ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 707/2560/22

провадження № 61-16022св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Ситнік О. М.,

Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Левицька Еліонора Антонівна,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , арбітражний керуючий Ярмолінський Юрій Васильович,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Черкаського апеляційного суду

від 10 жовтня 2023 року, прийняту колегією у складі суддів Сіренка Ю. В.,

Гончар Н. І., Фетісової Т. Л.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Левицької Е. А., треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , арбітражний керуючий Ярмолінський Ю. В., про визнання недійсним у частині свідоцтва про право на спадщину, скасування запису про реєстрацію права власності.

В обґрунтування позову вказувала, що у провадженні Господарського суду Черкаської області перебуває справа № 925/101/21 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_3 .

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 25 травня 2021 року

у справі № 925/101/21 ОСОБА_1 визнано кредитором боржника на суму 5 632 172 грн.

Постановою Господарського суду Черкаської області від 18 серпня 2021 року

у справі № 925/101/21 ОСОБА_3 визнано банкрутом та введено процедуру погашення боргів.

Під час ознайомлення з матеріалами справи про банкрутство і аналізу документів та інформації від арбітражного керуючого позивачу стало відомо, що

ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 26 серпня 1995 року до дня її смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

За ОСОБА_6 на час відкриття спадщини на праві власності на підставі договору довічного утримання від 2 грудня 2015 року зареєстрований житловий

будинок АДРЕСА_1 .

Зазначене майно набуто дружиною боржника за час шлюбу.

13 лютого 2018 року за заявою сина ОСОБА_7 ОСОБА_2 приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Левицька Е. А. відкрила спадкову справу. Все належне ОСОБА_6 майно вона за заповітом заповіла ОСОБА_2 .

3 травня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Левицької Е. А. із заявою про видачу йому свідоцтва про право власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя. 16 липня 2018 року ОСОБА_3 подав приватному нотаріусу заяву, в якій зазначив, що він не претендує на видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя він.

Вказувала, що наслідком заяви ОСОБА_3 від 16 липня 2018 року, яка не є підставою для відмови від права власності, стало отримання ОСОБА_2 у спадщину майна, частка якого належала кредитору позивача - ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності.

На думку позивача, ОСОБА_3 подав заяву про відмову від отримання свідоцтва про право на частку у спільному майні подружжя з метою уникнення виконання грошового зобов`язання.

За таких обставин просила:

- визнати недійсним у 1/2 частині свідоцтво про право на спадщину за заповітом, серія та номер 11362, видане 21 листопада 2018 року приватним нотаріусом Черкаського міського управління юстиції Левицькою Е. А., яким посвідчено право власності ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 ;

- скасувати запис № 29031996, внесений до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е. А., про проведену державну реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 31 травня 2023 року, ухваленим у складі судді Морозова В. В., позов задоволено.

Визнано недійсним у 1/2 частині свідоцтво про право на спадщину за заповітом, серія та номер 11362, видане 21 листопада 2018 року приватним нотаріусом Черкаського міського управління юстиції Левицькою Е. А., яким посвідчено право власності ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Скасовано запис № 29031996, внесений до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е. А., про проведену державну реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції керувався тим, що:

- ухвалою Господарського суду Черкаської області від 25 травня 2021 року у справі № 925/101/21 ОСОБА_1 визнано кредитором ОСОБА_3 на суму 5 632 172 грн;

- подружжю ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності належав житловий будинок

АДРЕСА_1 ;

- ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_6 відмовився від видачі йому свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, тому весь зазначений житловий будинок успадкований сином ОСОБА_6 . ОСОБА_2 , про що останньому видано оспорюване свідоцтво про право на спадщину;

- вказані дії ОСОБА_3 спрямовані на уникнення виконання зобов`язань перед позивачем.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про порушення оспорюваним свідоцтвом про право на спадщину прав кредитора ОСОБА_1 та існування правових підстав для задоволення позову.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року задоволено апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Захарченко Н. О., скасовано рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 31 травня 2023 року і ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційний суд зазначив, що:

- ОСОБА_6 набула право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , за укладеним з ОСОБА_4 договором довічного утримання, посвідченим 2 грудня 2015 року приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Романій Н. В. за № 9423; за вказаним договором ОСОБА_6 зобов`язалася довічно повністю утримувати

ОСОБА_4 , забезпечуючи його харчуванням, одягом, ліками, доглядом, необхідною допомогою, і зберегти в його безоплатному довічному користуванні вказаний будинок;

- обґрунтовуючи порушення її прав, ОСОБА_1 зазначала про безпідставне вибуття з власності ОСОБА_3 спірного майна, що унеможливило включення його до ліквідаційної маси боржника та реалізацію його майна у процедурі погашення боргів перед позивачем;

- відповідно до частини другої статті 754 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України на майно, передане набувачу за договором довічного утримання (догляду), не може бути звернене стягнення протягом життя відчужувача.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про недоведення позивачем порушення її прав та законних інтересів видачею оспорюваного свідоцтва про право на спадщину на момент звернення до суду, оскільки навіть у випадку отримання ОСОБА_3 свідоцтва про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя та реєстрації за боржником речових прав на відповідну частку житлового будинку це майно неможливо реалізувати в процедурі банкрутства за життя відчужувача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення процесуального права, просить скасувати постанову Черкаського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року і залишити

в силі рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 31 травня

2023 року.

Касаційну скаргу мотивовано відсутністю висновку Верховного Суду щодо застосування у подібних правовідносинах статті 16 ЦК України у системному зв`язку з частиною другою статті 131 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) та частиною другою статті 754 ЦК України в контексті можливості включення до ліквідаційної маси майна, набутого боржником за договором довічного утримання, яке в подальшому вибуло з його власності, та чи можуть зазначені обставини свідчити про відсутність порушення прав кредитора з огляду на заборону за життя відчужувача майна звертати стягнення на це майно.

Необхідність формування висновку щодо застосування вказаних норм права заявник обґрунтовує тим, що, на її думку, заборона, встановлена частиною другою статті 754 ЦК України, не поширюється на майно, набуте за договором довічного утримання особою, щодо якої відкрито ліквідаційну процедуру у справі про банкрутство, з огляду на пріоритетність застосування КУзПБ у зазначених справах.

Крім того, заявник вказує на помилкове застосування частини другої

статті 754 ЦК України з огляду на невстановлення, чи живий відчужувач за договором довічного утримання.

Позиція інших учасників справи

У лютому 2024 року представник ОСОБА_2 адвокат Захарченко Н. О. подала відзив на касаційну скаргу, в якому зазначила про безпідставність її доводів. Вказувала на відсутність підстав для застосування у спірних правовідносинах КУзПБ, оскільки ухвалою Господарського суду Черкаської області

від 16 лютого 2022 року у справі № 925/101/25 (925/1478/21), залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 6 червня 2022 року та постановою Верховного Суду від 7 вересня 2022 року, закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , пред`явленим у межах справи про банкрутство ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Левицької Е. А. про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування запису про державну реєстрацію права власності на визнання права власності у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 грудня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

Підставою відкриття касаційного провадження у справі були доводи заявника про:

- відсутність у подібних правовідносинах висновку Верховного Суду щодо питання застосування статті 16, частини другої статті 754 ЦК України та частини другої статті 131 КУзПБ (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України);

- недослідження апеляційним судом зібраних у справі доказів (пункт 4

частини другої статті 389 ЦПК України).

Ухвалою Верховного Суду від 9 січня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи

Суди встановили, що відповідно до копії розписки від 6 березня 2008 року

ОСОБА_1 позичила ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 100 000 доларів США строком на 10 років.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 20 квітня 2021 року

у справі № 925/101/21 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_3 . Призначено керуючим реструктуризацією фізичної особи ОСОБА_3 арбітражного керуючого Ярмолінського Ю. В.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 25 травня 2021 року

у справі № 925/101/21 визнано вимоги кредитора ОСОБА_1 до ОСОБА_3 в сумі 5 632 172 грн, які підлягають задоволенню та включенню до реєстру вимог кредиторів у другу чергу.

Постановою Господарського суду Черкаської області від 18 серпня 2021 року

у справі № 925/101/21 припинено процедуру реструктуризації боргів фізичної особи ОСОБА_3 , припинено повноваження керуючого реструктуризацією боргів боржника арбітражного керуючого Ярмолінського Ю. В. Визнано банкрутом фізичну особу ОСОБА_3 , призначено керуючим реалізацією майна банкрута арбітражного керуючого Ярмолінського Ю. В.

2 грудня 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 уклали договір довічного утримання, відповідно до якого ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_6 належний йому на праві приватної власності житловий будинок загальною площею 207,7 кв. м, житловою площею 149,7 кв. м з надвірними спорудами, розташований на АДРЕСА_1 . За договором довічного утримання ОСОБА_6 зобов`язалась довічно повністю утримувати ОСОБА_4 , забезпечуючи його харчуванням, одягом, ліками, доглядом, необхідною допомогою, і зберегти в його безоплатному довічному користуванні вказаний будинок. Зазначений договір посвідчено приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Романій Н. В. та зареєстровано за № 9423.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження № 48925947 від 2 грудня 2015 року суди встановили, що приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Романій Н. В. зареєструвала обтяження у виді заборони відчуження вказаного житлового будинку за № 12332062 від 2 грудня 2015 року.

Суди встановили, що з 26 серпня 1995 року ОСОБА_6 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі.

1 жовтня 2015 року ОСОБА_6 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Романій Н. В. за № 7503, яким на випадок своєї смерті заповіла усе своє майно ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 загинула.

13 лютого 2018 року ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Левицької Е. А. із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_6 .

13 лютого 2018 року ОСОБА_4 подав приватному нотаріусу Черкаського міського нотаріального округу Левицькій Е. А. заяву про відмову від прийняття обов`язкової частки у спадщині, яка залишилась після його дочки ОСОБА_6 .

3 травня 2018 року ОСОБА_3 подав приватному нотаріусу Черкаського міського нотаріального округу Левицькій Е. А. заяву про відкликання заяви про відмову від видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя від 13 лютого 2018 року, зареєстровану за № 21, та просив видати свідоцтво про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя.

16 липня 2018 ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Левицької Е. А. із заявою про відкликання заяви про видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя від 3 травня 2018 року, зареєстровану за № 85, та підтвердив, що він на видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя не претендує.

21 листопада 2018 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е. А. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_9 , який є спадкоємцем ОСОБА_6 . Спадщина, на яку видане свідоцтво складається з житлового будинку АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_6 на підставі договору довічного утримання, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н. В. 2 грудня 2015 року за № 9422.

Зі змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 282067527

від 29 жовтня 2021 року суди встановили, що за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 (запис № 29031996) на підставі свідоцтва про право на спадщину № 11362, виданого 21 листопада 2018 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е. А.

Позиція Верховного Суду, мотиви, якими керується суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши правильність застосування норм матеріального права і додержання процесуального права в межах вимог та доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, і зміст відзиву на неї, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно зі статтею 748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу.

Обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду) переходять до тих спадкоємців, до яких перейшло право власності на майно, що було передане відчужувачем. Якщо спадкоємець за заповітом відмовився від прийняття майна, що було передане відчужувачем, право власності на це майно може перейти до спадкоємця за законом (частина перша статті 757 ЦК України).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті

(стаття 1218 ЦК України).

У статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя

статті 46 цього Кодексу).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені

у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

У статті 1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до частин першої та другої статті 71 Закону України «Про нотаріат» у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності.

Отже, потрібно розрізняти ситуації, коли майно, зареєстроване за одним із подружжя на праві власності, є об`єктом права спільної сумісної власності, та коли таке майно є особистою власністю одного із подружжя.

Після смерті одного з подружжя відкривається спадщина тільки на майно, яке належало спадкодавцю особисто, відповідно частка іншого з подружжя у об`єкті, який є спільним сумісним майном, не входить до складу спадщини.

Отже, той з подружжя, хто є живим, реалізуючи свої права як спадкоємець, має право подати заяву про прийняття спадщини (чи відмовиу у її прийнятті), а також заяву про видачу свідоцтва про право на частку в спільному майні подружжя.

У постанові Верховного Суду від 6 лютого 2019 року у справі № 564/718/15-ц

(провадження № 61-13660св18) зазначено, що, подаючи заяву про видачу свідоцтва про право власності на частку у спільному майні, другий з подружжя заявляє про те, що зареєстроване за спадкодавцем майно має статус спільного майна подружжя і належить їм у рівних частках. Звернення до нотаріуса із відповідною заявою про видачу свідоцтва є правом, а не обов`язком другого з подружжя. Неподання такої заяви можна розцінити як визнання другим з подружжя належності майна особисто спадкодавцю, оскільки набуття майна за час шлюбу не виключає можливість віднесення такого майна до роздільного майна подружжя.

У пункті 3 розділу 4 Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, схвалених рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України від 29 січня 2009 року, зазначено, що одержання частки у спільному майні є правом того із подружжя, хто є живим. Той із подружжя, хто є живим, має право подати заяву про те, що він не претендує на одержання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, оскільки майно є особистою приватною власністю спадкодавця. Не має права відмовитись від своєї частки у спільному майні той із подружжя, який пережив, на користь інших спадкоємців, оскільки його частка не входить до складу спадкового майна.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що 16 липня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Левицької Е. А. із заявою, в якій зазначив, що він не претендує на одержання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя.

Отже ОСОБА_3 добровільно визначив статус житлового будинку як особистої приватної власності ОСОБА_6 , у зв`язку з чим у нього відсутнє право на частку у спільному сумісному майні подружжя у зв`язку зі смертю другого з подружжя і за таких обставин право власності на майно відчужувача переходить до спадкоємця ОСОБА_6 за заповітом - ОСОБА_9 .

У статті 1301 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року

у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) викладено висновок, що у статті 1301 ЦК України підставою визнання свідоцтва недійсним передбачено відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо.

Верховний Суд у постанові від 7 вересня 2022 року у справі № 925/101/21 (925/1478/21) про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_3 акцентував, що визнання недійсним виданого ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину можливе лише з визначених законом підстав (стаття 1301 ЦК України), але в будь-якому разі автоматично не призведе до задоволення вимоги про визнання права власності за ОСОБА_3 на 1/2 частку спірного житлового будинку, оскільки реалізація права на спадщину має свої особливості і господарський суд позбавлений можливості зобов`язати особу ( ОСОБА_3 ) прийняти спадщину. Також у вказаній справі Верховний Суд зазначив про відсутність доказів того, що спірне майно дійсно належало боржнику на праві власності та було зареєстровано за ним, але надалі протиправно вибуло з його власності.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов по суті правильного висновку про недоведення позивачем порушення її прав та законних інтересів видачею оспорюваного свідоцтва про право на спадщину.

Зазначення апеляційним судом підставою недоведення порушення

прав ОСОБА_1 те, що у випадку отримання ОСОБА_3 свідоцтва про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя та реєстрації за боржником речових прав на відповідну частку житлового будинку, це майно неможливо реалізувати в процедурі банкрутства за життя відчужувача, не впливає на правильність вирішення справи по суті.

Колегія суддів не вбачає підстав для викладення Верховним Судом висновку щодо застосування у спірних правовідносинах частини другої статті 131 КУзПБ у сукупності з нормами ЦК України, оскільки КУзПБ не підлягає застосуванню до спірних правовідносин з огляду на недоведення того, що спірне майно дійсно належало боржнику на праві власності та було зареєстровано за ним, але надалі протиправно вибуло з його власності.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування постанови апеляційного суду, оскільки суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови апеляційного суду - без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Черкаського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточноюі оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді І. М. Фаловська В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко О. М. Ситнік В. В. Сердюк