Справа № 450/5872/24 Провадження № 2/450/952/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Кукси Д.А.

секретаря судового засідання Качмар М.З.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Тимчишина Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Пустомити цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Пащук Артем Ігорович до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, -

суд постановив таке рішення:

підстава позову (позиція позивача): позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 на його користь 100000,00 грн. моральної шкоди, судові витрати у виді витрат на правову допомогу. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що у провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області перебувала кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 04.11.2024 по справі №450/3092/24 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 24.06.2024 близько 00:00 год., ОСОБА_3 , перебуваючи на подвір`ї свого будинку за адресою: АДРЕСА_1 під час раптово виниклого конфлікту з потерпілим ОСОБА_1 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, знаючи про те, що здоров`я будь-якої людини рівною мірою охороняється законом, протиправне посягання на нього є кримінально-караним, діючи цілеспрямовано, незаконно, протиправно, умисно, з метою завдання невизначеної шкоди здоров`ю, завдав удар кулаком правої руки в перенісся, внаслідок чого потерпілий впав на траву, де ОСОБА_3 продовжив наносити удари руками та ногами по тілу потерпілого та після того, як потерпілий піднявся на ноги - наніс останньому ще удар правою рукою в спину, внаслідок чого останній впав на асфальт, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді двох синців в навколоочних ділянках, одного синця в ділянці правого плечового суглоба, чотирьох саден на правій кисті, одного садна на правому стегні та одного садна в ділянці лівого колінного суглоба, що за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. В судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненому визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, вважає, що вчинив неправильно по відношенню до свого батька. Обвинувачений ОСОБА_3 медичну допомогу батькові не надавав. Внаслідок зазначених вище обставин позивач пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності, тривоги, страху за своє життя та здоров`я. Позивач досі відчуває почуття приниженої гідності, образи, досади, обурення поведінкою винуватця, також переживає щодо своєї соціальної репутації. Наслідки події, що трапилась, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на проведення правових заходів), обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Вважає, що є всі підстави для відшкодування шкоди, завданої вчиненням відповідачем кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, по відношенню до потерпілого ОСОБА_1 ; розмір моральної шкоди в сумі 100 тис. грн. буде достатнім та розумним.

Позиція відповідача: відзиву на позов сторона відповідача суду не надала. Представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням у Франківському суду м.Львова, однак жодних доказів не представив.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

27.12.2024 відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру; 30.12.2024 ухвала про відкриття провадження у справі; 18.02.2025 заява відповідача про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю укладення угоди з адвокатом; 18.02.2025 клопотання представника відповідача про відкладення розглдяу справи; 18.02.2025 клопотання позивача представника позивача про витребування доказів; 07.04.2025 ухвала про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду; 14.05.2025 заява відповідача про неможливість участі в судовому засіданні; 19.06.2025 заява представника відповідача про відкладення справи.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається, вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 04.11.2024 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

В описовій частині вироку зазначається, що ОСОБА_2 24.06.2024 року близько 00:00 год., перебуваючи на подвір`ї свого будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , під час раптово виниклого конфлікту з потерпілим ОСОБА_1 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, знаючи про те, що здоров`я будь-якої людини рівною мірою охороняється законом, протиправне посягання на нього є кримінально-караним, діючи цілеспрямовано, незаконно, протиправно, умисно, з метою завдання невизначеної шкоди здоров`ю, завдав удар кулаком правої руки в перенісся, внаслідок чого потерпілий впав на траву, де ОСОБА_2 продовжив наносити удари руками та ногами по тілу потерпілого та після того, як потерпілий піднявся на ноги - наніс останньому ще удар правою рукою в спину, внаслідок чого останній впав на асфальт, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді двох синців в навколоочних ділянках, одного синця в ділянці правого плечового суглоба, чотирьох саден на правій кисті, одного садна на правому стегні та одного садна в ділянці лівого колінного суглоба, що за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. Обвинувачений ОСОБА_2 , свою вину у вчиненому визнав повністю.

Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди та відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, особі завжди призначається компенсація за порушення прав людини.

З роз`яснень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами) вбачається, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При оцінці обґрунтованості вимог позивача у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованою вимогу про відшкодування позивачу компенсації за завдану моральну шкоду, оскільки діями відповідача було завдано моральну шкоду, яка полягала у спричиненні ОСОБА_1 душевних страждань, яких він зазнав в результаті неправомірної протиправної поведінки ОСОБА_2 відносно нього, що встановлено вироком суду.

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Разом з тим, стороною позивача не доведено належними, допустимими та достатніми у своїй сукупності доказами завдання йому моральної шкоди на суму 100000,00 гривень. При цьому суд враховує, що моральну шкоду зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Виходячи із принципів рівності, поміркованості, розумності та справедливості, а також враховуючи положення чинного законодавства про те, що розмір на відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення позивача і не повинен призводити до його збагачення, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 30000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Щодо стягнення судових витрат, то суд зазначає, що згідно ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, втраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження витрат на правничу допомогу надано лише копію договору №11290Г/24 від 29.11.2024 про надання правової (правничої) допомоги, укладений позивачем з адвокатським бюро ОСОБА_4 , ордер адвоката Пащука А.І. та ордер адвоката Тимчишина Т.М., попередній розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Однак доказів понесення витрат в розмірі 20000,00 грн. суду не надано, а тому в частині стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити.

В силу вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору як учасник бойових дій, з відповідача слід стягнути в дохід держави суму судового збору в розмірі 3028,00 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 82, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, ст. ст. 23, 1167, ЦК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 30000 грн. (тридцять тисяч гривень) моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 3028 (три тисяч двадцять вісім гривень) судового збору .

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено 30.06.2025.

СуддяД. А. Кукса