Справа №377/443/25
Провадження №2/377/333/25
27 червня 2025 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої судді Теремецької Н.Ф., за участю секретаря судового засідання Федорчук Г.В., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-
15 травня 2025 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на статті 104-105, 110, 112 СК України, просить розірвати шлюб між нею, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , зареєстрований 18 вересня 1993 року у м. Славутичі міським відділом ЗАГС Київської області, актовий запис № 137.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 18 вересня 1993 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений шлюб, зареєстрований 18.09.1993 у м. Славутич міським відділом ЗАГС Київської області, актовий запис № 137. Під час шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є повнолітнім. З 2023 року сімейне життя між позивачем та відповідачем погіршилося, з`явились часті суперечки та непорозуміння, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен із сторін має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю, ведення домашнього господарства, витрати сімейного бюджету. Між позивачем і відповідачем склалися негативні стосунки, внаслідок чого ними не підтримуються шлюбні стосунки, кожен має окремий бюджет, спільне господарство не ведеться, практично сім`я повністю розпалася і її збереження суперечить інтересам позивача. З листопада 2023 року сторони не проживають однією сім`єю, сумісного господарства не ведуть, шлюбні відносини між ними припинено. Оскільки сімейні відносини між сторонами остаточно розірвані та примирення між ними неможливе, а шлюб носить тільки формальний характер, позивач вважає, що розірвання шлюбу буде відповідати їх з відповідачем інтересам.
Ухвалою судді від 23 травня 2025 року після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 12 червня 2025 року.
Ухвалою суду від 12 червня 2025 року відкладено розгляд справи на 27 червня 2025 року на підставі частини четвертої статті 223 ЦПК України.
Позивач у призначене судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України, до суду надіслала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі та розірвати шлюб між нею та відповідачем.
Відповідач в призначене судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся за адресою зареєстрованого місця проживання, але конверт із судовою повісткою повернуто до суду не врученим з поштовою відміткою причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». У такому випадку ОСОБА_2 , якому адресовано судову повістку разом із копією позовної заяви, додатками до неї, копією ухвали про відкриття провадження у справі, копією ухвали про відкладення розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України. До суду від відповідача надійшла заява, в якій він просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнав та просив розірвати шлюб між ним та позивачем.
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 18 вересня 1993 року Відділом ЗАГС Славутицького міськвиконкому Київської області, копія якого долучена до матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 18 вересня 1993 року зареєстрували шлюб у місті Славутичі міським відділом ЗАГС Київської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 18 вересня 1993 року зроблено запис № 137. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку ОСОБА_5 , дружині ОСОБА_5 .
Під час шлюбу в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого є відповідач, мати позивач, який є повнолітнім, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 14 червня 1994 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Славутицького міськвиконкому, копія якого долучена до матеріалів справи.
Як вбачається із змісту позовної заяви, причиною звернення позивача до суду з даною позовною заявою стало те, що з 2023 року сімейне життя між позивачем та відповідачем погіршилося, з`явились часті суперечки та непорозуміння, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен із сторін має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю, ведення домашнього господарства, витрати сімейного бюджету. Між позивачем і відповідачем склалися негативні стосунки, внаслідок чого з листопада 2023 року ними не підтримуються шлюбні стосунки, кожен має окремий бюджет, спільне господарство не ведеться, практично сім`я повністю розпалася і її збереження суперечить інтересам позивача. Оскільки сімейні відносини між сторонами остаточно розірвані та примирення між ними неможливе, а шлюб носить тільки формальний характер, позивач вважає, що розірвання шлюбу буде відповідати їх з відповідачем інтересам.
Відповідно до положень статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
З статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року, ратифікована Україною 17 липня 1997 року) вбачається, що кожен із подружжя має рівні цивільні права та обов`язки у відносинах між собою і зі своїми дітьми, а також щодо одруження, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.
Згідно з частиною другою статті 18, пункту 3 статті 51, частиною третьою статті 56, частиною першою статті 110 СК України, дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя.
Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, яка виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливо.
За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та відповідача.
Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною другою статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб.
Як вбачається з матеріалів справи, спільних неповнолітніх дітей від шлюбу сторони не мають, спірні питання з приводу поділу спільного майна відсутні.
У відповідності до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Позивачем заяви про відновлення дошлюбного прізвища не подано, отже після розірвання шлюбу їй необхідно залишити прізвище ОСОБА_5 .
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За змістом частини першої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 605,60 гривень, інша частина судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 258, 263-265 ЦПК України, -
Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 18 вересня 1993 року у м. Славутичі міським відділом ЗАГС Київської області, актовий запис № 137.
Після розірвання шлюбу залишити прізвище дружини ОСОБА_5 .
Головному управлінню Державної казначейської служби України в Київській області повернути ОСОБА_1 605 гривень 60 копійок сплаченого судового збору при поданні позову згідно копії квитанції АТ «Ощадбанк» № 17 від 12.05.2025, оригінал якої знаходиться в матеріалах даної цивільної справи № 377/443/25, провадження № 2/377/333/25.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 605 гривень 60 копійок.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду. Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Повне рішення суду складено 27 червня 2025 року.

Суддя Н. Ф. Теремецька