримала у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , а також належним чином завірені копії всіх документів, наявних у справах нотаріуса у зв`язку з посвідченням вказаного договору довічного утримання.

Ухвалою суду від 24 січня 2025 року уточнено анкетні дані відповідача ОСОБА_5 , суд постановив вважати належним відповідачем у справі ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 24 січня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача Закарас Наталії Анатоліївни про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Аляб`єву Яніну Сергіївну.

Ухвалою суду від 24 січня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача Закарас Наталії Анатоліївни про залучення до участі у справі у якості співвідповідача ОСОБА_7 .

Ухвалою суду від 24 січня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача Печорської Аліси Вікторасівни про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Ради опіки та піклування при виконавчому комітеті Новомосковської міської ради.

Ухвалою суду від 24 січня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача Печорської Аліси Вікторасівни про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_2 в редакції від 26.05.2024 р.

Ухвалою суду від 24 січня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача Печорської Аліси Вікторасівни про повернення позовної заяви ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 14 лютого 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Сліс Андрія Сергійовича про зупинення провадження у справі до вирішення Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області цивільної справи № 183/12770/24 за заявою ОСОБА_8 , заінтересовані особи Виконавчий комітет Новомосковської міської ради, ОСОБА_2 про визнання фізичної особи недієздатною.

Ухвалою суду від 14 лютого 2025 року закрите підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті.

4.Судовий розгляд

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Базюкевич Є.В. в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, посилався на підстави звернення до суду, викладені у позовній заяві, просив суд задовольнити вимоги.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, дату і час розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, дату і час розгляду справи.

5.Фактичні обставини, встановлені судом.

Встановлено, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Новомосковську Дніпропетровської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом громадянина України.

У відповідності до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.11.2020 р. спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна ОСОБА_6 , 1955 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 є її син ОСОБА_2 , спадщина на яке видане свідоцтво, складається з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , свідоцтво видане державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Носенком А.Г., зареєстроване в реєстрі за № 1-2039.

Судом встановлено, що 28 листопада 2019 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_3 купила квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , який посвідчено приватним нотаріусом Новомосковського нотаріального округу Аляб`євою Я.С., зареєстровано в реєстрі за № 1663 від 28.11.2019, що підтверджується посвідчено копією нотаріальної справи.

В матеріалах нотаріальної справи наявна нотаріально посвідчена заява ОСОБА_3 , якою вона зобов`язалася не пред`являти вимог стосовно примусового виселення ОСОБА_2 з вказаного об`єкту нерухомості та знімати його з реєстраційного обліку.

Крім того, 03 липня 2020 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_5 укладено договір довічного утримання, відповідно до якого ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_5 квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , договір посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Куліш Ю.О., зареєстровано в реєстрі за № 304.

Встановлено, що 03 вересня 2022 року Новомосковським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) зареєстровано шлюб між ОСОБА_9 і ОСОБА_5 , актовий запис № 1115, після реєстрації шлюбу ОСОБА_5 присвоєне прізвище ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

Згідно Довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії, ОСОБА_2 встановлено 3 група інвалідності загального захворювання (з 08.04.2011 р.) безстроково.

Згідно Висновку судово-психіатричного експерта № 75 від 28.02.2024 Дніпровської філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії МОЗ України», ОСОБА_2 страждав на 28 листопада 2019 року на хронічний стійкий психічний розлад у формі шизофренії параноїчної, виражений змішаний тип дефекту. Зазначений хронічний стійкий психічний розлад виражений настільки значно, що позбавляв іспитованого станом на 28 листопада 2019 року здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

6.Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

6.1 Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

6.2 Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

6.3 Згідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

На підставі ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами ст. 744 ЦК України визначено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

6.4 У відповідності до ст. 11 ЦК України, 1. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. 2. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно ст. 202 ЦК України, 1. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 2. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). 3. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. 4. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Статтею 203 ЦК України визначено, що 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно приписів ст. 215 ЦК України, 1. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 2. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. 3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до ст. 216 ЦК України, 1. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. 2. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. 3. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Згідно положень ст. 225 ЦК України, 1. Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. 2. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може пред`явити її опікун. 3. Сторона, яка знала про стан фізичної особи у момент вчинення правочину, зобов`язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану у зв`язку із вчиненням такого правочину.

6.5 Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 330 ЦК України встановлено, що в разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника.

6.6 Приписами ст. 23 ЦК України визначено, що:

1. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

2. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

3. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

4. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

5. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

7.Висновки суду.

Заслухавши учасників справи, свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до нижченаведеного.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 був власником квартири за адресою: АДРЕСА_1

28 листопада 2019 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу, відповідно до ОСОБА_3 купила зазначену вище квартиру.

Крім того, 03 липня 2020 року ОСОБА_3 , у відповідності до договору довічного утримання передала у власність ОСОБА_5 спірне нерухома майно.

Згідно Висновку судово-психіатричного експерта № 75 від 28.02.2024, ОСОБА_2 страждав на 28 листопада 2019 року на хронічний стійкий психічний розлад у формі шизофренії параноїчної, виражений змішаний тип дефекту. Зазначений хронічний стійкий психічний розлад виражений настільки значно, що позбавляв іспитованого станом на 28 листопада 2019 року здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

7.1Стосовно позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Оскільки судом встановлено, що станом на 28 листопада 2019 року (дата укладення договору купівлі-продажу) ОСОБА_2 страждав на хронічний стійкий психічний розлад у формі шизофренії параноїчної, виражений змішаний тип дефекту та зазначений хронічний стійкий психічний розлад був виражений настільки значно, що позбавляв його станом на 28 листопада 2019 року здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у відповідності до ст. 225 ЦК України, зазначений договір купівлі продажу нерухомого майна від 28 листопада 2019 року, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 належить визнати недійсним.

7.2 Стосовно позовних вимог про визнання недійсним договору довічного утримання.

Як зазначено вище, у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 при укладенні договору купівлі-продажу був не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, суд приходить до висновку, що нерухоме майно, спірна квартира, вибула з його володіння не з його волі

Договір довічного утримання є платним договором, оскільки відчужувач передає майно набувачеві в обмін на довічне утримання та догляд, що передбачає певні матеріальні та фінансові зобов`язання з боку набувача.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Так, набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника.

Отже, право власності на майно, яке було передано за угодою щодо його відчуження поза волею власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване.

Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна.

Таким чином, у випадку якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позивачем не надано суду доказів того, що ОСОБА_11 є недобросовісним набувачем.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388ЦК України, є неефективними.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібний за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14).

Отже, правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, у тому числі шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах.

У зв`язку з наведеним, пред`явлення позивачем вимог про визнання недійсним договору довічного утримання є неналежним способом захисту прав та інтересів позивача.

У зв`язку з наведеним, у задоволенні зазначеної частини позовних вимог належить відмовити.

7.3 Стосовно позовних вимог про витребування з володіння відповідача ОСОБА_11 на користь позивача спірного нерухомого майна.

Суд приходить до висновку, що вимоги позивача про витребування з незаконного володіння ОСОБА_11 на користь ОСОБА_2 квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню з підстав, які наведені судом у п.7.1; 7.2; 7.3 цього рішення.

7.4 Стосовно позовних вимог про скасування державної реєстрації прав власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на спірне нерухоме майно.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV).

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 1 частини першої статті 2 Закону № 1952-IV).

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частина друга статті 3 Закону № 1952-IV).

У статті 16 ЦК України визначені загальні способи захисту цивільних прав та інтересів. Ці способи захисту є універсальними для всіх правовідносин та можуть бути застосовані особою для врегулювання спірних правовідносин. Застосовувані способи захисту цивільних прав мають відповідати характеру спірних правовідносин та природі спору, що існує між сторонами.

Велика Палата Верховного Суду послідовно сформувала правову позицію щодо ефективних способів захисту при неодноразовому відчуженні майна. Відповідно до її висновків захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, що було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, не є ефективним способом захисту права власника (пункти 73, 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц; (провадження № 14-256цс18) пункти 84, 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18).

Підстави для державної реєстрації прав власності та інших речових прав визначені статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», такими підставами, крім іншого є - судове рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості;

Державна реєстрація права власності та інших речових прав на нерухоме майно проводиться у тому числі на підставі рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння

Враховуючи наведене, у задоволенні зазначеної частини позовних вимог належить відмовити

7.5 Стосовно позовних вимог про відшкодування завданої моральної шкоди.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Як зазначалося вище, у відповідності до ч.3 ст. 225 ЦК України, сторона, яка знала про стан фізичної особи у момент вчинення правочину (правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними), зобов`язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану у зв`язку із вчиненням такого правочину.

Так, відповідач ОСОБА_3 не з`явилася в судове засідання та не надавала пояснення, у той же час, у відзиві на позов зазначала, що ОСОБА_2 не має родини, є інвалідом 3-ї групи, має схильність до вживання спиртних напоїв.

Суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_2 та його представник не надали суду достовірних та належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 достовірно знала про стан ОСОБА_2 у момент вчинення правочину та розуміла, що останній не усвідомлює значення своїх дій та (або) не може керувати ними.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку про відсутність вини ОСОБА_3 у спричиненні позивачу моральної шкоди, у зв`язку з чим, в задоволенні зазначеної частини позовних вимог належить відмовити.

7.6 Стосовно заходів забезпечення позову, які вжиті у відповідності до ухвали суду від 01.07.2020 року.

Згідно частин 1 та 2 статті 158 ЦПК України, 1. Суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. 2. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

Фактично, позивач не звертався до суду з вмотивованим клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, зазначене питання ним поставлене у прохальній частині позовної заяви без наведення будь-якої мотивації.

Крім того, суд звертає увагу на те, що у відповідності до ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для скасування заходів забезпечення позову, та такі заходи у зазначеній цивільній справі продовжують діяти у відповідності до приписів ч.7 ст. 158 ЦПК України, у той же час, після набрання рішенням законної сили позивач не позбавлений права звернутися до суду з вмотивованимклопотанням про скасування заходів забезпечення позову, які вжиті судом.

8.Судові витрати

Відповідно до ст. 141 ЦПК України: 1. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем ОСОБА_2 не сплачувався судовий збір за подання зазначеного позову.

Враховуючи те, що позивачем заявлено вимоги до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним у 2020 році, з останньої на користь держави належить стягнути судові витраті у розмірі 840,80 грн.

Враховуючи те, що позивачем заявлено вимоги до ОСОБА_4 про витребування майна у 2024 році, з останньої на користь держави належить стягнути судові витраті у розмірі 1 211,20 грн.

Крім того, позивач ОСОБА_2 поніс наступні судові витрати: сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 420,40 грн. та витрати з проведення судової психіатричної експертизи в сумі 32 400,00 грн., а всього у розмірі 32 820,40 грн.

Враховуючи наведене, з відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 належить стягнути на користь позивача ОСОБА_2 з кожної по 16 410,20 грн. (32 820,40 грн. : 2).

На підставі викладено та керуючись ст.ст. 104, 112, 113 СК України, ст.ст. 76-81, 89, 141, 258-259, 263-268, 273, 274-279, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання недійсним договору довічного утримання, скасування обтяження нерухомого майна, витребування майна з чужого незаконного володіння, відшкодування завданої моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений 28 листопада 2019 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , відповідно до якого ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_3 купила квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , який посвідчено приватним нотаріусом Новомосковського нотаріального округу Аляб`євою Я.С., зареєстровано в реєстрі за № 1663 від 28.11.2019.

Витребувати з володіння ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати у розмірі 16 410,20 грн. (шістнадцять тисяч чотириста десять грн. 20 коп.).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати у розмірі 16 410,20 грн. (шістнадцять тисяч чотириста десять грн. 20 коп.).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати у справі у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок грн. 80 коп.).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати у справі у розмірі 1 211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять грн. 20 коп.).

Учасники справи:

- позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ;

- відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданою до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Судове рішення проголошене 16 червня 2025 року.

Суддя Д.І. Городецький