ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року

м. Київ

справа № 367/9043/21

провадження № 61-15923св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача - Сердюка В. В.,

суддів: Петрова Є. В., Пророка В. В., Ситнік О. М., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Наш комфорт 16»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Маляр Станіслав Анатолійович, та ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Попова Світлана Вячеславівна, на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 квітня 2024 року у складі судді Лужецької О. Р. та постанову Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року у складі колегії суддів Приходька К. П., Писаної Т. О., Журби С. О.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2021 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Наш комфорт 16» (далі -ОСББ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 11 вересня 2019 року під час передання житлового будинку АДРЕСА_1 , в управління ОСББ проведено огляд та виявлено, що в секції № 3 технічний (11) поверх використовується як житлове приміщення власниками квартири № 118 , які мешкають на 10-му поверсі будинку. За даними інвентаризаційної справи житловий будинок містить п`ять секцій, зокрема третя -10 житлових поверхів та технічний поверх, який є приміщенням загального користування. Дворівневі квартири не передбачені проектною документацією та відсутні у ньому. Власниками квартири АДРЕСА_3 , є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Відповідно до договору купівлі-продажу від 23 березня 2018 року загальна площа квартири становить 105,8 кв. м.

29 серпня 2019 року ТОВ «БТІ плюс» видало довідку № 29/08 про те, що квартира

АДРЕСА_4 має загальну площу 177,8 кв. м. Того ж дня ПП «ГЕО» виготовлено новий технічний паспорт, згідно з яким загальна площа належної відповідачам квартири становить 177,8 кв. м.

04 вересня 2019 року державний реєстратор КП «Реєстрація нерухомості»

Немченко О. О. прийняв рішення № 48516240 про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яким збільшено площу об`єкта нерухомого майна за рахунок технічного поверху з 105,8 кв. м до 177,8 кв. м.

Однак приміщення, за рахунок яких відповідачі збільшили загальну площу квартири АДРЕСА_5 , відповідно до технічного паспорта на будинок приміщення LХХІ, LХХVІІІ призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир та є спільним майном усіх співвласників.

Посилаючись на те, що відповідачі самовільно приєднали приміщення, які є спільним майном та належать усім співвласникам у багатоквартирному будинку ОСББ, уточнивши позовні вимоги, просило суд скасувати рішення про державну реєстрацію від 04 вересня 2009 року № 48516240, прийняте державним реєстратором КП «Реєстрація нерухомості» Немченком О. О. щодо квартири АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 108, та відновити становище, яке існувало до порушення, зобов`язавши ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 привести нежитлові приміщення, що позначені в технічному паспорті від 11 лютого 2009 року, складеному КП «Бучанське бюро технічної інвентаризації» на секцію № 3 житлового будинку АДРЕСА_1 , під номерами: LXXI (площею 110,9 кв. м) та LXXVIII (площею 58,6 кв. м), які розташовані на технічному поверсі в багатоквартирному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_6 , у попередній стан згідно з технічним паспортом від 11 лютого 2019 року, складеним КП «Бучанське бюро технічної інвентаризації» на секцію № 3 житлового будинку АДРЕСА_1 , а саме:

- демонтувати самочинно встановлені стінові конструкції в нежитлових приміщеннях, що позначені в технічному паспорті від 11 лютого 2009 року, складеному КП «Бучанське бюро технічної інвентаризації» на секцію № 3 житлового будинку АДРЕСА_1 , під номерами: LXXI (площею 110,9 кв. м), LXXVIII (площею 58,6 кв. м), які розташовані на технічному поверсі у багатоквартирному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_6 ;

- відновити міжповерхове перекриття між технічним поверхом та приміщенням квартири АДРЕСА_4 , позначеним на плані технічного паспорта від 11 лютого 2009 року, складеному КП «Бучанське бюро технічної інвентаризації» на секцію № 3 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , як комора № 118-4 (площею 7,9 кв. м).

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ірпінський міський суд Київської області ухвалою від 12 грудня 2023 року цивільну справу передав голові Ірпінського міського суду Київської області для вирішення питання щодо направлення її до Київського апеляційного суду для визначення підсудності.

Київський апеляційний суд ухвалою від 27 грудня 2023 року визначив Дарницький районний суд міста Києва судом для розгляду справи № 367/9043/21.

Дарницький районний суд міста Києва рішенням від 26 квітня 2024 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року, позов ОСББ задовольнив.

Скасував рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно КП «Реєстрація нерухомості» Київської області Немченко 0. 0. № 48 516240 про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 108, від 04 вересня 2019 року, згідно з яким збільшено загальну площу квартири АДРЕСА_4 , з 105,8 кв. м до 177,8 кв. м.

Зобов`язав ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 привести нежитлові приміщення, що позначені в технічному паспорті від 11 лютого 2009 року, складеному КП «Бучанське бюро технічної інвентаризації» на секцію № 3 житлового будинку АДРЕСА_1 , під номерами: LХХІ (площею 110,9 кв. м), LХХVIII (площею 58,6 кв. м), які розташовані на технічному поверсі у багатоквартирному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_6 , у попередній стан згідно з технічним паспортом від 11 лютого 2019 року, складеним КП «Бучанське бюро технічної інвентаризації» на секцію № 3 житлового будинку АДРЕСА_1 , а саме:

- демонтувати самочинно встановлені стінові конструкції в нежитлових приміщеннях, що позначені в технічному паспорті від 11 лютого 2009 року, складеному КП «Бучанське бюро технічної інвентаризації» на секцію № 3 житлового будинку АДРЕСА_1 , під номерами: LХХІ (площею 110,9 кв. м), LХХXІІІ (площею 58,6 кв. м), які розташовані на технічному поверсі у багатоквартирному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_6 ;

- відновити міжповерхове перекриття між технічним поверхом та приміщенням квартири АДРЕСА_4 , позначеним на плані технічного паспорта від 11 лютого 2009 року, складеного

КП «Бучанське бюро технічної інвентаризації» на секцію № 3 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , як комора № 118-4 (площею 7,9 кв. м).

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСББ судовий збір у сумі 908,00 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 30 000,00 грн, витрати за проведення експертизи в сумі 10 000,00 грн, поштові витрати в сумі 26,00 грн.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСББ судовий збір у сумі 454,00 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн, витрати за проведення експертизи в сумі 5 000,00 грн, поштові витрати в сумі 26,00 грн.

Стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСББ судовий збір у сумі 454,00 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн, витрати за проведення експертизи в сумі 5 000,00 грн, поштові витрати в сумі 26,00 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції,

з висновком якого погодився апеляційний суд, керувався тим, що збільшення площі квартири № 118 відбулося за рахунок самовільного приєднання частини технічного поверху, на який поширюється правовий режим права спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.

Відповідно до чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства власники квартир багатоквартирних житлових будинків одночасно були власниками допоміжних приміщень. Ці приміщення є неподільним майном власників квартир, тому їх перехід у власність законом не передбачений і ці приміщення не є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин. Отже, таке приєднання призводить до порушення прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку.

Місцевий суд взяв до уваги те, що рішення державного реєстратора прав

на нерухоме майно КП «Реєстрація нерухомості» Київської області Немченко О. О.

№ 48516240 про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04 вересня 2019 року вчинено на підставі технічного паспорта

ПП «ГЕО» від 29 серпня 2019 року, довідки ТОВ «БТІ плюс» від 29 серпня 2019 року

№ 29/08, в якій зазначено, що площа змінилася за рахунок демонтажу некапітальних перегородок, утеплення стін та переобладнання прибудови, яка не є самочинним будівництвом, що не відповідає вимогам законодавства, проведена із порушенням, оскільки суд на підставі належних та допустимих доказів встановив факт самовільного приєднання, що не відповідає вимогам чинного містобудівного законодавства. Тобто внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проведено щодо майна, на яке не виникло права власності.

Щодо належного способу захисту, обраного позивачем, суд апеляційної інстанції зазначив, що у разі самочинного поєднання частини технічного поверху відновлення становища, яке існувало до порушення, можливе шляхом зобов`язання відповідачів привести нежитлові приміщення у попередній стан згідно з технічним паспортом від 11 лютого 2009 року, а саме: демонтувати самочинно встановлені стінові конструкції в нежитлових приміщеннях та відновити міжповерхове перекриття між технічним поверхом та приміщенням квартири, про що правильно зазначив суд першої інстанції.

Також суд апеляційної інстанції не взяв до уваги доводи апеляційних скарг про недопустимість та неприйнятність висновку експерта, оскільки проведення судової будівельно-технічної експертизи було доручено судовому експерту Свістунову І. С., який має відповідні вищу освіту, експертну кваліфікацію та стаж експертної роботи. Експерту був відомий зміст частини п`ятої статті 106 ЦПК України, висновок підготовлено для подання до суду та експерт був обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Здійснюючи розподіл судових витрат, суд першої інстанції керувався тим, що відповідачі скористалися своїм правом на подання своїх заперечень, а також на звернення з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, та вбачав наявність підстав для часткового задоволення вимог позивача про стягнення з відповідачів у цій справі витрат на правничу допомогу в розмірі 60 000,00 грн, а саме, з ОСОБА_1 30000,00 грн, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - 15 000,00 грн з кожного.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

1. 29 листопада 2024 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Маляр С. А., через підсистему «Електронний суд», подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

2. 29 листопада 2024 року ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Попова С. В., через підсистему «Електронний суд», подав до Верховного Суду касаційну скаргу

на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 квітня 2024 року

та постанову Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року, в якій посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

1. У касаційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Маляр С. А., посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 916/2069/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 904/1040/18, від 15 травня 2019 року у справі № 906/1169/17, від 06 серпня 2019 року у справі № 914/843/17, від 30червня 2022 року у справі № 922/1406/21, від 25 квітня 2024 року у справі № 761/12971/22.

Суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що спірні приміщення є допоміжними та відповідно до частини другої статті 382 ЦК України належать на праві спільної сумісної власності усім співвласникам багатоквартирного будинку.

Вказує на відсутність порушеного права позивача та зазначає, що суди в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 вересня 2021 року у справі № 761/45721/16-ц, від 30травня 2024 року у справі № 9901/506/21, від 15 лютого 2023 року у справі № 910/18214/19, від 02 серпня 2023 року у справі № 924/1288/21, від 30травня 2024 року у справі № 9901/506/21, у постановах Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 570/3640/20, від 29 серпня 2023 року у справі № 910/5958/20, від 08 листопада 2023 року у справі № 350/1677/18, від 18 червня 2024 року у справі № 758/113/23, від 09 липня 2024 року № 953/18523/20.

Звертає увагу, що апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції,

не дослідив належним чином зібрані у справі докази, не надав належної їм оцінки

з точки зору належності та допустимості, про що було зазначено в апеляційній скарзі, та не врахував висновків щодо прерогативи дослідження доказів судами першої та апеляційної інстанцій, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц та у постанові Верховного Суду від 11 лютого 2022 року у справі № 947/22756/19.

Крім того, зазначає про понесення нею витрат із надання правової допомоги у розмірі 44 000,00 грн.

2. У касаційній скарзі ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Попова С. В., посилається на:

- пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

- пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема зазначає, що судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу (в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання; суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи та суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів).

Зазначає, що суд першої інстанції закрив підготовче засідання та перейшов до розгляду справи по суті до завершення встановлених судом процесуальних строків на подання заяв по суті спору та клопотань, що призвело до позбавлення права відповідачів на доступ до правосуддя. На момент закриття підготовчого провадження у справі ухвала про відкриття провадження разом із позовною заявою та доданими до неї документами відповідачу вручені не були. Отже, місцевий суд не врахував висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 206/3255/21, від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16, від 24 січня 2018 року у справі № 917/5017.

Суди не врахували ту обставину, що ОСББ звернулося з позовом до суду,

не маючи рішення загальних зборів ОСББ, обрало неналежний спосіб захисту, не врахувавши висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладений у постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 761/310/17 та від 27 листопада 2024 року у справі № 463/1258/22.

Вказує, що суди ухвалили судові рішення на підставі недопустимих доказів,

а саме технічного паспорта на будинок, беручи до уваги висновок експерта, який виготовлено на підставі такого технічного паспорта, та без огляду спірних приміщень, при цьому не застосували висновок, викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, від 07 грудня 2021 року у справі № 905/902/20.

Позивач до суду подав заяву про уточнення позовних вимог, яка не передбачена ЦПК України, внаслідок чого було змінено як предмет позову, так і його підстави одночасно.

Водночас суд першої інстанції не ухвалював рішення щодо її прийняття,

що вказує на те, що суди застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15-ц, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17, постановах Верховного Суду від 09 липня 2020 року у справі № 922/404/19, від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17, від 31 січня 2024 року у справі № 201/4160/19, від 20 лютого 2024 року у справі № 922/3960/23. Також звертає увагу, що в ухваленні рішення в суді першої інстанції брала участь суддя, якій було заявлено відвід, а підстави про відвід були обґрунтованими, та зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалено за участі судді, яка не мала брати участь у розгляді цієї справи.

Провадження у суді касаційної інстанції

13 січня 2025 року Верховний Суд ухвалою відкрив касаційне провадження у справі за поданими касаційними скаргами, витребував матеріали справи із суду першої інстанції, роз`яснив учасникам справи право подати відзив на касаційні скарги.

Підставами відкриття касаційного провадження є пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

У лютому 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Верховний Суд ухвалою від 14 травня 2025 року призначив справу до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Доводи відзиву на касаційні скарги

У відзиві на касаційні скарги представник ОСББ вказує на правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та відсутність порушення норм процесуального права, просить касаційні скарги залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін. Зазначає, що постанови Верховного Суду, на які посилаються заявники в касаційних скаргах, є нерелевантними до цієї справи, оскільки ухвалені у правовідносинах, які не є подібними та за встановленими інших фактичних обставин, тому не є релевантними. Також у відзиві позивач вказує про понесення ним витрат із надання правової допомоги у розмірі 46 704,00 грн.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК у разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі. Оскільки суд касаційної інстанції, призначаючи справу до розгляду, не встановив необхідності надання пояснень сторонами у справі на стадії касаційного перегляду судових рішень, то підстави для розгляду справи за участю учасників справи в суді касаційної інстанції відсутні.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 23 березня 2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області, зареєстрований у реєстрі за № 297, відповідно до умов якого продавець передає у власність покупцям, а покупці приймають від продавця ОСОБА_3 1/4 частку, ОСОБА_2 1/4 частку, ОСОБА_1 1/2 частку квартири АДРЕСА_4 . Квартира має загальну площу 105,8 кв. м, складається з трьох житлових кімнат, житлова площа - 52,0 кв. м. Право власності на вказану квартиру підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 108.

На підставі довідки ТОВ «БТІ ПЛЮС» від 29 серпня 2019 року № 29/08 повідомлено, що відповідно до технічної інвентаризації, проведеної 29 серпня 2019 року за адресою: АДРЕСА_7 , встановлено, що об`єкт має загальну площу - 177,8 кв. м, житлова площа - 85,9 кв. м. Площа змінена за рахунок демонтажу некапітальних перегородок, утеплення стін та переобладнання прибудови, яка не є самочинним будівництвом.

На замовлення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ПП «ГЕО» 29 серпня

2019 року виготовило технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_4 відповідно до якого загальна площа приміщень становить 177,8 кв. м, житлова - 85,9 кв. м, допоміжна - 90,7 кв. м, площа літніх, неопалювальних приміщень - 1,2 кв. м. Площа, вказана в графі примітка, самовільно приєднана до квартири. Відповідно до плану квартира № 118 розташована на 10-му та 11-му поверхах, літ. «А» .

На підставі довідки ТОВ «БТІ ПЛЮС» від 29 серпня 2019 року № 29/08, технічного паспорта ПП «ГЕО» від 29 серпня 2019 року, заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , державним реєстратором прав на нерухоме майно КП «Реєстрація нерухомості» Київської області Немченком О. О. прийнято рішення про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 108. Загальна площа квартири № 118 становить 177,8 кв. м, з яких житлова - 85,9 кв. м.

ОСББ «Наш комфорт 16» створено 22 серпня 2019 року, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно із Статутом ОСББ «Наш комфорт 16», затвердженим протоколом

від 03 серпня 2019 року № 1, ОСББ «Наш комфорт 16» створено власниками квартир та нежитлових приміщень (співвласники) багатоквартирного будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

До спільного майна будинку належать приміщення загального користування, в тому числі допоміжні: фундамент, несучі стіни, міжповерхові перекриття, покрівля, сходові клітини, балкони сходових клітин, вестибюлі, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за будинку, а також будівлі, споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку (пункт 5.3 Статуту). Спільне майно багатоповерхового будинку не може бути поділено між співвласниками і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки зі спільного майна багатоквартирного будинку (пункт 5.7 Статуту). Спільне майно будинку призначено для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку (пункт 5.10 Статуту). Всі співвласники мають право вільно й на рівних умовах користуватися спільним майном будинку, за умови, що таке використання здійснюється згідно з призначенням відповідного майна, не порушує прав і законних інтересів інших співвласників та в порядку, визначеному загальними зборами Об`єднання (пункт 5.11 Статуту). Співвласникам будинку забороняється проводити переобладнання, реконструкцію спільного майна без відповідного погодження із правлінням Об`єднання та з порушенням вимог чинного санітарно-пожежного та містобудівного законодавства (пункт 7.6 Статуту).

Відповідно до листа КП «Бучанський сервіс-центр документ» від 12 листопада

2020 року № 12/11/20/7 за даними інвентаризаційної справи цей багатоповерховий житловий будинок містить 5 секцій, третя секція - 10 житлових поверхів. Кожна секція верхньої частини будинку має технічний поверх (технічне горище, нежитлове), в якому розміщені інженерні обладнання, машинне відділення ліфта та загальнобудинкові комунікації.

Згідно із листом від 11 вересня 2019 року ОСББ «Наш комфорт 16» у зв`язку

з переданням будинку № 16 в управління ОСББ «Наш комфорт 16» представниками правління КП «Бучанське УЖКГ» провели огляд будинку. Під час огляду було виявлено, що в під`їзді № 3 технічний поверх використовується як житлове приміщення власниками квартири № 118 , а також можливо іншими власниками квартир, які мешкають на 10-му поверсі.

За технічним паспортом та експлікацією приміщень, виготовленим КП «Бучанське бюро технічної інвентаризації» на будинок № 16, секція № 3 (кв. № № 65-118 ) станом на 11 лютого 2009 року, квартира № 118 площею 105,8 кв. м, житловою - 52 кв. м, розташована на 10-му поверсі. Приміщення LХХІ (площею 110,9 кв м.) та приміщення LХХVІІІ (площею 58,6 кв. м) розташовані на технічному поверсі житлового будинку.

Бучанська міська рада та її виконавчий комітет рішень щодо переобладнання або зміни функціонального призначення приміщень 11-го поверху у багатоквартирному житловому будинку на АДРЕСА_1 не приймали.

За висновком експерта Українського незалежного інституту судових експертиз ОСОБА_5 від 16 вересня 2022 року № 231/02-2022 приміщення квартири АДРЕСА_4 , які позначені в технічному паспорті від 29 серпня 2019 року, складеному ПП «ГЕО», на плані 11-го поверху під номерами 7 (частково, орієнтовною площею 4,12 кв. м), 8 (площею 16,0 кв. м), 9 (площею 17,7 кв. м), 10 (площею 18,4 кв. м), сформовані за рахунок приміщень технічного поверху житлового будинку № 16 , що позначені в технічному паспорті від 11 лютого 2009 року, складеному КП «Бучанське бюро технічної інвентаризації», під номерами LХХVІІІ (площею 58,6 кв. м) та LХХІ (площею 110,9 кв. м) відповідно. Приміщення квартири № 118 загальною площею 72 кв. м, а саме: № 7 (площею 19,9 кв. м), № 8 (площею 16,0 кв. м), № 9 (площею 17,7 кв. м) та № 10 (площею 18,4 кв. м) за даними технічного паспорта від 29 серпня 2019 року, складеного ПП «ГЕО», самовільно приєднані до квартири.

Допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції судовий експерт ОСОБА_5 підтримав наданий ним висновок від 16 вересня 2022 року № 231/02-2022 та зазначив, що 15 лютого 2022 року він провів візуальне обстеження приміщень технічного поверху секції № 3 житлового будинку № 16 у присутності представника замовника - голови ОСББ «Наш комфорт 16». Експерт зазначив, що висота приміщень квартири № 118 , які позначені в технічному паспорті від 29 серпня 2019 року, складеному ПП «ГЕО» на плані 11-го поверху під номерами 7 (орієнтованою площею 4,1 кв. м), 8 (площею 16,0 кв. м), 9 (площею 17,7 кв. м), 10 (площею 18,4 кв. м) та є сформованими за рахунок об`єму приміщень технічного поверху, не відповідає вимогам пункту 5.6 ДБВ В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення».

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

У частинах першій та другій статті 400 ЦПК України визначено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, З частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

У частині другій статті 382 ЦК України передбачено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та статтею 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти й машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

За частинами першою-другою статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. Таким чином, на допоміжні приміщення багатоквартирного будинку поширюється правовий режим як спільної сумісної, так і спільної часткової власності, який передбачає особливий порядок здійснення правомочностей власника щодо володіння, користування і розпорядження.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою співвласників (частина друга статті 369 ЦК України).

У статті 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Право власності особи може бути захищено лише у випадку його існування та у разі його порушення, оспорювання чи невизнання.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб у спосіб, який власник вважає прийнятним та ефективним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, повно і всебічно дослідивши наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, правильно виснував про задоволення позовних вимог та відновлення порушених прав співвласників ОСББ у спосіб, який їх право було порушено, оскільки позивач довів самовільне приєднання частини технічного поверху відповідачами та збільшення загальної площі квартири без дозвільних документів, згоди співвласників багатоквартирного будинку і балансоутримувача внаслідок самочинного перепланування квартири шляхом приєднання до неї частини технічного поверху багатоквартирного будинку.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_6 про те, що суди дійшли помилкового висновку, що спірні приміщення є допоміжними та належать на праві спільної сумісної власності усім співвласникам багатоквартирного будинку, колегія суддів не бере до уваги, оскільки такі доводи в цій частині зводяться до переоцінки доказів, що є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій, а правовідносини та встановлені фактичні обставини у постановах Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційній скарзі, не є подібними.

Тому посилання на висновки, викладені у постановах Верховного Суду

від 18 липня 2018 року у справі № 916/2069/17, від 22 листопада 2018 року

у справі № 904/1040/18, від 15 травня 2019 року у справі № 906/1169/17, від 06 серпня 2019 року у справі № 914/8436/17, від 30червня 2022 року

№ 922/1406/21, від 25 квітня 2024 року № 761 /12971/22, є нерелевантним.

Згідно з абзацом 10 частини першої статті 16 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (в редакції станом на дату звернення з цим позовом до суду) об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання захищати права, представляти інтереси співвласників у судах, органах державної влади і органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності.

У постанові Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 910/11948/18 вказано, що ОСББ, яке є об`єднанням громадян, мета створення та діяльність якого прямо та безпосередньо пов`язана із забезпеченням і захистом прав співвласників будинку, є належним виразником інтересів більшості членів цього об`єднання. Водночас інтереси об`єднання як юридичної особи не завжди збігаються з інтересами кожного члена об`єднання. З урахуванням мети створення ОСББ має пряме та безпосереднє право розглядати усі питання, що стосуються будинку,

а отже, може мати власну, окрему від інтересів кожного окремого члена об`єднання, матеріально-правову зацікавленість у спорах, що стосуються будинку.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07 травня 2025 року у справі № 638/10158/20 (провадження № 61-17287св24).

Відповідно до пункту 3.36 Статуту ОСББ голова правління ОСББ має право підписувати та подавати позови до судів усіх інстанцій в інтересах та від імені об`єднання, представляти інтереси об`єднання у судах всіх інстанцій.

Наявність матеріально-правової зацікавленості у ОСББ у правовідносинах, що виникають щодо будинку чи його складових, утримання, експлуатації та інших подібних питань є передумовою визнання за ОСББ самостійної процесуальної правосуб`єктності, а отже, і права на звернення до суду із самостійним позовом. Окрім того, реальний захист прав співвласників будинку (членів ОСББ) у певних випадках потребує звернення до суду.

З огляду на викладене не заслуговують на увагу доводи касаційних скарг

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відсутність порушеного права ОСББ, оскільки позивач звернувся з позовом до суду на захист прав та законних інтересів співвласників будинку. Таке право надано ОСББ згідно з приписами статті 16 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», Конституцією України та Статутом ОСББ, а також узгоджується з позицією, викладеною у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Горраіз Лізаррага та інші проти Іспанії» від 10 листопада 2014 року, заява № 62543/00.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 815/219/17 (провадження № К/9901/3315/18), від 07 травня 2025 року у справі № 638/10158/20 (провадження № 61-17287св24), від 11 березня 2025 року у справі № 904/1986/22.

Щодо доводів касаційної скарги ОСОБА_3 про те, що суд першої інстанції закрив підготовче судове засідання та перейшов до розгляду справи по суті

до завершення встановлених судом процесуальних строків на подання відзиву на позовну заяву та ухвалою судового засідання повернув відзив на позовну заяву у зв`язку з пропуском строку, що призвело до позбавлення відповідача ОСОБА_2 права на доступ до правосуддя, колегія суддів зазначає таке.

29 листопада 2021 року позивач звернувся з позовом до суду.

03 лютого 2022 року Ірпінський міський суд Київської області ухвалою відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, направив відповідачам копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів та запропоновано подати в порядку статті 178 ЦПК України відзив з посиланням на докази, якими він обґрунтовується, не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_2 повідомлялася належним чином про дату, час та місце підготовчого засідання, призначеного

на 29 червня 2023 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа до особистого електронного кабінету відповідача (т. 2, а. с. 51).

За період перебування справи на стадії підготовчого провадження (протягом одного року 4 місяців) ОСОБА_2 мала змогу самостійно або через свого представника ознайомитися з матеріалами справи та скористатися правом на подання відзиву на позовну заяву у визначені процесуальним законом строки та не могла не знати про розгляд справи, враховуючи ту обставину, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 через своїх представників брали активну участь у розгляді справи.

29 червня 2023 року Ірпінський міський суд Київської області ухвалою закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду на 12 вересня 2023 року на 14 год.

Водночас представник ОСОБА_2 адвокат Лісовський С. В. ознайомився

з матеріалами справи лише 14 лютого 2024 року та подав відзив на позовну заяву в судовому засіданні суду першої інстанції 07 березня 2024 року, тобто поза межами 15-денного строку, встановленого ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 03 лютого 2022 року, для подання відзиву на позовну заяву.

Щодо доводів касаційної скарги ОСОБА_3 про недопустимість доказів, на підставі яких ухвалені оскаржувані судові рішення, колегія суддів звертає увагу, що недопустимі докази - це докази, які отримані внаслідок порушення закону і, відповідно, тягар доведення недопустимості доказу лежить на особі, яка наполягає на тому, що суд використав недопустимий доказ (постанови Верховного Суду

від 02 березня 2021 року у справі № 922/2319/20, від 16 лютого 2021 року у справі

№ 913/502/19, від 16 березня 2021 року у справі № 905/1232/19). Заявник помилково ототожнює правила належності та допустимості доказів, при цьому не враховуючи, що відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок всіх доказів у їх сукупності.

Оскільки у касаційній скарзі ОСОБА_3 вказує на те, що судова будівельно- технічна експертиза у цій справі проведена на підставі недопустимого доказу, а саме технічного паспорта на будинок, та без огляду на місці, колегія суддів зазначає таке.

Проведення судової будівельно-технічної експертизи у цій справі було доручено судовому експерту Свістунову І. О., який має вищу будівельно-технічну, геодезичну та землевпорядну освіту другого рівня за ступенем магістра, експертну кваліфікацію за спеціальностями: 10.6 «Дослідження об`єктів нерухомості, будівельних матеріалів, конструкцій та відповідних документів», 10.10 «Визначення оціночної вартості будівельних об`єктів та споруд» (свідоцтво від 22 березня 2013 року № 1623, видане Міністерством юстиції України, строк дії свідоцтва продовжено відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 14 березня 2022 року № 1138/5 протягом трьох місяців з дня підписання чи скасування воєнного стану в Україні), а також стаж експертної роботи з 2009 року. Експерту був відомий зміст частини п`ятої статті 106 ЦПК України, висновок підготовлено для подання до суду, експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Судовий експерт Свістунов І. С. провів експертизу приміщень згідно із технічним паспортом будинку від 11 лютого 2009 року, складеним КП «Бучанське бюро технічної інвентаризації». У висновку експерта зазначено, що до приміщення квартири № 118 самовільно приєднані приміщення загальною площею 72 кв. м, а саме: № 7 (площею 19,9 кв. м), № 8 (площею 16,0 кв. м), № 9 (площею 17,7 кв. м) та № 10 (площею 18,4 кв. м). Такий висновок експерта ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не спростували, з клопотаннями про призначення додаткової чи повторної експертизи відповідачі до суду не зверталися. За таких обставин колегія суддів не бере до уваги доводи заявника ОСОБА_3 , наведені в його касаційній скарзі, про те, що суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили судове рішення на підставі недопустимих доказів.

Колегія суддів відхиляє доводи ОСОБА_3 про те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, прийнявши заяву представника позивача про уточнення позовних вимог, якою змінено як предмет, так і підстави позову.

У постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 570/5639/16-ц (провадження № 61-19440св21) зроблено висновок, що зміна предмета позову можлива, зокрема, такими способами: 1) заміна одних позовних вимог іншими;

2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду 19 лютого 2025 року у справі № 199/1883/23 (провадження № 61-4938св24).

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову -це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема, у статті 16 ЦК України, а тому зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/обраних способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Необхідність у зміні предмета позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не повною мірою забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів. При цьому збільшити або зменшити розмір позовних вимог можна лише тоді, коли вони виражені у певному цифровому еквіваленті, наприклад, у грошовому розмірі.

Отже, зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки в разі одночасної зміни предмета і підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом. Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Заяву про зміну предмета або підстав позову можна вважати новим позовом у разі, якщо в ній зазначена самостійна матеріально-правова вимога (або вимоги) та одночасно на її обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави), які не були визначені позивачем первісно підставою позову та які сукупно дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами.

Процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, враховуючи її зміст, а також зміст раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17, провадження № 61-9545сво21).

Під час подання вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України

Позивач подав заяву про уточнення позовних вимог (т. 2, а. с. 52-54), яку суд першої інстанції ухвалою прийняв 29 червня 2023 року. Із змісту заяви вбачається, що позивач змінив саме предмет позову, а підстава позову, пов`язана з усуненням перешкод у користуванні спільним майном у зв`язку з захопленням допоміжного приміщення багатоквартирного будинку, залишилася незмінною.

Отже, суд першої інстанції дотримався вимог частини третьої статті 49 ЦПК України, а тому його дії не суперечать наведеному вище висновку Верховного Суду.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_3 про те, що рішення суду першої інстанції ухвалене за участю головуючого судді, яка не мала права розглядати цю справу у зв`язку із заявленим їй відводом, не відповідають матеріалам справи. Дарницький районний суд міста Києва надав належну оцінку заявленим відводам та у встановленому ЦПК України порядку ухвалами від 29 березня 2023 року, від 16 квітня 2024 року, від 18 квітня 2024 року заяви представників відповідачів про відвід судді Лужецької О. Р. залишив без задоволення.

Таким чином, наведені в касаційних скаргах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 доводи про неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права не підтвердилися під час касаційного перегляду справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування рішення судів та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, установив обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин, норми права, які підлягають застосуванню, надав належну правову оцінку тому, що відповідачі самовільно приєднали допоміжні приміщення, які є спільним майном та належать усім співвласникам у багатоквартирному будинку ОСББ, до спірної квартири, повною мірою дослідив наявні у справі докази та з урахуванням загальних принципів цивільного судочинства дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Водночас встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів

є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).

У справі, що переглядається, надано відповідь на всі істотні питання, що виникли під час кваліфікації спірних відносин.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника по суті спору та їх відображення в оскаржуваних рішеннях, питання вмотивованості висновків судів, Верховний Суд керується тим, що у цій справі сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих і правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав для їх скасування.

Враховуючи вимоги статті 400 ЦПК України щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції, у Верховного Суду відсутні підстави для перегляду оскаржених судових рішень. Передбачених частиною третьою статті 400 ЦПК України підстав для виходу за межі доводів та вимог касаційних скарг Верховний Суд не встановив.

Отже, касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду - залишенню без змін.

Щодо клопотання представника ОСББ адвоката Лисенка Б. М. про відшкодування витрат на правову допомогу

23 січня 2025 року до Верховного Суду разом із відзивом на касаційну скаргу надійшла заява представника ОСББ адвоката Лисенка С. М. про стягнення витрат

на оплату професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 46 700,00 грн

у Верховному Суді. До заяви додано: додаткову угоду № 4 до договору про надання правової допомоги від 01 листопада 2023 року № 111; додаткову угоду № 5 до договору про надання правової допомоги від 14 жовтня 2024 року № 111; детальний опис робіт, виконаних адвокатом, та здійснених адвокатом витрат, необхідних для надання правничої допомоги в суді касаційної інстанції у справі № 367/9043/21 тривалістю 22 год 45 хв на загальну суму 46 500,00 грн, та оплати поштових витрат за направлення відзиву на касаційну скаргу у розмірі 200,00 грн.

27 травня 2025 року ОСОБА_3 , в інтересах якого діє Попова С. В., звернувся із запереченнями щодо заявленого розміру судових витрат та просить відмовити у стягненні витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги. Заперечення обґрунтовано тим, що заявлений представником позивача розмір гонорару адвоката не відповідає складності справи, реальному часу витраченому адвокатом на роботу, та є таким, що не відповідає критерію розумності, а також не враховує фінансовий стан відповідачів.

28 травня 2025 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє Маляр С. М., подала заперечення щодо розміру судових витрат, в яких просить відмовити у стягненні судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, оскільки заявлений позивачем розмір таких витрат не відповідає критерію реальності адвокатських витрат та критерію розумності їхнього розміру, є неспівмірним із виконаною роботою у суді касаційної інстанції.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частина восьма статті 141 ЦПК України визначає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі

№ 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відповідно до детального опису робіт (наданих послуг) адвокат Лисенко С. М. надав таку правову допомогу: вивчення касаційних скарг ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , аналіз їх вимог на предмет законності та обґрунтованості (3 год); пошук та аналіз постанов Верховного Суду, на які міститься посилання в касаційних скаргах (3 год); підготовка та складання відзивів на касаційну скаргу ОСОБА_3 (6 год 45 хв) та на касаційну скаргу ОСОБА_2 (6 год); остаточна підготовка відзивів на касаційні скарги, формування додатків, завантаження відзивів у підсистему «Електронний суд» (3 год); направлення відзиву ОСОБА_3 , ОСОБА_1 (0,5 годин); підготовка детального опису робіт, виконаних адвокатом під час підготовки відзиву на касаційні скарги (0,5 год). Всього витрачено часу 22 год 45 хв. Вартість погодинної роботи адвоката як керуючого бюро становить 2 500,00 грн за одну годину роботи. Крім того, квитанції ТОВ «Поштова Служба «Е-пост» підтверджують понесення адвокатом Лисенком С. М. витрат з відправлення відзиву на адресу Пасєки Р. І. та ОСОБА_3 на загальну суму 255,00 грн.

Сторони договору про надання правничої допомоги визначили, що сума гонорару за надання правничої допомоги у цій справі в суді касаційної інстанції, яку сторона має сплатити у зв`язку з розглядом справи, становить 46 500,00 грн (пункт З детального опису робіт). Також сторони погодили витрати з оплати поштових витрат за направлення відзиву на касаційну скаргу у розмірі 200,00 грн (пункт 2 детального опису робіт). Таким чином, сторони визначили загальну суму понесених витрат на надання правової допомоги у розмірі 46 700,00 грн.

Водночас надані представниками відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заперечення на заяву про відшкодування витрат на правову допомогу частково заслуговують на увагу, оскільки витрати такої кількості часу на підготовку заперечень на касаційні скарги не є співмірнимиз реальним витраченим часом та такі доводи заявників, викладені в касаційних скаргах, є ідентичнідоводам, які містилися в апеляційних скаргахзаявників.

Колегія суддів,зважаючи на те, що ОСОБА_1 не зверталася до Верховного Суду з касаційною скаргою, погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням заперечень ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо заявленого розміру судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, фактичного обсягу наданих юридичних послуг, співмірності суми таких витрат зі складністю справи та відповідності суми заявлених витрат критеріям реальності і розумності, вважає, що такі витрати необхідно покласти на ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та стягнути з ОСОБА_7 , ОСОБА_3 на користь ОСББ витрати на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції, у розмірі 15 600,00 грн, тобто по 7 800,00 грн з кожного відповідача, оскільки такі витрати не є неминучими, справедливими, розумними, співмірними зі складністю справи та обсягом наданої правничої допомоги.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Маляр Станіслав Анатолійович, та касаційну скаргу ОСОБА_3 ,

в інтересах якої діє адвокат Попова Світлана Вячеславівна, залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Наш комфорт 16» судові витрати з надання професійної правничої допомоги у розмірі 7 800,00(сім тисяч вісімсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Наш комфорт 16» судові витрати з надання професійної правничої допомоги у розмірі 7 800,00(сім тисяч вісімсот) гривень.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. В. Сердюк

Судді Є. В. Петров

В. В. Пророк

О. М. Ситнік

І. М. Фаловська