Справа № 646/2182/25
Провадження № 2/646/2145/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2025 року м.Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді Чорної Б.М.,

за участі секретаря судових засідань : Машко П.М.,

представника відповідача : ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Основ`янського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася з позовом до суду про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.06.2024 року і до повноліття дитини.

В обґрунтування позову вказує, що ОСОБА_2 перебувала у шлюбі з відповідачем, в якому народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб розірвано 30 березня 2023 року. Після розірвання шлюбу вона домовилась з відповідачем, що останній буде допомагати фінансово дитині у твердій грошовій сумі на його розсуд, але пізніше відповідач зовсім припинив допомагати дитині, вказавши що вона використовує дані гроші не за призначенням. Зазначила, що ОСОБА_3 має офіційну роботу, є військовослужбовцем, проте ухиляється від свого обов`язку на утримання спільної дитини з червня 2024 року та взагалі не приймає участь в її матеріальному забезпеченні. Позивачка самостійно виховує та утримує спільну з відповідачем дитину, тому вимушена звернутись до суду із позовною заявою про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від головуючим суддею у даній судовій справі визначено суддю Чорну Б.М.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 17 березня 2025 року вказану позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 31 березня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, відмовлено в клопотанні про витребування доказів.

21.04.2025 року від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив поновити строк на подання відзиву, що було пропущено через об`єктивні обставини, оскільки останній є військовослужбовцем, що ускладнює комунікацію. Вказав, що розуміє свій обов`язок щодо утримання та виховання дитини, а тому в добровільному порядку на постійній основі здійснював перерахування грошових коштів на рахунок позивача, в інтересах спільної дитини, про що було надано суду відповідні квитанції. Зазначив, що відповідно до ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Проте позивач вводить в оману суд та притирічь сама собі, оскільки зазначає в позові що між ними все ж таки була досягнута згода щодо слати аліментів, і при цьому стверджує, що вони не досягли згоди щодо розміру аліментів, крім того позивачем було заблоковано ОСОБА_3 в усіх соціальних мережах та месенджерах, і позивачка не дає не дає можливості спілкуватися з дитиною. Щодо заявленого розміру аліментів, то вказав, що він не відмовляється від обов`язку здійснювати утримання своєї дитини, однак просив врахувати, що нерухоме майно, яке зазначено позивачем, а саме квартира АДРЕСА_1 , знаходиться на території, де ведуться активні бойові дії, більше того, 01.04.2025 року будинок потрапив під ворожий обстріл країною-агресором рф, про що внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.2 ст.483 КК України. Так, дійсно наразі є офіційно працевлаштованим, є військовослужбовцем, однак через стан здоров`я визнаний обмежено придатним до військової служби, та встановлено наявність численних захворювань, які пов`язані з проходженням військової служби, через що змушений постійно лікуватися та самостійно забезпечувати себе медикаментами. Також зазначив, що на теперішній час отримує щомісячний дохід 23 000,00 грн., із вирахування податків фактично на особисті витрати залишається близько 19 000,00 грн., тому просив визначити розмір аліментів 1/10 від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дати подання позовної заяви.

ОСОБА_2 25.04.2025 року надіслала до суду відповідь на відзив, в якому вона вказала, що відзив подано з порушенням строків, відповідач посилаючись на відрядження та на свій статус військовослужбовця не надає цьому доказів. Крім того зазначила, що з 01.06.2024 року відповідач відмовився від свого обов`язку утримувати дитину, з приводу спілкування, то вказала, що син сам відмовився від спільного проведення часу, оскільки ОСОБА_3 часто перебував в нетверезому стані. Щодо посилання відповідача на наявності в нього хвороб, які потребують лікування, вказала, що чинне законодавство гарантує військовослужбовцям безоплатне забезпечення ліками.

29.04.2025 на адресу суду надійшли заперечення на вдповідь на відзив, в яких представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Бондаренко Т.С. наголосила що позивачка не надала суду доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням ОСОБА_3 від їх сплати; народження іншої дитини у позивачки не пов`язано з стягненням з відповідача аліментів на утримання їхнього спільного сина; позивачкою не надано доказів, що дитина потребує лікування, не надано рекомендацій від лікарів або докази того, що дитина відвідує спортивні гуртки.

Від позивачки до суду надійшла заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Бондаренко Т.С. просила відмовити у задоволенні позову та визначити розмір аліментів 1/10 від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дати подання позовної заяви до досягнення повноліття.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, надані в ході розгляду справи, дослідивши надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уклали шлюб 17 травня 2019 року, про що виконавчим комітетом Куп`янськ-Вузловської селищної ради міста Куп`янська Харківської області було зроблено актовий запис № 14.

Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.02.2023 року шлюб розірвано.

Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 та не оспорювався сторонами в судовому засіданні.

Тобто, між сторонами виникли правовідносини щодо обов`язку матері, батька утримувати дитину та його виконання.

Згоди щодо добровільної сплати аліментів між сторонами досягнуто не було.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За приписами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Проживання батьків окремо від дитини не впливає па обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

ОСОБА_3 є військовослужбовцем ЗСУ, відповідно до довідки ВКЛ від 03.05.2023 року № 3735 визнано обмежено придатним, також долучено виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного хворого).

Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та приписи ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України зобов`язують суд при вирішенні будь - яких питань щодо дітей виходити із якнайкращого забезпечення їх інтересів.

Згідно ч. 5 ст. 183 СК України, п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку, а статтями 11, 12 вказаного Закону передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Якщо платник аліментів не має доходу взагалі, розмір аліментів обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника для даної місцевості.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет на 2025 рік" передбачено, що з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень.

Як вбачається з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Розмір аліментів повинен забезпечувати дитині достатній рівень життя, зокрема забезпечення її гармонійного фізичного, духовного та культурного розвитку. При цьому, утримання аліментів з одного з батьків не повинно призводити до збагачення того, хто їх отримує.

Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

При визначенні розміру аліментів, суд враховує, що відповідач не має на утриманні інших неповнолітніх дітей, працює та має стабільний заробіток, також враховує безумовно стан здоров`я ОСОБА_3 , який має хронічні супутні захворювання, пов`язані з проходженням військової служби, відсутність інвалідності, яка б мала свідчити про наявність важкої хвороби, яка потребує постійного лікування, реабілітації та вказує на зниження працездатності, а також належний рівень доходів, відповідно до відповіді №1520249 від 26.06.2025 р. з Державного реєстру фізичних осіб платників податків.

При цьому, суд враховує, що відповідно до статті 25 Закону України «Про оплату праці» при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти відсотків, а у випадках, передбачених законодавством, - п`ятдесяти відсотків заробітної плати, що належить до виплати працівникам. Обмеження, встановлені частиною другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні покарання у вигляді виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей.

За таких обставин, суд погоджується зі способом визначення аліментів у розмірі частини з усіх видів заробітків (доходу) але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, обраним позивачем, що буде достатнім для гармонійного фізичного, духовного та культурного розвитку дитини та відповідатиме принципам розумності та справедливості.

Щодо вимоги позивачки стягувати аліменти з 01.06.2024 року, суд зазначає, що за вимогами ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Позивачкою не надано доказів, що ОСОБА_3 ухилявся від сплати аліментів, навпаки долучені скрін-шоти платіжних інстркцій у розмірі 6000,00грн., 5000,00 грн. та інших сум свідчать про бажання ОСОБА_3 , навіть при відсутності судового рішення про стягнення аліментів, брати участь в вихованні сина та фінансово утримувати неповнолітнього сина. Жодних доказів того, що позивач вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, - до суду не надано.

Також, суд зауважує, що відповідно до вимог статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Частиною 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відсутність позиції відповідача по суті позову не є підставою для задоволення позовних вимог, якщо вони не обґрунтовані та доказово не підтверджені.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Проніна проти України, № 63566/00, пр. 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 р.).

Відповідно до ч. 3 ст. 119 ЦПКУ позовна заява повинна бути підписана особою, яка її подає, із зазначенням дати її подання.

Необхідність даного реквізиту пояснюється тим, що розгляд анонімних позовних заяв не допускається. Зазначення ж часу подання свідчить про пред`явлення позову в межах строків позовної давності і забезпечує його своєчасний розгляд. Разом з тим, днем подання заяви до суду є не дата, вказана у позовній заяві, а день її реєстрації в канцелярії суду або день відправлення заяви на адресу суду поштою.

Позовна заява позивачем ОСОБА_2 була направлена до Червонозаводського районного суду м. Харкова 08 березня 2025 року засобами поштового зв`язку (Укрпошта), що підтверджується конвертом поштового відправлення №02222 006360 3, який було прийнято до відправлення ВПЗ 02220 08 березня 2025 року та вручено у ВПЗ 61501 за довіреністю 13 березня 2025 року, та у подальшому зареєстровано канцелярією Червонозаводського районного суду м. Харкова 14 березня 2025 року (вх. №11110).

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих доказів, а також їх достатність і взаємний зв`язок, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання їх спільної дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх видів заробітку ( доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 08 березня 2025 року до дня досягнення дитиною повноліття.

Позивачка звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу по сплаті аліментів, відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп.

Згідно з ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню - у межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 10, 11, 76-80, 133, 141, 258, 259, 263-265, 274, 430 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08 березня 2025 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп.

Рішення у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП : НОМЕР_3 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 ;

Представник відповідача: адвокат Бондаренко Тетяна Сергіївна, Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 4325.

Суддя Б.М.Чорна