КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 754/3739/23 Головуючий у суді першої інстанції - Пономаренко Н.В.
Номер провадження № 22-ц/824/7489/2025 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Русан А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 квітня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Пономаренко Н.В., у місті Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрпошта» про розірвання договору та відшкодування витрат та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Укрпошта» про виявлення недоліків у наданих послугах, розірвання договору, відшкодування витрат, відшкодування моральної шкоди, відповідно до якої позивач просив суд розірвати договір про пересилання відправлення «Укрпошта Документи» №468 від 12 січня 2023 року та стягнути з відповідача на його користь понесені витрати: за поштове відправлення «Укрпошта Документи» №913 у розмірі 20,00 грн включно з ПДВ; за поштове відправлення №359 рекомендований лист з повідомленням про вручення поштового відправлення та поштове відправлення №340 рекомендований лист з повідомленням про вручення поштового відправлення у розмірі 57,60 грн включно з ПДВ; за поштове відправлення «Укрпошта Документи» №468 від 12 січня 2023 року у розмірі 545,00 грн. Також просив суд стягнути з АТ «Укрпошта» на його користь у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 613,00 грн.

В обґрунтування позову зазначав, що він відправив 10 грудня 2022 року реєстроване поштове відправлення «Укрпошта Документи» за накладною №913. Зазначене поштове відправлення АТ «Укрпошта» належним чином не повернуло у поштове відділення за місцем його обслуговування, внаслідок закінчення терміну зберігання відправлення «Укрпошта Документи» у поштовому відділенні одержувача. Користувач звернувся через офіційний сайт АТ «Укрпошта» для розшуку реєстрованого поштового відправлення «Укрпошта Документи» за вищевказаною накладною від 10 грудня 2022 року. Відповідь на дане звернення йому не надійшло.

Позивач вказує, що у вищевказаній накладній операція «Приймання» від 10 лютого 2023 року 11:52:19 реєстрованого поштового відправлення «Укрпошта Документи» чітко зазначено: - відправник: фізична особа ОСОБА_1 , до відділення, Київ, 02156, - у розділі інформація про відправлення зазначено: від відправлення: Укрпошта Документи у разі невручення: повернути SMS відправнику про вручення. Таким чином, він, як відправник, відповідно до Порядку пересилання відправлень «Укрпошта Документи» затверджених наказом AT «Укрпошта» від 19 серпня 2021 року №135, згідно пункту 8.1. Порядку встановив розпорядження «повернути», зазначивши при цьому об`єкт поштового зв`язку обслуговування відправника відділення № 02156 міста Києва. АТ «Укрпошта» відправлення «Укрпошта Документи» після зберігання в приміщенні об`єкту поштового зв`язку, до якого воно надійшло для вручення адресату, протягом 14 календарних днів від дати його надходження. Проте, внаслідок закінчення строку зберігання, AT «Укрпошта» направило відправлення до об`єкту поштового зв`язку міста Черкаси, замість необхідного об`єкту поштового зв`язку міста Києва.

Зазначає, що оскільки ним за послугу пересилання відправлення «Укрпошта Документи» згідно фіскального чеку від 10 грудня 2022 року було попередньо сплачено 40,00 грн включно з ПДВ, проте фактичне повернення поштового відправлення до об`єкту поштового зв`язку за місцем обслуговування відправника для належного отримання відправлення АТ «Укрпошта» не здійснило, тому він вимагає зменшення у розмірі 50% від ціни наданої послуги споживачу, відповідно повернення позивачу суми у розмірі 20,00 грн включно з ПДВ за реєстроване поштове відправлення «Укрпошта Документи» №913.

Також, позивач зазначив, що 19 грудня 2022 року він відправив реєстроване поштове відправлення №359 рекомендований лист з повідомленням про вручення поштового відправлення та реєстроване поштове відправлення №340 рекомендований лист з повідомленням про вручення поштового відправлення, однак і вказані відправлення не були належним чином врученні отримувачу. Позивач вважаючи себе споживачем послуг, які йому надає АТ «Укрпошта» звернувся через офіційний сайт АТ «Укрпошта» до контакт-центру з онлайн-рекламацією для вказаних внутрішніх поштових відправлень про ненадання попередньо передплаченої послуги рекомендованого повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень. Зазначені звернення від 03 лютого 2023 року щодо внутрішнього відправлення за вищевказаними товарно-транспортними накладними зареєстровано та прийнято АТ «Укрпошта» в роботу. Відповіді АТ «Укрпошта» надало за № 1853-С-573-В від 10 лютого 2023 року та № 1853-С-576-В від 21 лютого 2023 року, проте питання по суті не вирішено.

Позивач вважає, оскільки ним вказано на неналежне виконання відповідачем АТ «Укрпошта» своїх зобов`язань щодо вручення поштових відправлень, споживачем яких є він сам, то, виявивши недолік у виконаній роботі (наданій послузі), споживач має право на свій вибір вимагати відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги) згідно ч. 3 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів». Оскільки ним за послугу рекомендованого повідомлення про вручення згідно фіскальних чеків від 19 грудня 2022 року було попередньо сплачено 28,80 грн включно з ПДВ за кожним рекомендованим листом, проте фактично саме послугу рекомендованого повідомлення про вручення за двома рекомендованими листами АТ «Укрпошта» не надало, вимагає повернення вартості ненаданої послуги споживачу, відповідно повернення позивачу суми у розмірі 57,60 грн включно з ПДВ ( 28,80 грн х 2 = 57,60 грн) за реєстроване поштове відправлення №359 рекомендований лист з повідомленням про вручення поштового відправлення та реєстроване поштове відправлення №340 рекомендований лист з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Окрім цього, позивачем вказано, що 12 січня 2023 року він відправив реєстроване поштове відправлення «Укрпошта Документи» за накладною №468. Зазначене поштове відправлення АТ «Укрпошта» належним чином не було внесене в пошукову систему щодо відстеження поштового відправлення на офіційному сайті компанії. Відповідач тільки 17 березня 2023 року розмістив дані про поштове відправлення №468 у пошукову систему щодо відстеження поштового відправлення на офіційному сайті компанії.

Позивач звернувся через офіційний сайт АТ «Укрпошта» з онлайн-рекламацію для внутрішнього поштового відправлення про розшук реєстрованого поштового відправлення «Укрпошта Документи» за вищевказаною накладною від 12 січня 2023 року.

Разом з тим, позивач надіслав Заяву про повернення поштового відправлення «Укрпошта Документи» №468 від 12 січня 2023 року до відділення поштового зв`язку №02156 міста Києва, оформлену 09 лютого 2023 року на електронну адресу відповідача. Не отримавши належної інформації, він повторно подав заяву про повернення поштового відправлення «Укрпошта Документи» №468 від 12 січня 2023 року. Відповіді йому АТ «Укрпошта» надало 08 лютого 2023 року, 14 лютого 2023 року, 27 лютого 2023 року, проте на переконання позивача питання по суті не вирішено.

Позивачем вказано, що жодних доказів надсилання відправлення саме 14 січня 2023 року до відділення вручення поштового зв`язку м. Черкаси з поштовим індексом 18030, та направлення sms-viber- повідомлення на номер його телефону, а також передачі відправлення саме 28 січня 2023 року на комірку зберігання АТ «Укрпошта» відправнику не надало.

У позовній заяві зазначено, що оскільки позивачем за послугу пересилання відправлення «Укрпошта Документи» згідно фіскального чеку від 12 січня 2023 року було попередньо сплачено 45,00 грн включно з ПДВ, проте АТ «Укрпошта» були істотно порушені умови договору, а також є такими, що не можуть бути усунуті, вимагає розірвання договору про пересилання відправлення «Укрпошта Документи» за накладною №468 від 12 січня 2023 року та відшкодувати збитки, що складаються з суми вартості за пересилання відправлення у розмірі 45,00 грн та вартості оголошеної цінності за відправлення у розмірі 500, 00 грн зазначеній у вищевказаній накладній, відповідно повернути йому суму у розмірі 545,00 грн включно з ПДВ за реєстроване поштове відправлення «Укрпошта Документи» №468.

Позивачем окремо вказано, що діями відповідача завдано моральну шкоду йому, як замовнику, яка полягає в суттєвих емоційних стражданнях та душевних переживаннях, пов`язаних з порушенням виконання умов Договору виконавцем та допущеними ним недоліками. У нього була відсутня інформація щодо строків виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором в частині надсилання відправлення адресату, повернення відправлення за місцем обслуговування відправника. Також зазначено, що відповідачем фактично вчиняється, правопорушення відносно нього, яке завдало та продовжує завдавати моральну шкоду щодо душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою щодо позивача. Така поведінка виконавця має постійну дію у часі, є довготривалою, перебіг такої поведінки може завершитися тільки у майбутньому, виконанням обов`язку по відшкодуванню завданої моральної шкоди.

Відтак, позивач вважає, що, за обставин наявності виявлених недоліків у наданих послугах, користувачу було завдано моральну шкоду неправомірною поведінкою виконавця, яку він, з урахуванням вимог розумності і справедливості, оцінює у розмірі 613,00 грн, що відповідатиме 5 кратному розміру вартості неналежно наданих послуг з вручення та пересилання поштових відправлень.

У зв`язку із викладеним, позивач просить позов задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києвавід 04 квітня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване судове рішення і направити справу до суду першої інстанції за встановленою підсудністю (до Деснянського районного суду міста Києва). У випадку відмови у скасуванні судового рішення і направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю, скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що висновки суду першої інстанції, викладені у постанові є передчасними, оскільки справу було розглянуто з порушенням правил територіальної юрисдикції, тому таке рішення ухвалене неповноважним судом.

Зазначає, ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 27 березня 2023 року справу було передано за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Шевченківського районного суду м. Києва від 20 квітня 2023 року було визначено склад суду: суддя Пономаренко Н.В..

Позивачем було оскаржено ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 27 березня 2023 року.

Після перегляду у даній справі ухвали вищевказаної ухвали про передачу справи за підсудністю Київським апеляційним судом, дана справа була передана до Шевченківського районного суду міста Києва для продовження розгляду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Шевченківського районного суду м. Києва від 24 серпня 2023 року було визначено склад суду: суддя Юзькова О.Л..

25 серпня 2023 року суддею Юзьковою О.Л. складена доповідна по справі № 754/3739/23 в.о. керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва щодо вирішення питання скасування протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 серпня 2023 року та передачі справи за належністю.

В подальшому, справу було передано складу суду: суддя Пономаренко Н.В..

Апелянт вважає, що подальша заміна судді внаслідок автоматизованого розподілу судової справи хоч і зумовила, зрештою, створення протоколу автоматизованого розподілу судової справи, а не протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи, проте саме розгляд і вирішення цієї справи у складі судді Пономаренко Н.В., а не судді Юзькової О.Л. не може нівелювати встановленого порядку автоматизованого розподілу поточної справи від 24 серпня 2023 року.

27 березня 2025 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника АТ «Укрпошта» - Гуцалової Т.О., відповідно до якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Заперечуючи проти доводів, викладених у апеляційній скарзі вказує, що позивач ставить перед судом питання про порушення судом першої інстанції правил підсудності при відкритті позовного провадження, за наслідком чого вбачає підстави для скасування судового рішення і направлення справи для розгляду до суду першої інстанції за встановленою підсудністю у відповідності до повноважень, наданих апеляційному суду п. 5 ч. 1 ст. 374 ЦПК України.

Проте, вказане питання вже ставилось на розгляд суду апеляційної інстанції в межах оскарження ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 27 березня 2023 року в цій самій справі. Так, за наслідком розгляду апеляційної скарги позивача, апеляційну скаргу було залишено без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 27 березня 2023 року залишено без змін.

Фактично позивач ставить перед судом апеляційної інстанції питання, що виходять за межі його повноважень, адже скасувати постанову суду апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд за встановленою підсудністю може тільки суд касаційної інстанції.

Також апелянт вбачає в діях суду першої інстанції порушення автоматизованого розподілу справи між суддями через перебування судді Пономаренко Н.В. з 21 серпня 2023 року по 15 вересня 2023 року у відпустці, і вважає, що після повернення матеріалів справи з суду апеляційної інстанції справа підлягала повторному розподілу.

Як вказує звіт про автоматизований розподіл судових справ між суддями, датою автоматизованого розподілу справи № 754/3739/23 у Шевченківському районному суді м. Києва є 20 квітня 2023 року. За наслідком чого, автоматично визначено для одноособового розгляду справи суддя Пономаренко Н.В..

07 листопада 2023 року до Шевченківського районного суду м. Києва від Київського апеляційного суду надійшли матеріали вказаної цивільної справи після закінчення апеляційного розгляду.

Відповідно до п. 2.3.43 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, судові справи, що надійшли із судів апеляційної або касаційної інстанцій після скасування ухвал, які перешкоджають подальшому розгляду судової справи (крім ухвал про закриття, припинення провадження), а також ухвал, які не перешкоджають подальшому розгляду судової справи, передаються раніше визначеному у судовій справі головуючому судді (судді-доповідачу), ухвалу яких скасовано чи у провадженні яких перебувала або перебуває судова справа. Тож, справа обґрунтовано залишилась в провадженні судді Пономаренко Н.В.

При апеляційному розгляді справи позивач у справі ОСОБА_1 підтримав, доводи викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про задоволення позову з підстав зазначених в позовній заяві та мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача АТ «Укрпошта» - Гуцалова Т.О. заперечила щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просила залишити її без задоволення, оскільки доводи, на які посилається апелянт не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків викладених у рішенні суду. Вважає рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства, просила залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що позивач відправив 10 грудня 2022 року реєстроване поштове відправлення «Укрпошта Документи» за накладною №913, що підтверджується копією фіскального чеку за пересилання від 10.12.2022 та копією накладної №913 з операції «Приймання» від 10.12.2022 (а.с. 18, т.1).

Також, позивач відправив 19 грудня 2022 року реєстроване поштове відправлення №359 рекомендований лист з повідомленням про вручення поштового відправлення та реєстроване поштове відправлення №340 рекомендований лист з повідомленням про вручення поштового відправлення, що підтверджується копіями фіскальних чеків за пересилання рекомендованих листів з повідомлення про вручення поштового відправлення від 19.12.2022 (а.с. 24, 25, т.1)

12 січня 2023 року позивач відправив реєстроване поштове відправлення «Укрпошта Документи» за накладною №468, що підтверджується копією фіскального чеку за пересилання від 12.01.2023, копією накладної №468 з операції «Приймання» від 12.01.2023, копією опису вкладання до відправлення «Укрпошта Документ» від 12.01.2023 (а.с. 32, т.1).

Разом із тим всі вище вказані поштові відправлення не були доставлені до отримувачів, які зазначенні них та в подальшому не були повернуті відправнику на зазначене ним поштове відділення АТ «Укрпошта» - 02156 м. Київ, та йому не вручення.

Позивач вважав, що відповідачем було допущено істотні недоліки у наданих послугах з надсилання вказаних поштових відправлень тому просив захистити його права у судовому порядку.

Вирішуючи вказаний спір, та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що вимога позовної заяви про стягнення з АТ «Укрпошта» на користь ОСОБА_1 щодо відшкодування за поштове відправлення «Укрпошта Документи» №913 у розмірі 20,00 грн включно з ПДВ, що становить 50% від ціни наданої послуги споживачу є безпідставною, з огляду на фіскальний чек як документ, що підтверджує укладання договору з пересилання поштового відправлення (а.с. 18,т.1), вбачається, що місцем обслуговування відправника було відділення 18001, що розташоване в АДРЕСА_1 .

Згідно п. 8.4 Порядку пересилання відправлень «Укрпошта Документи» відправлення документи повертаються відправнику у разі подання ним письмової заяви, письмової відмови адресата від одержання або закінчення строку зберігання, з наступним врученням у ОПЗ за місцем обслуговування відправника.

Таким чином, суд визнав, що повернення відправлення до відділення 18001 м. Черкаси за закінченням строку зберігання є обґрунтованим і поштовий оператор чітко діяв за правилами пересилання поштових відправлень визначеної позивачем категорії, та дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з АТ «Укрпошта» на користь ОСОБА_1 відшкодування за поштове відправлення «Укрпошта Документи» №913 у розмірі 20,00 грн включно з ПДВ задоволенню не підлягає.

Вирішуючи спір у частині позовних вимог про стягнення з АТ «Укрпошта» на користь ОСОБА_1 відшкодування за поштове відправлення №359 рекомендований лист з повідомленням про вручення поштового відправлення та поштове відправлення №340 рекомендований лист з повідомленням про вручення поштового відправлення у розмірі 57,60 грн включно з ПДВ, суд виходив із того, що у відповідях АТ «Укрпошта» від 10.02.2023 №1853-С-573-В (щодо відправлення 359) та від 21.02.2023 №1853-С-576 (щодо відправлення 340) адресат або повнолітні члени його сім`ї були відсутні під час доставки. 23 грудня до абонентської поштової скриньки було вкладено повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення. В листі також вказується, що таке повідомлення залишали декілька разів (а.с. 28-29, 30-31, т.1).

Згідно вказаних відповідей рекомендований лист з рекомендованим повідомленням про вручення № 359, що направлений 19 грудня 2022 року з відділення поштового зв`язку (надалі - ВПЗ) Київ - 44 (поштовий індекс 01044) на адресу ОСОБА_2 , м. Черкаси, 18001 надійшов 22.12.2022 до ВПЗ Черкаси - 1 (поштовий індекс 18001), 23 грудня 2022 року, виданий листоноші для здійснення доставки, а також рекомендований лист з рекомендованим повідомленням про вручення № 340, що направлений 19 грудня 2022 року з відділення поштового зв`язку (надалі - ВГІЗ) Київ - 44 (поштовий індекс 01044) на адресу ОСОБА_3 , м. Черкаси, 18030 надійшов 22.12.2022 до ВПЗ Черкаси - 30 (поштовий індекс 18030), 23 грудня 2022 року виданий листоноші для здійснення доставки.

Відповідно до п. 91 Правил інформація про надходження реєстрованого поштового відправлення надсилається адресату у вигляді SMS -повідомлення за номером мобільного телефону, зазначеним на поштовому відправленні, поштовому переказі, а у разі відсутності номера мобільного телефону - шляхом вкладення до абонентської поштової скриньки бланку повідомлення встановленого зразка.

SMS/Viber-повідомлення про надходження рекомендованого листа № 359 автоматично надіслано на номер телефону НОМЕР_1 , який був зазначений відправником у поштовій адресі одержувача, а також SMS/Viber-повідомлення про надходження рекомендованого листа № 340 автоматично надіслано на номер телефону НОМЕР_2 , який був зазначений відправником у поштовій адресі одержувача.

Так як адресат або повнолітні члени його сім`ї були відсутні під час доставки вказаних рекомендованих листів, а відповідно до п. 99 Правил до абонентської поштової скриньки адресата 23 грудня 2022 року було вкладене повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, повторне повідомлення доставлене 26 грудня 2022 року щодо рекомендованого листа № 359, а також до абонентської поштової скриньки адресата 23 грудня 2022 року було вкладене повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, повторне повідомлення доставлене 28 грудня 2022 року щодо рекомендованого листа №№ 340.

Згідно з п. 116, 117 Правил у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. Після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення повертаються відправнику.

Оскільки за одержанням поштових відправлень протягом встановленого терміну зберігання ніхто не звернувся, рекомендований лист № 340 повернутий 23 січня 2023 року за зворотною адресою за закінченням терміну зберігання та вручений відправнику 01 лютого 2023 року, рекомендований лист № 359 повернутий за зворотною адресою за закінченням терміну зберігання та вручений відправнику 29 січня 2023 року.

Відповідно до вимог п. 2 Правил, повідомленням про вручення реєстрованого поштового відправлення оператор поштового зв`язку доводить до відома відправника чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення. Оскільки рекомендовані листи № 340 та № 359 повернуті відправнику, підстави для направлення рекомендованого повідомлення про його вручення одержувачу у відповідача відсутні.

Вирішуючи спір щодо відправлення № 468 та вимоги позовної заяви про стягнення з АТ «Укрпошта» на користь ОСОБА_1 відшкодування за поштове відправлення «Укрпошта Документи» №468 від 12 січня 2023 року у розмірі 545,00 грн, суд виходив із того, що відповідь відносно вказаного відправлення позивачем отримано у листі від 27 лютого 2023 року №1853-С-8/368/165-В.

Так, згідно листа відповідача №1853-С-351-В від 08 лютого 2023 року поштове відправлення Укрпошта Документи №468 надійшло до відділення поштового зв`язку (надалі - ВПЗ) №18030 Черкаси 17 січня 2023 року та в цей же день адресату було надіслано СМС-повідомлення на зазначений телефон НОМЕР_2 про надходження даного відправлення. Оскільки за даним відправленням до ВПЗ ніхто не звернувся, його за закінченням терміну зберігання було надіслано на зберігання. Для повернення даного відправлення, необхідно звернутися до найближчого ВПЗ та написати відповідну заяву (а.с. 47, т.1).

Разом з тим, згідно №1853-С-159-В від 14 лютого 2023 року згідно заяви позивача поштове відправлення Укрпошта Документ №468 було знято зі зберігання, дане поштове відправлення надійшло до ВПЗ №01001 Київ 09 лютого 2023 року та 13 лютого 2023 року було дослане за місце обслуговування та станом на 14 лютого 2023 року пройшло обробку у сортувальному центрі м. Черкаси та прямує до ВПЗ №18029 Черкаси (а.с. 48, т.1).

При цьому, згідно листа від 27 лютого 2023 №1853-С-8/368/165-В, що на номер телефону НОМЕР_2 , зазначеним відправником, 17.01.2023. 09.02.2023, 12.02.2023, 16.02.2023 та 20.02.203 направлені sms-viber-повідомлення щодо відправлення Укрпошта Документи №468. Відправлення Укрпошта Документи №468, надійшло 25 лютого 2023 року на ВПЗ м. Київ - 02156, за його отриманням можна звернутися у години роботи зазначеного відділення (а.с. 49-50, т.1).

Виходячи з викладеного, відправлення Укрпошта Документи №468, з описом вкладення, з sms-повідомленням про вручення, з оголошеною цінністю 500,00 грн, прийняте до пересилання 12 січня 2023 року у відділенні поштового зв`язку (надалі - ВПЗ) у місті Київ з поштовим індексом 01001, надійшло 14 січня 2023 року до відділення вручення ВПЗ м. Черкаси з поштовим індексом 18030 про що, направлено sms-viber-повідомлення на номер телефону адресата НОМЕР_2 , у зв`язку із не запитом, по закінченню терміну зберігання, відправлення передано 28 січня 2023 року на комору зберігання, знято зі зберігання за розпорядженням позивача та 09 лютого 2023 року надійшло на відділення приймання зазначеного відправлення до пересилання ВПЗ у м. Київ з поштовим індексом 01001, 13 лютого 2023 року дослане за місцем обслуговування, згідно із розпорядженням позивача, до ВПЗ м. Київ з поштовим індексом 02156, 25 лютого 2023 року надійшло для вручення відправнику ОСОБА_1 ..

Таким чином, суд першої інстанції виснував, що відповідач діяв згідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, а позивачем не доведено підстав для розірвання договору згідно вимог ст. ст. 651, 907 ЦК України, вимоги позовної заяви про розірвання договору про пересилання відправлення «Укрпошта Документи» №468 від 12 січня 2023 року та стягнення з АТ «Укрпошта» на користь ОСОБА_1 відшкодування за поштове відправлення «Укрпошта Документи» №468 від 12 січня 2023 року у розмірі 545,00 грн задоволенню не підлягають.

Отже, судом встановлено, що у діях АТ «Укрпошта» при наданні вищевказаних послуг із поштового відправлення за листами вказаними у позові відсутні порушення вимог нормативно-правових та нормативних актів у сфері поштовий зв`язок, а отже відповідачем не було порушено прав ОСОБА_1 .

Також суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимоги позивача про стягнення на його користь моральної шкоди в розмірі 613,00 грн.

Апеляційний суд не може погодитися із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Так, колегія суддів перевіряючи, доводи апелянта в частині розгляду вказаної справи неповноважним складом суду виходить із наступних норм матеріального права, процесуального законодавства і встановлених обставин даної справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право при визначенні його цивільних прав і обов`язків на справедливий публічний розгляд справи протягом розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону.

Як зазначає ЄСПЛ, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, № 11/1987/134/188, § 48).

Згідно із Бангалорськими принципами поведінки суддів, схваленими резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим постановлення об`єктивного рішення у справі або у тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях ЄСПЛ, для визначення неупередженості суду належить виходити не тільки з суб`єктивного критерію, але й об`єктивного підходу, який визначає, чи були забезпечені достатні гарантії, аби виключити будь-які законні сумніви з цього приводу (рішення у справі Ferrantelli et Santangelo).

Також у своєму рішенні "Газета "Україна-центр" проти України" ЄСПЛ наголошував, що відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатись на підставі суб`єктивного і об`єктивного критеріїв. У контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, допоки не доведено протилежного. У контексті об`єктивного критерію потрібно визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо безсторонності суддів. З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть бути важливими, або іншими словами, "правосуддя має не тільки чиниться, також має бути видно, що воно чиниться". На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти в громадськість (§§ 28-32).

У справі "Бускаріні проти Сан-Марино" (Buscarini v. San Marino) ЄСПЛ у рішенні від 18 лютого 1999 року зазначив, що словосполучення "встановлений законом" належить не тільки до правової основи самого існування суду, але і до складу суду у кожній справі. ЄСПЛ у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria) вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, не передбаченої законом. Тобто поняття "суд, встановлений законом" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Правова конструкція "суд, встановлений законом" є структурним елементом права на справедливий суд, закріпленого статтею 6 Конвенції, що передбачає дві умови відповідності цьому критерію: організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

Термін "повноважний склад суду" слід сприймати як наявність повноважень суддів щодо здійснення ними своїх професійних обов`язків: компетентність у розумінні наявності повноважень на розгляд справ у суді відповідно до предмета спору, вирішення справ судом певної інстанції та судом, який має повноваження на розгляд справ у межах територіальної юрисдикції, визначеної ЦПК України, що забезпечує право на розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Неповноважним потрібно вважати склад суду у таких випадках: справу розглянуто і вирішено суддею або за участі судді, строк повноважень якого закінчився; справу розглянуто і вирішено особою, яка не є суддею цього суду; справу передано на розгляд судді з порушенням встановленого порядку розподілу судових справ або з порушенням принципу незмінності складу суду; справу розглянуто і вирішено суддею або за участі судді, який брав участь у її вирішенні; справу, яку належить розглядати колегіально, розглянуто і вирішено суддею одноособово.

Склад суду, який розглядає справу, є повноважним лише в тому випадку, коли його створення відповідає вимогам закону, а також коли відсутні обставини, що унеможливлюють участь судді у справі.

Відповідний правовий висновок висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постановах від 28 грудня 2022 року у справі № 183/4809/19, від 11 жовтня 2023 року у справі № 306/844/20, від 06 березня 2024 року у справі № 686/9073/22.

Перевіряючи доводи апелянта щодо порушення розгляду справи з принципом підсудності та неправильності визначення складу суду при розгляді даної справи до Шевченківського районного суду міста Києва та передачі даної справи на розгляд судді Пономаренко Н.В. колегія суддів враховує наступне.

Так, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у березні 2023 року звернувся із вказаним позовом до АТ «Укрпошта», посилаючись на норми Закону України «Про захист право споживачів» та обрав підсудність за правилом визначним ч. 5 ст. 28 ЦПК України тобто за зареєстрованим місцем свого проживання.

В той же час Деснянський районний суд міста Києва своєю ухвалою від 27 березня 2023 року передав вказану справу до Шевченківського районного суду міста Києва із підстав передбачених ч. 4 ст. 30 та ч. 16 ст. 28 ЦПК України (а.с.55-57, т.1).

Таким чином, колегія суддів вважає, що передача справи із Деснянського районного суду міста Києва до Шевченківського районного суду міста Києва була здійсненна з дотриманням цивільного процесуального законодавства, що підтверджується також і постановою Київського апеляційного суду від 23 червня 2023 року в цій справі ( а.с. 153-157 т.1).

Із матеріалів справи вбачається, що 20 квітня 2023 року дана цивільна справа надійшла до Шевченківського районного суду міста Києва та згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями була передана на розгляд судді Пономаренко Н.В. (а.с.62 т.1).

Визначення складу суду - визначення головуючого судді для розгляду цієї справи здійснено автоматизованою системою документообігу суду автоматично за загальним правилом у порядку, передбаченому чинним процесуальним законодавством та відповідно до вимог Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України 26 листопада 2010 року за №30 (зі змінами та доповненнями), що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями (а.с. 62 т.1).

Колегія суддів також зазначає, що відповідно до частини другої статті 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддя розглядає справи, одержані згідно з порядком розподілу судових справ, установленим відповідно до закону. На розподіл судових справ між суддями не може впливати бажання судді чи будь-яких інших осіб.

Відповідно до підпункту 2.3.2 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 02 квітня 2015 року № 25 (далі - Положення) визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи здійснюється автоматизованою системою шляхом: автоматизованого розподілу судових справ під час реєстрації відповідної судової справи; пакетного автоматизованого розподілу судових справ після реєстрації певної кількості судових справ; розподілу судових справ шляхом передачі судової справи раніше визначеному у судовій справі судді; визначення складу суду з метою заміни судді (суддів); повторного автоматизованого розподілу судових справ. Збори суддів відповідного суду мають право визначати особливості автоматизованого розподілу судових справ у випадках, прямо передбачених цим Положенням.

Відповідно до частини одинадцятої статті 33 ЦПК України, справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим же суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, що унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Так відповідно до п. 2.3.49 повторний автоматизований розподіл судових справ між суддями застосовується у випадках визначених законом, а також з метою заміни одного, декількох суддів, всього складу суду, збільшення складу суду в порядку, визначеному підпунктами 2.3.4, 2.3.23 цього Положення.

У п. 2.3.50 зазначено, що винятково у разі, коли суддя (судді) у передбачених законом випадках не може (не можуть) продовжувати розгляд справи, невирішені судові справи передаються для повторного автоматизованого розподілу за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду (особи, яка виконує його обов`язки), що додається до матеріалів справи.

Електронний примірник такого розпорядження (додаток №7) вноситься до автоматизованої системи не пізніше наступного робочого дня, що настає після його підписання.

Пунктом 2.3.51 визначено, що судова справа підлягає повторному автоматизованому розподілу у разі, якщо суддя, в провадженні якого перебувала судова справа, зазначена в підпункті 2.3.43 пункту 2.3 цього Положення, на момент повернення її із суду апеляційної чи касаційної інстанцій не працює в цьому суді або таку судову справу неможливо передати судді з підстав, зазначених у пункті 2.3.3 цього Положення.

Перевіряючи доводи апелянта проте, що після повернення вище вказаної справи із Київського апеляційного суду за наслідками повторного автоматизованого розподілу розгляд справи було визначено судді Юзьковій О.Л. тому саме вона і повинна була розглядати вказану справу , а не суддя Пономаренко Н.В., колегія суддів визнає вказані доводи безпідставними, оскільки як вище було зазначено суддею головуючим у вказаній справі за наслідками автоматизованого розподілу справи між суддями від 20 квітня 2023 року була визначена суддя Пономаренко Н.В., яка прийняла справу до розгляду та відкрила провадження у вказаній справі та відповідно ст. 33 ЦПК України повинна розглянути справу у порядку визначеному ЦПК України та ухвалити відповідне судове рішення у справі, що нею і зроблено 04 квітня 2024 року ( а.с. 23-33 т.2) .

Тому колегія суддів вважає, що саме Шевченківський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Пономаренко Н.В. є судом, визначеним законом для вирішення вказаного спору.

Необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є порушенням права на справедливий суд, так само як і задоволення необґрунтованої заяви про відвід судді.

При цьому згідно з частиною першою статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Перевіряючи доводи апелянта щодо не відповідності висновків суду першої інстанції нормам цивільного процесуального законодавства та нормам матеріального права при вирішенні спору по суті заявлених позовних вимог колегія суддів виходить із наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК Українивизначено, що договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права та обов`язки виникають як з передбаченим законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До зобов`язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов`язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору, є власне ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов`язань.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Станом на момент направлення поштових відправлень позивачем (19 грудня 2022 року - 22 січня 2023 року) діяльність відповідача, зокрема, регламентувалась Законом України "Про поштовий зв`язок" № 2759-III від 4 жовтня 2001 року, що втратив чинність 25 травня 2023 року у зв`язку із введенням в дію Закону України "Про поштовий зв`язок" № 2722-IX від 3 листопада 2022 року.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про поштовий зв`язок" № 2759-III від 4 жовтня 2001 року послуги поштового зв`язку надаються на договірній основі згідно з Правилами надання послуг поштового зв`язку, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, та повинні відповідати встановленим нормам якості. У договорі про надання послуг поштового зв`язку, якщо він укладається у письмовій формі, та у квитанції, касовому чеку тощо, якщо договір укладається в усній формі, обов`язково зазначаються найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість. У договорі, стороною якого є національний оператор зв`язку, укладеному у будь-якій формі, має міститися попередження про недопущення пересилання письмової кореспонденції, виконаної і розтиражованої друкарським способом, без вихідних даних (тираж, назва друкарні, номер замовлення та інше). За недотримання цієї вимоги несе відповідальність оператор поштового зв`язку. Договір про надання послуги поштового зв`язку вважається укладеним після оплати користувачем вартості цієї послуги, якщо інше не передбачене відповідними договорами.

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" послугою вважається діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Договором є усний чи письмовий правочин укладений між споживачем і виконавцем. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (розрахунковий документ).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів", споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Згідно абзацу другого пункту 2.1. Статуту АТ "Укрпошта", затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 14 грудня 2018 року № 611, товариство здійснює надання послуг поштового зв`язку, зокрема універсальних послуг поштового зв`язку на всій території України, з метою повного задоволення потреб користувачів у послугах поштового зв`язку та забезпечення ефективного розвитку єдиної національної мережі поштового зв`язку України.

Закон України від 04 жовтня 2001 року № 2759-III "Про поштовий зв`язок" (далі - Закон про поштовий зв`язок) згідно його преамбули визначає правові, соціально-економічні та організаційні основи діяльності у сфері надання послуг поштового зв`язку, а також регулює відносини між органами державної влади та органами місцевого самоврядування, операторами поштового зв`язку і користувачами їх послуг.

Відносини у сфері надання послуг поштового зв`язку регулюються Конституцією України, цим та іншими законами України і прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (частина перша статті 2 Закону України "Про поштовий зв`язок").

Згідно з абз. 2, 4 ст. 13 Закону України "Про поштовий зв`язок", послуги поштового зв`язку надаються на договірній основі згідно з Правилами надання послуг поштового зв`язку, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, та повинні відповідати встановленим нормам якості. Договір про надання послуги поштового зв`язку вважається укладеним після оплати користувачем вартості цієї послуги, якщо інше не передбачене відповідними договорами.

Надання послуг поштового зв`язку проводиться об`єктами поштового зв`язку АТ "Укрпошти" згідно з вимогами Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (зі змінами) (надалі - Правила).

Оператори поштового зв`язку надають послуги з пересилання внутрішніх поштових відправлень, до яких, зокрема, належать рекомендовані листи (абзац четвертий пункту 8 Правил. До внутрішніх поштових відправлень належать, зокрема, листи-прості, рекомендовані, з оголошеною цінністю. Відправник, який бажає одержати повідомлення про вручення поштового відправлення через смс-повідомлення, повинен зазначити на лицьовому боці поштового відправлення (супровідному бланку) номер мобільного телефону, на який необхідно надіслати таке повідомлення (п.62 Правил).

Відповідно до п. 91 Правил інформація про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу надсилається адресату у вигляді смс-повідомлення за номером мобільного телефону, зазначеним на поштовому відправленні, поштовому переказі, а у разі відсутності номера мобільного телефону - шляхом вкладення до абонентської поштової скриньки бланку повідомлення встановленого зразка.

Відповідно до п. 94 Правил порядок доставки поштових відправлень, поштових переказів, повідомлень про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичних друкованих видань юридичним особам узгоджується оператором поштового зв`язку разом з юридичною особою. Для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок", цих Правил.

Прості та рекомендовані поштові відправлення, повідомлення про надходження поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичні друковані видання, адресовані юридичним особам, можуть доставлятися з використанням абонентських поштових скриньок, що встановлюються на перших поверхах приміщень чи інших доступних для цього місцях або у канцелярії, експедиції тощо, розміщені на перших поверхах приміщень, чи видаватися в приміщеннях об`єкта поштового зв`язку представникам юридичних осіб, уповноваженим на одержання пошти.

Пунктом 114 Правил установлено, що у разі, коли одержувач відмовляється засвідчити своїм підписом факт відмови від одержання поштового відправлення, коштів за поштовим переказом, такі поштове відправлення, поштовий переказ зберігаються в приміщенні об`єкта поштового зв`язку протягом установленого пунктом 116 цих Правил строку (крім рекомендованих листів з позначкою "Судова повістка"), після закінчення якого - повертаються поштовим оператором за зворотною адресою.

За змістом п. 117 Правил після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення, поштові перекази повертаються відправнику.

Відповідно до абз. 2 п. 119 Правил невручені одержувачам або відправникам поштові відправлення, поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку протягом строку, визначеного цими Правилами. Після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення вважаються такими, що не вручені, поштові перекази - не виплачені. Невручені поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку до закінчення шестимісячного строку з дня прийняття їх для пересилання, невиплачені поштові перекази - протягом трьох років з дня прийняття їх для пересилання.

Судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що ОСОБА_1 , як споживач послуг поштового зв`язку 10 грудня 2022 року здійснив реєстроване поштове відправлення «Укрпошта Документи» за накладною №913, що підтверджується копією фіскального чеку за пересилання від 10.12.2022 та копією накладної №913 з операції «Приймання» від 10.12.2022 (а.с. 18, т.1).

При цьому, оформлюючи вказане відправлення у накладній №913 позивач вказав свої дані як відправника - «фізична особа ОСОБА_1 до відділення, Київ, 02156» та зазначив одержувача вказаного відправлення « фізична особа ОСОБА_3 до відідлення, Черкаси, 18030» (а.с.18 т.1).

При цьому із квитанції виданої ПАТ «Укрпошта» ЦВПЗ Черкаси 1, 18001 Черкаська області, м. Черкаси вул. Байди Вишневського, 34 вбачається, що відділенням поштового зв`язку у якому оформлювалося вище вказане відправлення було відділення 18001 м. Черкаси.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами вище вказане відправлення одержувачем не було отримане та повернуто у відділення 18001 м.Черкаси, а не до відділення відправника, яке ним зазначено позивачем - Київ, 02156.

Позивач наполягав на тому, що вказані послуги не були надані належним чином, а зобов`язання не були виконанні належним чином, а саме в частині повернення відповідного відправлення саме до зазначеного ним відділення Київ, 02156 , як відділення відправника.

Відповідач, заперечуючи дані вимоги позивача наполягав на належному виконанні вказаних зобов`язань у відповідності до п. 8.4 Порядку пересилання відправлень «Укрпошта Документи», згідно до якого відправлення документи повертаються відправнику у разі подання ним письмової заяви, письмової відмови адресата від одержання або закінчення строку зберігання, з наступним врученням у ОПЗ за місцем обслуговування відправника. Суд першої інстанції із вказаними запереченням відповідача погодився.

Однак колегія суддів вказані висновки суду та заперечення відповідача вважає неналежними, виходячи із наступного.

Так відповідно до п. 116, 117 «Правил надання послуг поштового зв`язку» затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05 березня 2009 року - « У разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження, відправлення "EMS" - 14 календарних днів, міжнародні поштові перекази - відповідно до укладених угод. За письмовою заявою відправника/адресата строк зберігання поштових відправлень, внутрішніх поштових переказів може бути продовжений за додаткову плату до двох місяців з дня надходження до об`єкта поштового зв`язку місця призначення. У разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" або "Адміністративна послуга" рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою у порядку, визначеному у пунктах 99, 99- 1, 99- 2, 99- 3, 106 та 114 цих Правил, із зазначенням причини невручення.

Після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення, поштові перекази повертаються відправнику».

А відповідно до п. 2 вище вказаних «Правил…» - «відправник - фізична або юридична особа, прізвище, ім`я та по батькові або найменування якої зазначені на поштовому відправленні, бланку поштового переказу в спеціально призначеному для цього місці, яка безпосередньо або через уповноважену особу подає оператору поштового зв`язку для пересилання поштове відправлення, поштовий переказ».

Таким, чином колегія суддів вважає, що позивач ОСОБА_1 , замовляючи АТ «Укрпошта» послугу з доставки поштового відправлення та відповідно заповнюючи розділ : «Відправник : фізична особа ОСОБА_1 до відділення, Київ, 02156 розраховував на те, що відповідач в разі невручення відповідного поштового відправлення поверне вище вказане відправлення саме до відділення поштового зв`язку - 02156 м. Київ, яке ним зазначено у відповідного розділі.

Більш того, працівник відповідача на відповідному поштовому відділенні - 18001 в м. Черкаси не заперечила щодо вище вказаного заповнення розділу відправник, тобто підтвердила вище вказані твердження позивача про те, що вказане відправленні в разі його не вручення буде направлено відправнику за зазначеною ним адресою поштового відділення - 02156 м. Київ.

Оскільки при розгляді вказаної справи встановлено, що після невручення вище вказаного відправлення одержувачу, вищевказане відправлення не було направлено до зазначеного відправником відділення АТ «Укрпошти» - 02156 м. Київ, тому суд погоджується із доводами позивача про те, що відповідач повинен йому відшкодувати 50% вартості замовленої послуги - 20 грн.

Посилання відповідача та суду на п. 8.4 «Порядку пересилання відправлень «Укрпошта Документи» затверджених наказом АТ «Укрпошта» №135 від 19 серпня 2021 року колегія суддів не приймає належним, оскільки даним пунктом не врегульовано питання щодо обставин - коли адреса відправника зазначена ним в відправленні не співпадає із - об`єктом поштового зв`язку за місцем обслуговування відправника, тому споживач вправі розраховувати на отримання ним відправлень саме за місцем вказаним ним у відправленні.

Також, колегією суддів встановлено, що позивач відправив 19 грудня 2022 року два реєстрованих поштових відправлення: поштове відправлення №359 рекомендований лист з повідомленням про вручення поштового відправлення та реєстроване поштове відправлення №340 рекомендований лист з повідомленням про вручення поштового відправлення, що підтверджується копіями фіскальних чеків за пересилання рекомендованих листів з повідомлення про вручення поштового відправлення від 19 грудня 2022 року (а.с. 24, 25, т.1).

Позивач наполягав на тому, що вказані послуги не були надані належним чином, а зобов`язання не були виконанні належним чином, а саме в частині належності вручення рекомендованого листа з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Оскільки залишення в абонентській поштовій скриньці адресата (фізичної особи) інформації про необхідність забрати у відділенні АТ« Укрпошта» рекомендований лист, який не вручений особисто адресату, не дає можливості у передбачений Законом спосіб на реалізацію своїх прав, зокрема, щодо особистої подачі відповідної заяви до адресата.

Відповідач, заперечуючи дані вимоги позивача наполягав на належному виконанні вказаних зобов`язань у відповідності до п. 91 «Правил надання послуг поштового зв`язку» інформація про надходження реєстрованого поштового відправлення надсилається адресату у вигляді SMS -повідомлення за номером мобільного телефону, зазначеним на поштовому відправленні, поштовому переказі, а у разі відсутності номера мобільного телефону - шляхом вкладення до абонентської поштової скриньки бланку повідомлення встановленого зразка.

SMS/Viber-повідомлення про надходження рекомендованого листа № 359 автоматично надіслано на номер телефону НОМЕР_1 , який був зазначений відправником у поштовій адресі одержувача, а також SMS/Viber-повідомлення про надходження рекомендованого листа № 340 автоматично надіслано на номер телефону НОМЕР_2 , який був зазначений відправником у поштовій адресі одержувача.

Так як адресат або повнолітні члени його сім`ї були відсутні під час доставки вказаних рекомендованих листів, а відповідно до п. 99 Правил до абонентської поштової скриньки адресата 23 грудня 2022 року було вкладене повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, повторне повідомлення доставлене 26 грудня 2022 року щодо рекомендованого листа № 359, а також до абонентської поштової скриньки адресата 23 грудня 2022 року було вкладене повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, повторне повідомлення доставлене 28 грудня 2022 року щодо рекомендованого листа № 340.

Однак колегія суддів вказані висновки суду та заперечення відповідача вважає неналежними, виходячи із наступного.

Відповідно до абзацу вісімнадцять пункту 2 Правил повідомлення про вручення поштового відправлення повідомлення, яким оператор поштового зв?язку доводить до відома відправника чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення та прізвище одержувача.

Згідно з пунктом 92 Правил підлягають доставці додому: рекомендовані поштові листи; рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень.

Згідно з пунктом 93 Правил за письмовою згодою адресата рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів можуть доставлятися з використанням абонентської поштової скриньки.

У пункті 117 Правил передбачено, що після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення, поштові перекази повертаються відправнику. Повернення відправлень, від яких відмовився адресат або вручення яких неможливе, повинне здійснюватися негайно.

Таким, чином колегія суддів вважає, вручення поштових відправлень та повідомлення про їх надходження відноситься до операцій, які належать до послуг поштового зв?язку та надаються операторами поштового зв?язку, до моменту вручення поштового відправлення з рекомендованим повідомленням адресату одержувачу. Повернення рекомендованого листа з відміткою «за закінченням терміну зберігання» свідчить про неналежне виконання АТ «Укрпошта» своїх зобов`язань, що може нести негативні наслідки для позивача.

Оскільки при розгляді вказаної справи встановлено, що вищевказані реєстровані поштові відправлення № 359 та №340 з рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштових відправлень повернулися із відміткою «за закінченням терміну зберігання», тобто фактично саме послугу рекомендованого повідомлення про вручення за двома рекомендованими листами АТ «Укрпошта» не надало, тому суд погоджується із доводами ОСОБА_1 про те, що відповідач повинен йому відшкодувати вартості ненаданої послуги споживачу, відповідно повернення позивачу суми у розмірі 57,60 грн включно з ПДВ.

12 січня 2023 року позивач відправив реєстроване поштове відправлення «Укрпошта Документи» за накладною №468, що підтверджується копією фіскального чеку за пересилання від 12 січня 2023 року, копією накладної №468 з операції «Приймання» від 12.01.2023, копією опису вкладання до відправлення «Укрпошта Документ» від 12.01.2023 (а.с. 32, т.1).

Позивач наполягав на тому, що вказані послуги не були надані належним чином, а зобов`язання не були виконанні належним чином, а саме зазначене поштове відправлення належним чином не було внесено в пошукову систему щодо відстеження поштового відправлення на офіційному сайті компанії.

Позивач змушений був подати Заяву про повернення поштового відправлення «Укрпошта Документи» № 468 від 12 січня 2023 року.

03 березня 2023 року позивач звернувся до ВПЗ № 02156 м. Києва за отриманням поштового відправлення «Укрпошта Документи» № 468 від 12 січня 2023 року, однак співробітником ВПЗ йому було повідомлено про відсутність зазначеного поштового відправлення у ВПЗ.

Таким чином, всі вище вказані поштові відправлення не були доставлені до отримувачів, які зазначені в них та в подальшому не були повернуті відправнику на зазначене ним поштове відділення АТ «Укрпошта» - 02156 м. Київ, та йому не вручення.

Зазначені обставини підтверджуються також листами-повідомленнями АТ «УКРПОШТА» від 14 лютого 2023 року № 1853-С-159-В (а.с. 48 т.1), а також листом від 27 лютого 2023 року вказане свідчить про неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, тому позивач вправі розраховувати на повернення сплаченої суми послуг та оціночної вартості документа, що становить 545,00 грн включно з ПДВ, та складається з суми вартості за пересилання відправлення у розмірі 45,00 грн та вартості оголошеної цінності за відправлення у розмірі 500, 00 грн.

Крім того колегія суддів вважає, що позивач як споживач послуг які надаються відповідачем у зв`язку із неналежним їх виконанням має право згідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів" на відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 2 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим доказам, судом порушені норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 ..

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києвавід 04 квітня 2024 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Укрпошта» на користь ОСОБА_1 822,60 грн на відшкодуванню завданої матеріальної та 500 грн на відшкодування завданої моральної шкоди.

В задоволенні решти частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 30 червня 2025 року .

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді : Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв