Справа № 484/3038/25
Провадження № 2/484/1408/25
Рішення

іменем України

26.06.2025 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Максютенко О.А.,

за участю секретаря судового засідання Завірюхи В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області про встановлення факту родинних відносин громадян, факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

встановив

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області про встановлення факту родинних відносин громадян, факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_2 за життя на праві приватної власності на підставі дублікату свідоцтва про право власності на житловий будинок від 02.11.1988, виданого згідно рішення виконавчого комітету Лисогірської сільської Ради народних депутатів Первомайського району Миколаївської області від 06.10.1988 року за №65, належав житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла у віці 82 років, про що виконкомом Лисгоріської сільської ради Первомайського району Миколаївської області зроблено відповідний актовий запис за № 25. Оскільки за свого життя ОСОБА_2 заповіту не склала, то після її смерті відкрилась спадщина за законом, до складу якої ввійшло належне їй за життя майно. Так як ОСОБА_2 родичів близького ступеня спорідненості не мала, право на спадкування після її смерті виникло у спадкоємців, які виявились найближчими її живими родичами, проживали разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини та прийняв її. ОСОБА_1 приходиться племінником ОСОБА_2 , оскільки є сином ОСОБА_3 , який був рідним братом ОСОБА_2 та помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В зв`язку з чим, позивач отримав право на спадкування за законом як спадкоємець після смерті своєї тітки. Для того, щоб оформити належним чином своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво, позивач має довести наявність родинних зв`язків між ним та його тіткою ОСОБА_2 , але зробити це в позасудовому порядку ОСОБА_1 не має можливості, оскільки частина документів, які потрібно подати нотаріусу для підтвердження факту наявності родинних відносин була безповоротно втрачена. Щодо наявності факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини позивач зазначає, що ОСОБА_1 з 1999 року проживав по АДРЕСА_1 , без реєстрації та за даною адресою проживала його тітка ОСОБА_2 , за якою він доглядав до її смерті та забезпечив поховання. За вказаною адресою реєстрації більше ніхто не був зареєстрований. Однак, державний нотаріус Другої первомайської державної нотаріальної контори видав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.04.2025 №375/02-31.

Враховуючи викладене вище, позивач просить: встановити факт родинних відносин і підтвердити, що ОСОБА_2 є рідною тіткою ОСОБА_1 ; встановити факт постійного проживання спадкоємця ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 04.06.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, визначено розгляд проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Цією ж ухвалою витребувано з Другої первомайської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Лиса Гора Первомайського району Миколаївської області.

10.06.2025 року на адресу суду надіслано копію спадкової справи №33/2025.

Позивач ОСОБА_1 та його представник, адвокат Ремський Є.В.. в підготовче судове засідання не з`явилися, представник позивача подав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали.

Відповідач подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнали та просили їх задовольнити.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

За змістом положень ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження у випадку визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення в порядку, встановленому ст. ст. 206, 207 цього Кодексу.

Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що 25.03.2005 року відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ФП від ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 в с. Лиса Гора Первомайського району Миколаївської області.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Первомайським міжміським бюро технічної інвентаризації від 21.07.2004 №4205579, дублікату свідоцтва про право власності б/н, видане 21.07.2004 виконкомом Лисогірської сільської ради Первомайського району Миколаївської області на підставі рішення виконкому Лисогірської сільської Ради народних депутатів Первомайського району від 06.10.1988 за №65, ОСОБА_2 була власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Лиса Гора Первомайського району Миколаївської області помер батько позивача ОСОБА_3 .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 06.07.1967 року позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

З відповідей Державного архіву Миколаївської області №А-202/03-06, №А115/03-05 від 19.02.2025 на адвокатський запит вбачається, що у поновлених актових записах Лисогірського районного відділу ЗАГС Лисогірського району Миколаївської області про народження за 1944-1946 роки та Перовмайського районного бюро ЗАГС Первомайського району Миколаївської області про народження за 1946 рік відомостей про народження ОСОБА_2 в 1922 році в с. Лиса Гора та ОСОБА_3 в 1930 році у с. Лиса Гора не виявлено. Актові записи про народження за 1922 рік та 1930 рік, складені Лисогірською сільрадою Лисогірського (нині Первомайського) району Миколаївської області на зберігання до держархіву не надходили.

Відповідно до довідки № 167 від 05.02.2025, виданої виконавчим комітетом Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, на день смерті ОСОБА_2 була зареєстрована та проживала до дня смерті у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своїм племінником ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проживав без реєстрації з 1999 року по день смерті покійної.

Постановою державного нотаріуса Другої первомайської державної нотаріальної контори Грушанської І.В. від 15.04.2025 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки спадкоємцем не надано нотаріусу документів, що підтверджують його родинні відносини зі спадкодавцем та документів, що підтверджують право власності на нерухоме майно.

Той факт, що позивач є племінником ОСОБА_2 , підтверджений вказаними вище дослідженими судом письмовими доказами.

З копії спадкової справи №33/2025 вбачається, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 .

За змістом ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За правилом ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно положень пунктів 4.14 та 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мін`юсту від 22.02.2012 року № 296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують доводи сторони, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів.

Згідно роз`яснення п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину та інше.

Пункт 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказує, що суд може встановити факт родинних відносин, якщо в органах РАЦС не зберігся відповідний запис чи відмовлено в його відновленні, або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду.

Під родинними відносинами слід розуміти кровний зв`язок між особами, які походять одне від одного (пряма лінія родинних відносин) і кровний зв`язок між особами, які походять від спільного предка (бічна лінія родинних відносин). У прямій лінії родинних відносин знаходяться: мати і син (або донька), батько і син (або донька), дід і внук (внучка), бабка і внук (внучка), прадід і правнук (правнучка), прабабка і правнук (правнучка). У бічній лінії родинних відносин знаходяться, наприклад: рідні брати і сестри, дядько і племінник (племінниця), тітка і племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри тощо.

Відповідно до Роз`яснення Міністерства Юстиції України від 11.10.2011 «Окремі питання спадкування», "Ступінь споріднення", тобто кількість народжень, що пов`язують між собою двох осіб, які перебувають у родинних зв`язках, до родичів четвертого ступеня споріднення належать діти рідних племінників та племінниць спадкодавця (двоюрідні онуки та онучки) і рідні брати та сестри його діда та баби (двоюрідні дід та баба). До родичів п`ятого ступеня споріднення - діти його двоюрідних онуків і онучок (двоюрідні правнуки та правнучки), діти його двоюрідних братів та сестер (двоюрідні племінниці та племінники), діти його двоюрідних дідів та бабок (двоюрідні дядьки та тітки). Родичі шостого ступеня споріднення це - діти його двоюрідних правнуків та правнучок (двоюрідні праправнуки та праправнучки), діти його двоюрідних племінників та племінниць (троюрідні онуки та онучки), діти його двоюрідних дядьків та тіток (троюрідні брати та сестри). У п`яту чергу право на спадкування мають родичі четвертого - шостого ступеня споріднення, якщо відсутні спадкоємці перших чотирьох черг.

Зазначене цілком узгоджується із викладеними у Листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`ясненням суті спадкування за правом представлення, яке полягає в тому, що хоча деякі родичі спадкодавця (його внуки, правнуки, прабаба, прадід, племінники, двоюрідні брати та сестри спадкодавця) не включаються до складу жодної з черг спадкоємців за законом, про те вони не усуваються повністю від спадкування і за певних умов набувають права спадкування.

Враховуючи зазначене вище, а також те, що позов про встановлення факту родинних відносин породжує юридичні наслідки для позивача, а встановити його іншим шляхом неможливо, суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню.

Нормами ст.ст. 1216-1218 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.ст.1220,1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

За змістом ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи , які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця.

Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, право на спадщину за законом почергово отримують особи, які вказані в ст.ст.1261-1265 ЦК України.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 1265 ЦК України встановлено, що в п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Статтею 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Враховуючи те, що до складу спадщини входить нерухоме майно, виконуючи свій обов`язок визначений ст. 1297 ЦК України, відповідно до якої, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частина 1 ст. 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з п.п. 4.10 п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р.) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Відповідно до правового висновку, висловленого у постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі № 484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, тобто на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду на підставі досліджених судом доказів, породжує юридичні наслідки для позивача, а встановити його іншим шляхом неможливо, тому суд вважає, що позов в цій частині також підлягає задоволенню.

Згідно ст. 392 ЦК України «власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності».

Відповідно до п.37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

У той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 328, ст. 392 ЦК України).

Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» саме у разі неможливості нотаріуса оформити право на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до положень п.3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.

Потреба такого способу захисту права власності як пред`явлення позову про його визнання виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав).

Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за законом в порядку п`ятої черги спадкування, спадщину прийняв.

З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Первомайським міжміським бюро технічної інвентаризації від 21.07.2004 №4205579, дублікату свідоцтва про право власності б/н, видане 21.07.2004 виконкомом Лисогірської сільської ради Первомайського району Миколаївської області на підставі рішення виконкому Лисогірської сільської Ради народних депутатів Первомайського району від 06.10.1988 за №65, технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду інвентарний номер №773, реєстровий №743, вбачається, що ОСОБА_2 була власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, належність спадкодавцю ОСОБА_2 спадкового майна доведено належними та допустимими доказами.

Таким чином, не дивлячись на той факт, що позивач фактично прийняв спадщину, однак у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, вона не в змозі оформити своє право на спадщину.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З урахуванням всього вищевикладеного, суд прийшов до переконання, що існують обставини, які є підставою для задоволення заявленого позову.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 43, 49, 76, 89, 259, 263-265, 268, 315, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив

позов ОСОБА_1 до Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області про встановлення факту родинних відносин громадян, факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом задовольнити.

Встановити факт родинних відносин, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Лиса Гора Первомайського району Миколаївської області, дійсно була тіткою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Лиса Гора Первомайського району Миколаївської області, РНОКПП НОМЕР_3 .

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , разом із його тіткою ОСОБА_2 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 в житловому будинку АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 в с. Лиса Гора Первомайського району Миколаївської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 26.06.2025.

Відомості про учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ;

відповідач Мигіївська сільська рада Перовмайського району Миколаївської області, ідентифікаційний код юридичної особи 04376937, місце знаходження: вул. Первомайська, 50, с.Мигія, Первомайський район, Миколаївська область, 55223.

Суддя: