КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/8969/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року м. Київ

Справа № 369/542/22

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Мех В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 лютого 2024 року, ухвалене у складі судді Янченка А.В.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» до ОСОБА_1 , третя особа - Дочірнє підприємство «Дніпровський круг» про визнання нерухомого майна предметом іпотеки,

встановив:

У січні 2022 року позивач ТОВ «Українська боргова компанія» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про визнання нерухомого майна предметом іпотеки. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.12.2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Комерційний банк «Арма» та Дочірнім підприємством «Дніпровський круг» було укладено кредитний договір № 14/01/980-KL/190.

21.11.2008 року між ТОВ КБ «Арма» та ДП «Дніпровський круг» було укладено іпотечний договір, посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кара В.В., зареєстрований в реєстрі за номером 1978.

За умовами іпотечного договору ДП «Дніпровський круг» в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором передало первісному іпотекодержателю майнові права на п`ятдесят три житлові та нежитлові приміщення, розташовані у багатоквартирному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 . До складу нежитлових приміщень входило приміщення з будівельним номером 18а, площею 41,2 кв.м. Позивач вказує, що вказані номери є умовними та можуть бути замінені відповідно до технічної документації, виготовленої після остаточного завершення будівництва.

Позивач наголошує на тому, що ДП «Дніпровський круг» на підтвердження відсутності майнових прав інших осіб на нежитлові приміщення, які були предметом іпотеки, надало довідку, за змістом якої станом на 30.10.2008 року приміщення з будівельним номером 18а, площею 41,2 кв.м. було вільне.

Після укладення договору іпотеки на нежитлове приміщення з будівельним номером 18а було внесено запис про іпотеку до Державного реєстру іпотек.

Позивач вважає, що після таких дій ДП «Дніпровський круг» не мало права на укладення будь-яких договорів щодо майнових прав на нерухоме майно без узгодження з іпотекодержателем.

В подальшому іпотекодержателя за вищевказаним іпотечним договором було змінено з ТОВ «КБ «Арма» на ТОВ «УБК» на підставі договору про відступлення прав вимоги.

08.08.2013 року між ТОВ «КБ «Арма» та ТОВ «УБК» було укладено біржову угоду договору купівлі-продажу № 3-167, за умовами якої до ТОВ «Українська боргова компанія» перейшли майнові права за вказаним кредитним договором.

06.09.2013 року у зв`язку з укладенням біржової угоди між ТОВ «КБ «Арма» та ТОВ «УБК» було укладено договір відступлення права за іпотечним договором.

В процесі встановлення інформації щодо закінчення будівництва предмета іпотеки ТОВ «УБК» було отримано відповідь Боярської міської ради від 30.05.2019 року, за змістом якої Товариству стало відомо, що рішенням Виконавчого комітету Боярської міської ради Київської області від 14.06.2018 року № 37/14 багатоквартирному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 (будівельна адреса №2) було присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1 , згідно сертифікату серії КС № 39 від 05.06.2018 року, яким Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта.

У зв`язку з невиконанням ДП «Дніпровський круг» зобов`язань за кредитним договором, ТОВ «УБК» прийняло рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку», а саме на нежитлове приміщення з будівельним номером АДРЕСА_1 .

При перевірці вищевказаних приміщень у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ТОВ «УБК» встановило, що вищевказана група приміщень була об`єднана в одне нежитлове приміщення та змінено його нумерацію на приміщення № НОМЕР_1 , загальною площею 40,5 кв.м., яке належить на праві власності відповідачу ОСОБА_1 .

Договір майнових прав на нежитлове приміщення з відповідачем ОСОБА_1 був укладений 23.01.2009 року, тоді як іпотечний договір та відповідні обтяження було укладено 21.11.2008 року. Тобто, ДП «Дніпровський Круг» після закінчення будівництва будинку, в якому знаходяться надані в іпотеку приміщення, у порушення вимог іпотечного договору не повідомив ТОВ «УБК», як нового іпотекодержателя, про завершення будівництва, натомість відчужив іпотечні приміщення на користь відповідача ОСОБА_1 , шляхом укладення договору купівлі-продажу майнових прав від 23.01.2009 року та видачі відповідних дозвільних документів після завершення будівництва.

На підставі вищенаведеного позивач просив суд визнати за ТОВ «УБК» право іпотеки на нежитлове приміщення №32, загальною площею 40,5 кв м., за адресою: АДРЕСА_1 , що було передано в іпотеку на підставі іпотечного договору від 21.11.2008 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кара В.В. та внесений в реєстр за №1978, належне ОСОБА_1 на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення, серія та номер 23/01/09/Б-О, виданий 23.01.2009, видавник: ДП «Дніпровський круг».

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 лютого 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивач ТОВ «Українська боргова компанія» звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що суд першої інстанції розглянув справу з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Наголошує, що судом першої інстанції не досліджено, що дочірнє підприємство «Дніпровський круг», укладаючи іпотечний договір, надало нотаріусу усі необхідні документи, у тому числі, що підтверджують його право на набуття у власність у майбутньому спірного приміщення, мав при цьому повний обсяг цивільної дієздатності, вільне волевиявлення, представник ознайомився зі змістом правочину, власноруч підписав іпотечний договір.

Вважає, що визнання недійсним договору підряду у капітальному будівництві № 2/06 від 18 травня 2007 року, укладеного між ДП «Дніпровський круг» та ВАТ «Будівельна компанія «Дніпроінвестбуд» рішенням Господарського суду міста Києва від 17 грудня 2009 року» не спростовує факту укладення кредитного договору між сторонами, факту отримання кредиту відповідно до умов цього договору та вчинення дій на його виконання.

З зазначеного вбачається, що дочірнє підприємство, виступивши іпотекодавцем майнових прав за іпотечним договором, тим самим надало згоду на передачу в іпотеку майнових прав на незавершену будівництвом житлову та нежитлову нерухомість, яка в майбутньому стане його власністю.

А також, рішенням Виконавчого комітету Боярської міської ради Київської області №37/14 від 14.06.2018 року 16-ти поверховому трьох-секційному житловому будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (будівельна адреса №2) було присвоєно поштову адресу АДРЕСА_1 , згідно сертифікату серії КС №39 від 05.06.2018 року, яким Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київський області засвідчує і відповідність закінченого будівництвом об`єкта виданого замовнику об`єкта ДП «Дніпровський Круг» .

Таким чином, вважає, що після визнання недійсним договору підряду у капітальному будівництві № 2/06 від 18.05.2007 року, в силу ст. 876 ЦК України іпотекодавець (замовник) ДП «Дніпровський Круг» не втратив майнові права на передані в іпотеку приміщення, оскільки йому було видано сертифікат Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київський області, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вважає що, суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням процесуальних вимог, повно та всебічно з`ясував обставини справи.

Посилання на позивача на сертифікат відповідності, як на наявність майнових прав та підставу поширення іпотеки є недоречними, оскільки сертифікат не містить відомостей про прийняття в експлуатацію нежитлових приміщень на 17-му поверсі, адже будинок згідно сертифікату зданий в кількості 16 поверхів, а посилання позивача на висновок ФОП ОСОБА_3 є недостовірними, оскільки в ньому зазначено про відсутність проектної та технічної документації для встановлення порівняльного аналізу.

Звертає увагу на те що, позивач не заперечував, що на момент придбання нежитлового приміщення відповідачем та на момент реєстрації права власності, за відповідачем була відсутня інформація про іпотеку придбаного приміщення №32 та/або його складових частин та інформація про іпотеку нежитлового приміщення №18а, а відтак вважає, що позивачем не доведено, що предмет іпотеки та нежитлове приміщення, належне відповідачу, є одним і тим же об`єктом нерухомості.

Щодо доказів направлення позивачем вимоги від 22.08.2013 року про погашення кредитної заборгованості за кредитним договором третій особі ДП «Дніпровський круг», то ДП «Дніпровський круг» заперечує факт отримання такої вимоги, доданий опис містить інформацію про 1 (один) надісланий аркуш, натомість вимога від 22.08.2013 року, копія якої додана до позовної заяви, викладена на 3-х (трьох) аркушах.

Доводи позивача про те, що після завершення будівництва нежитлове приміщення залишається предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору майнових прав та внесення змін до іпотечного договору щодо предмета іпотеки законом не вимагається, є необґрунтованими, оскільки передбачені ч. 4 ст. 16 Закону України «Про іпотеки» гарантії стосувалися саме незавершеного будівництва, як окремого предмета іпотеки.

В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 12 лютого 2025 року представником позивача Поздняковою В.І. через систему «Електронний суд» надіслано клопотання про відкладення розгляду справи з тих підстав, що адвокат позивача не зможе з`явитися в судове засідання. Однак зазначене клопотання залишене апеляційним судом без задоволення, оскільки будь-яких доказів поважності причин неявки представника позивача до вказаного клопотання не надано, як і не зазначено таких причин у клопотанні.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні вважав доводи апеляційної скарги позивача безпідставними та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції , 22 грудня 2006 року між ТОВ Комерційний банк «Арма» та ДП «Дніпровський круг» укладено кредитний договір, за змістом якого ТОВ КБ «Арма» надало ДП «Дніпровський круг» кредитні кошти з максимальним лімітом заборгованості у сумі 9 000 000 грн в строк до 22.01.2007 року зі сплатою 25% річних за користування кредитним коштами.

Відповідно до пункту 2.2 кредитного договору забезпечення повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування та можливої неустойки (штраф, пеня) є договір застави основних засобів ДП «Дніпровський круг», договір застави цінних паперів (безпроцентні цільові облігації) емітента ДП «Дніпровський круг» та договір резервування об`єкту нерухомості, укладений з ДП «Дніпровський круг».

21.11.2008 року ТОВ КБ «Арма» (іпотекодержатель) та ДП «Дніпровський круг» (іпотекодавець) уклали іпотечний договір. Предметом іпотеки за цим договором стали майнові права на житлові та нежитлові приміщення згідно з переліком, зазначеним у пункті 1.1 Іпотечного договору, які розташовані у 16-поверховому житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , будівництво яких незавершене.

Опис предмета іпотеки міститься в пункті 1.1 Іпотечного договору «предмет іпотеки», яким є майнові права на житлові та нежитлові приміщення згідно з переліком, які розташовані у 16-поверховому житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , будівництво яких незавершене ( перелік номерів однокімнатних, двокімнатних, трикімнатних, чотирикімнатних квартир та нежитлових приміщень, в окремо визначених під`їздах та поверхах).

Згідно з пунктом 1.1 іпотечного договору, майнові права іпотекодавця (ДП «Дніпровський круг») на вищевказані приміщення, будівництво яких не завершено, підтверджується договором № 2/06 підряду у капітальному будівництві, який укладено 18.05.2007 року між іпотекодавцем та ВАТ «БК «Дніпроінвестбуд» (підрядник). Право власності на «об`єкт будівництва», до введення його в експлуатацію, відповідно п. 1.3 договору № 2/06, належить не ДП «Дніпровський круг», а ВАТ «БК «Дніпроінвестбуд» (підряднику).

Будівництво приміщень здійснюється ВАТ «БК «Дніпроінвестбуд» (підрядником) відповідно до Дозволу на виконання будівельних робіт», що виданий ДП «Дніпровський круг» (іпотекодавцю) Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Управління містобудування та архітектури Київської обласної державної адміністрації 25.03.2005 року за № 15/04-03.

Згідно з актом Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 23.11.2007 року, будівництво прийнятого в експлуатацію будинку «ІІ черга житлового комплексу в АДРЕСА_1» здійснювалось згідно Дозволу на виконання будівельних робіт, виданого Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Управління містобудування та архітектури Київської обласної державної адміністрації № 15/04-03 від 25.03.2005 року, а рішенням виконкому Боярської міської ради №31/19 від 04.03.2008 року за заявою про надання юридичної адреси ІІ черга житлового комплексу в АДРЕСА_1, надано цьому багатоквартирному будинку юридичну адресу: АДРЕСА_1.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 17.12.2009 року у справі №17/284 було встановлено відсутність у сторін договору будівельного підряду № 2/06 від 18.05.2007 року, укладеного між ДП «Дніпровський круг» та ВАТ «БК «Дніпроінвестбуд» будь-яких прав щодо користування земельною ділянкою, на якій розташований будівельний майданчик, що стало підставою для визнання недійсним договору підряду між ДП «Дніпровський круг» та ВАТ «Будівельна компанія «Дніпроінвестбуд». Державним актом на право постійного користування землею, виданим Боярською міською радою народних депутатів 29.12.1997 року, передбачено надання відповідного права Боярському управлінню магістральних газопроводів.

Рішенням Боярської міської ради № 32/1075 від 27.07.2017 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення Комунальному підприємству «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області» в оренду терміном на 1 (один) рік земельної ділянки площею 0,5000 га кадастровий номер :01:054:5008 для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку в АДРЕСА_1 , за яким земельна ділянка передається з правом передачі без зміни цільового призначення в суборенду ДП «Дніпровський круг».

На виконання вказаного рішення, 09.08.2017 року КП «БГВУЖКГ» уклало з Боярською міською радою договір оренди вказаної земельної ділянки, а 20.10.2017 року КП «БГВУЖКГ» уклало з ДП «Дніпровський круг» договір суборенди земельної ділянки, строком до 09.08.2018 року, виключно з метою введення багатоквартирного будинку в експлуатацію.

Сертифікат готовності будинку до експлуатації було оформлено 05.06.2018 року на ім`я ДП «Дніпровський круг», адже будинок не вводився в експлуатацію протягом 2009-2017 років, тому оформлення права суборенди земельної ділянки на ДП «Дніпровський круг», на ім`я якого Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Київський області був наданий Дозвіл на виконання будівельних робіт №1132/04-03/08 від 22.12.2008 року, було необхідним етапом для введення будинку в експлуатацію.

Відповідно до п. 4 Акту готовності об`єкта до експлуатації від 24.05.2018 року, яким введено в експлуатацію багатоквартирний будинок, в якому розташовано нежитлове приміщення, що належить відповідачу, будівництво здійснювалось на підставі Дозволу на виконання будівельних робіт, виданого Державною архітектурно-будівельною інспекцією України 22.12.2008 року за № 1132/04-03/08, а на підставі Дозволу на виконання будівельних робіт, що виданий Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Управління містобудування та архітектури Київської обласної державної адміністрації 25.05.2005 року за № 15/04-03 будувався інший багатоповерховий житловий будинок, а саме будинок по АДРЕСА_1 .

За змістом Біржової угоди договору купівлі-продажу від 08 серпня 2013 року № 3-167 ТОВ КБ «Арма» передало у власність ТОВ «Українська боргова компанія» майнові права за кредитними договорами, укладеними між ТОВ «КБ «Арма» та 60 фізичними особами і 45 юридичними особами, серед яких і кредитний договір № 14/01/980-KL/190.

22 серпня 2013 року ТОВ «Українська боргова компанія» надіслала до ДП «Дніпровський круг» вимогу про погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № 14/01/980-KL/190.

06 вересня 2013 року між ТОВ КБ «Арма» та ТОВ «Українська боргова компанія» укладено договір відступлення права вимоги за договором іпотеки від 21 листопада 2008 року, укладеним між ТОВ КБ «Арма» та ДП «Дніпровський круг», за змістом якого до ТОВ «Українська боргова компанія» перейшло право іпотекодержателя майнових прав на житлові та нежитлові приміщення, перелічені в пункті 1.1 іпотечного договору.

Згідно з копією договору на купівлю майнових прав № 23/01/09-Б-О від 23.01.2009 року, укладеного між ДП «Дніпровський круг» та ОСОБА_1 , відповідач купила майнові права на спірне нежитлове приміщення № 32, а відповідно до додаткової угоди від 02.04.2020 року до договору № 23/01/09-Б-О від 16.12.2008 року сторони остаточно уточнили площу нежитлового приміщення (40,5 кв.м.), а також його складові частини та їх площу: приміщення СDLІ (7,5 кв.м.), СDLІI (17,1 кв.м.), СDLІIІ (11,4 кв.м.), СDLІV (4,5 кв.м.).

Саме така площа (40,5 кв.м.) спірного нежитлового приміщення та його складових СDLІ (7,5 кв.м.), СDLІI (17,1 кв.м.), СDLІIІ (11,4 кв.м.), СDLІV (4,5 кв.м.), внесена в Державний реєстр речових прав, згідно наданої позивачем Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав від 02.09.2021 року, натомість позивач посилається на наявність в Іпотечному договорі нежитлового приміщення №18а, площею 41,2 кв.м.

Згідно наданої позивачем Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав від 15.12.2021 року (а.с. 55-56), на підставі Іпотечного договору та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 5664527 від 06.09.2013 року було внесено запис про іпотеку № 2403405 групи житлових приміщень, №№ квартир (будівельний) 407а , 408а, 409а, 410а, 330а, 365а, 294а, 398а,- 237а, 381а, 387а, 224а, 262а, 272а, 277а, 282а, 287а, 292а, 297а, 302а, 307а, 317а,- 233а, 234а, 235а, 236а, 312а, 10а, 11а, 12а, 13а, 14а, 15а, 16а, 17а, 18а, 19а, 11а, 12а, 1а, 2а, 3а, 4а, 5а, 6а, 7а, 8а, 9а, зокрема і щодо саме житлового приміщення (квартири) №18а (без зазначення площі та інших характеристик). Запис про внесення в реєстр інформації про іпотеку нежитлового приміщення №18а відсутній.

Згідно з Актом готовності об`єкта до експлуатації від 24.05.2018 року (будинок АДРЕСА_1 ), підставою для складання акта є Проектна документація на будівництво, розроблена генеральним проектувальником ФОП ОСОБА_3 .

В проектній документації ФОП ОСОБА_3 , дані про яку внесено в акт готовності об`єкта до експлуатації від 24.05.2018, відсутня нумерація приміщень з позначкою літери «а». Так само в технічному паспорті виготовленому 25.12.2009 відсутня нумерація приміщень з позначкою літери «а».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що сторони Іпотечного договору під предметом договору мали на увазі майнові права на об`єкт незавершеного будівництва, які були віднесені до предмета іпотеки Законом України від 25.12.2008 року «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», що набрав чинності 14.01.2009 року, якими були внесені зміни до Закону України «Про іпотеку», тобто пізніше, ніж був укладений Іпотечний договір. Закон України «Про іпотеку» не встановлює правового механізму безумовної трансформації таких майнових прав після завершення будівництва у право власності на новостворений об`єкт нерухомого майна.

Висновок ФОП Зотова Т.М. щодо відповідності поштових та проектних адрес від 19.09.2019 року, неможливо підтвердити належними доказами у зв`язку з відсутністю у ФОП ОСОБА_3 проектної та технічної документації (оригінали чи завірені копії) щодо 16-ти поверхового багатоквартирного житлового будинку, якому присвоєна адреса: АДРЕСА_1 , а також невідповідності цього висновку наданих представником позивача копій проектної та технічної документації на вищевказаний багатоквартирний будинок.

Відтак, висновок ФОП ОСОБА_3 щодо відповідності поштових та проектних адрес від 19.09.2019 року суд вважав неналежним та недостовірним доказом.

Також суд не прийняв до уваги представлену позивачем довідку, яка не містить вихідного номера та дати її складання, про вільні житлові та нежитлові приміщення, так як з одного боку ДП «Дніпровський круг» до канцелярії суду подано заяву, в якій повідомляється, що у ДП «Дніпровський круг» відсутня інформація про видачу довідки без номера зі змістом «Довідка про вільні житлові та нежитлові приміщення станом на 30.10.2008 року в житловому комплексі по АДРЕСА_1 », з другого, зміст довідки не відповідає наявній проектній та технічній нумерації на багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 . Зміст довідки повністю дублює опис предмета іпотеки за Іпотечним договором, однак як зазначалось, цей опис ідентифікує приміщення, вказане в ньому, як нежитлове приміщення, належне відповідачу.

Вищевказані обставини підтверджують невідповідність предмета іпотеки нежитловому приміщенню, яке належить відповідачу, а також факт відсутності в Іпотечному договорі належного опису предмета іпотеки, достатнього для його ідентифікації.

Позаяк передані в іпотеку майнові права за Іпотечним договором та новостворений об`єкт нерухомого майна не є тотожними об`єктами цивільних прав - їх правова ідентичність позивачем не доведена та не вбачається зі змісту спірних правовідносин.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, позивач та відповідач вказували на безпосередню взаємозалежність даної справи, а також справи № 2-5253/10, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06.08.2010 року у справі № 2-5253/10 посилався відповідач у своєму відзиві.

Постановою Київського апеляційного суду від 28.02.2023 року у справі №2-5253/10, якою апеляційну скаргу ТОВ «УБК» задоволено частково, рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 06.08.2010 року скасовано, провадження у справі закрито, роз`яснено ДП «Дніпровський круг», що даний спір має розглядатися в порядку господарського судочинства.

За заявою ДП «Дніпровський круг» ухвалою Київського апеляційного суду від 20.04.2023 року справу №2-5253/10 передано до Господарського суду Київської області, до юрисдикції якого віднесено розгляд справи.

Господарським судом Київської області в рішенні від 04.10.2023 року у справі №2-5253/10 встановлено, що іпотека за іпотечним договором фактично не виникла, так як рішенням Господарського суду м. Києва від 17.12.2009 у справі №17/284 за позовом ВАТ «БК «Дніпроінвестбуд» до ДП «Дніпровський круг» визнано недійсним договір №2/06. У відповідній справі суд дійшов висновку, що договір не відповідає законодавству, чинному на момент його укладення, а саме відсутність у сторін договору будь-яких прав щодо користування земельною ділянкою, на якій збудовано об`єкт, що є порушенням ст. 875 ЦК України, ст. 22 Закону України «Про основи містобудування».

Зазначене судове рішення сторони не оскаржували та воно набрало законної сили.

Вирішуючи даний спір, суд також погодився з висновками Господарського суду Київської області, викладеними у рішенні від 04.10.2023 року у справі №2-5253/10 та Господарського суду м. Києва викладеними у рішенні від 17.12.2009 року у справі №17/284 та дійшов висновку, що іпотека не виникла за Іпотечним договором, що є підставою для відмови у позові.

Належне відповідачу нежитлове приміщення, як частина об`єкта незавершеного будівництва, було виділено в натурі, як окреме приміщення №32 та придбано відповідачем на підставі цивільно-правового договору № 23/01/09-Б-О від 23.01.2009 року шляхом повної сплати його вартості в сумі 90640 грн., згідно квитанції від 23.01.2009 року до моменту прийняття позивачем рішення про звернення стягнення.

Очевидно, що іпотекодержатель за Іпотечним договором ТОВ «КБ «Арма», діючи розумно та добросовісно, не мав би жодних перешкод, для того, аби до укладення Іпотечного договору з ДП «Дніпровський круг», навіть без застосування спеціальних знань в галузі будівництва, переконатись в тому, що з огляду на свої об`єктивні характеристики, майно, запропоноване іпотекодавцем, як предмет іпотеки, не містить опис, достатній для встановлення основних характеристик нерухомого майна та прив`язку до проектної, технічної та дозвільної документації на будівництво, або для з`ясування змісту (виду) майнового права щодо такого майна. Разом із тим, маючи у своєму розпорядженні необхідну інформацію про склад майна, запропонованого іпотекодавцем як предмет іпотеки та, незважаючи на об`єктивні характеристики, погодившись прийняти його в якості забезпечення за кредитним договором, іпотекодержатель мав зважати на ризики подальшої долі такого майна.

Так само і позивач, укладаючи 08.08.2013 року біржову угоду договору купівлі-продажу № 3-167, за умовами якої до ТОВ «УБК» перейшли майнові права за вказаним вище кредитним договором, а також 06.09.2013 року у зв`язку з укладенням біржової угоди між ТОВ «КБ «Арма» та ТОВ «УБК» уклавши договір відступлення права за іпотечним договором, мав зважати на вищевказані ризики та діяти з розумною обачністю.

Сукупність встановлених судом обставин свідчить, що поведінку іпотекодержателя ТОВ «КБ «Арма» та позивача при укладенні Іпотечного договору та відповідно договору відступлення права за Іпотечним договором не можна визнати розумною та добросовісною, як власне і дії іншої сторони цього Іпотечного договору.

Таким чином, відмовляючи у позові, суд першої інстанції вважав, що позивач не довів належними, допустимим та достовірними доказами порушення своїх прав, не спростував доводи відповідача про невідповідність предмета іпотеки нежитловому приміщенню, яке належить відповідачу, а також факт відсутності в Іпотечному договорі належного опису предмета іпотеки, достатнього для його ідентифікації.

Разом з тим, висновки суду першої інстанції зроблені з порушенням норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Окремим видом застави є іпотека - застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України).

Іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (стаття 1 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно зі статтею 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності (право господарського відання, спеціальне майнове право) на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки.

У статтях 1 та 2 ЦПК України зазначено про призначення ЦПК України і визначені завдання та основні засади цивільного судочинства.

ЦПК України визначає юрисдикцію і повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Аналогічно статті 1 та 2 ГПК України визначають призначення ГПК України та завдання і основні засади господарського судочинства.

ГПК України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частина перша статті 19 ЦПК України встановлює, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду у постановах: від 01 березня 2018 року у справі № 461/12052/15 , від 23 січня 2019 року у справі № 210/2104/16, критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, по-друге, спеціальний суб`єктний склад спору, у якому однією із сторін є, як правило, фізична особа.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12916/15 зазначено, що з 15 грудня 2017 року - дати набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», - спір щодо правочину, укладеного на забезпечення виконання основного зобов`язання, належить до юрисдикції господарського суду, якщо таке основне зобов`язання є господарським і спір щодо нього підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Відповідну судову практику Великої Палати Верховного Суду застосовано Верховним Судом у постановах: від 29 листопада 2023 року у справі № 372/4145/19, від 07 лютого 2024 року у справі № 953/4958/20 , від 27 березня 2024 року у справі № 607/1125/22.

У постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 201/5876/22 Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначила, що справи щодо правочину, у тому числі оскарження реєстраційних дій щодо такого правочину, укладеного на забезпечення виконання основного зобов`язання між юридичними особами, належить до юрисдикції господарського суду, оскільки такий правочин є похідним від кредитних правовідносин господарюючих суб`єктів.

Як вбачається з постанови Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі № 369/1759/22, у вказаній справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» також зверталось до фізичної особи Особа-1 з вимогами про визнання нерухомого майна предметом іпотеки, позивач просив суд визнати за ним право іпотеки на нежиле приміщення № Номер-1 загальною площею 94,7 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , яке було передано в іпотеку на підставі іпотечного договору від 21 листопада 2008 року, укладеного між ТОВ КБ «Арма», правонаступником якого є позивач, та ДП «Дніпровський круг», право власності на яке на теперішній час належить Особі-1.

Скасовуючи рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 червня 2023 року і постанову Київського апеляційного суду від 16 січня 2024 року у справі № 369/1759/22, та закриваючи провадження у вказаній справі, Верховний Суд виходив з того, що спір стосується договору іпотеки, укладеного на забезпечення виконання умов кредитного договору, сторонами якого є юридичні особи ТОВ «КБ «Арма» та ДП «Дніпровський круг», тобто стосується правовідносин, які є похідними від кредитних правовідносин господарюючих суб`єктів.

Також у даній справі, що переглядається апеляційним судом, встановлено, що як кредитний договір № 14/01/980/KL/190, так і іпотечний договір від 21 листопада 2008 року були укладені між ТОВ Комерційний Банк «Арма» та Дочірнім підприємством «Дніпровський круг». Даний спір стосується договору іпотеки, укладеного на забезпечення виконання умов кредитного договору, сторонами якого є юридичні особи ТОВ «КБ «Арма» та ДП «Дніпровський круг», тобто стосується правовідносин, які є похідними від кредитних правовідносин господарюючих суб`єктів.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Положеннями ч. 1 та 2 ст. 377 ЦПК України встановлено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 377 ЦПК України у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

Тлумачення вказаної норми свідчить, що: суд апеляційної інстанції перевіряє дотримання загальними судом правил юрисдикції незалежно від наявності відповідних доводів у апеляційній скарзі; при встановленні порушення правил юрисдикції загального суду, суд апеляційної інстанції закриває провадження у справі повністю або у відповідній частині позовних вимог. При цьому розгляд позовних вимог у порядку цивільного судочинства по суті є неможливим.

Враховуючи, що суд першої інстанції розглянув справу з порушенням правил юрисдикції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду із закриттям провадження у справі відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про закриття провадження у справі, то відповідно до частини першої статті 256 ЦПК України роз`яснює позивачеві його право протягом десяти днів із дня отримання цієї постанови звернутися до апеляційного суду із заявою про направлення справи до відповідного суду господарської юрисдикції.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 377, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» - задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 лютого 2024 року - скасувати.

Провадження у справі № 369/542/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» до ОСОБА_1 , третя особа - Дочірнє підприємство «Дніпровський круг» про визнання нерухомого майна предметом іпотеки - закрити.

Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія», що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду, і протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення позивач може звернутися до Київського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 27 червня 2025 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.