УХВАЛА

30.06.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Єригіної І.М.,

секретаря судового засідання Барашивець Т.С.,

за участю:

прокурора Сохи Л.О.,

представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Ляшенко Р.В.,

представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Красовського В.М.,

представника третьої особи - Головного сервісного центру МВС Мудрик С.В.,

розглянувши клопотання представника відповідача Ляшенко Р.В., що діє в інтересах ОСОБА_1 про закриття провадження у цивільній справі за позовом заступника керівника Житомирської окружної прокуратури Кравцова Г., що діє в інтересах держави до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи Головний сервісний центру МВС, ТОВ «Автокапітал+» про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу №7990/24/006316 від 19.08.2024 року недісним, скасування реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Богунського районного суду перебуває цивільна справа за позовом заступника керівника Житомирської окружної прокуратури Кравцова Г., що діє в інтересах держави до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Житомирськй області (філія ГСЦ МВС), ТОВ «Автокапітал» про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу №7990/24/006316 від 19.08.2024 року недісним, скасування реєстрації.

Ухвалою судді від 06.11.2024 відкрито провадження в справі, справу призначено до судового розгляду в порядку загального позовного провадження.

13.02.2025 представником відповідача Ляшенко Р.В., що діє в інтересах ОСОБА_1 подано заяву про закриття провадження у цивільній справі на підставі п.1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

24.02.2025 позивач подав заперечення в яких просив відмовити у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі як необґрунтованого та безпідставного.

В судовому засіданні адвокат Лчшенко Р.В. надала пояснення, просила задольнити клопотання проо закриття провадження у справі.

В судововому засіданні адвокат Красовський В.М. надав пояснння, просив задольнити клопотання про закриття провадження у справі.

Прокурор Соха Л.О. надала пояснення, прпосила відмовмити у задоленні клопотання сторони відповідача про закриття провадження у справі.

Представника третьої особи - Головного сервісного центру МВС Мудрик С.В. покладалась на розсуд суду.

Заслухавши думку присутніх у підготовчому засіданні учасників справи, дослідивши клопотання про закриття провадження у справі, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України).

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).

Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що «оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)».

Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що:

особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»;

наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають);

враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зроблено висновок, що «позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17 (провадження № 61-2761св19) зазначено, що «однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку).

Предметом спору у справі № 295/14037/24 є визнання недійсним договору купівлі продажу транспортного засобу № 7990/24/006316 від 19.08.2024.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2019 року у справі № 646/3972/16-ц (провадження № 61-28761св18) зазначено, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

30 серпня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи № 914/970/18 (ЄДРСРУ №83953497) досліджував питання щодо підстав для подання віндикаційного позову. ВС зазначає, що позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Незважаючи на зв`язок правочину з кримінальним провадженням, предметом розгляду є визначення дійсності цивільно-правового договору, що укладений між фізичними особами та спрямований на передачу майна у приватну власність. Такий спір, відповідно до положень статей 15, 16 Цивільного кодексу України та статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За вказаних обставин суд дійшов висновку, що викладені стороною відповідача обставини в клопотанні про закриття провадження у справі не знайшли свого підтвердження, а відтак правові підстави для задоволення клопотання про закриття провадження у справі відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 14, 33, 255 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Ляшенко Р.В., що діє в інтересах ОСОБА_1 про закриття провадження у цивільній справі за позовом заступника керівника Житомирської окружної прокуратури Кравцова Г., що діє в інтересах держави до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи Головний сервісний центр МВС, ТОВ «Автокапітал+» про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу №7990/24/006316 від 19.08.2024 року недісним, скасування реєстрації.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо учасниками справи не буде подано апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя І.М. Єригіна