Справа № 758/8134/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2025 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва в складі судді Петрова Д.В., вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 в особі представника адвоката Приходька Сергія Володимировича, заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем,

У С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Приходька С.В. звернувся до Подільського районного суду м. Києва із заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем.

В обгрунтування своїх вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 після смерті якої відкрилася спадщина. На випадок своєї смерті остання заповіту не залишила.

Заявник є онуком покійної ОСОБА_3 , а тому відноситься до п`ятої черги спадкоємців за законом.

У встановленому законом порядку, заявник звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звернувся, оскільки на момент смерті своєї бабусі він постійно проживав з нею більше року та вважав, що спадщину він прийняв, а за видачою Свідоцтва про право на спадщину одразу не звернувся через нестачу коштів на оформлення спадщини.

14.08.2024 ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса КМНО Тарасенко В.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки встановлений Законом шестимісячний термін він пропустив, а відомості щодо постійного проживання зі своєю бабусею на момент смерті останньої, не були підтверджені відповідними документами.

24.12.2024 ОСОБА_1 отримав Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки ним не було надано документів на підтвердження постійного проживання зі своєю бабусею на момент її смерті, а встановлений шестимісячний термін для подачі заяви про прийняття спадщини він пропустив.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 09.06.2025 заяву залишено без руху.

24.06.2025 від представника заявника на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків, за змісту якої вбачається, що іншими спадкоємцями майна померлої ОСОБА_3 є ОСОБА_2 , який є рідним братом заявника, а також донька померлої ОСОБА_4 .

За таких обставин, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 Цивільного процесуального кодексу України).

Положеннями п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Європейський суд з прав людини також акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним.

Згідно з положеннями статті 19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного, позовного (загального або спрощеного) та окремого провадження.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч.1 ст.293 ЦПК України).

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Згідно з частинами першою і другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу,- 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

На відміну від позовного провадження, окремому провадженню притаманні такі ознаки, які характеризують його структурну самостійність і прикладну значущість, і які визначаються такою суттєвою ознакою, як безспірність розгляду справ, що віднесені до окремого провадження. Безспірність слід розуміти лише як відсутність спору про суб`єктивне матеріальне право, але не відсутність спору про існування факту, що встановлюється. Слід врахувати, що важливою є не тільки конкретна мета встановлення факту, а його зв`язок із певним суб`єктивним матеріальним правом.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Згідно пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У постанові від 13.10.2022 у справі №755/1938/22 ВС зазначив, що для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (ч. 4 ст. 315 ЦПК України).

Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати ВС від 10.04.2019 у справі №320/948/18.

Аналогічні роз`яснення містяться в п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення».

У відповідності до ч.6 ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження виник спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду, і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Спір про право в окремому провадженні - це конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви.

Отже, правові та процесуальні підстави для розгляду заяви у порядку окремого провадження відсутні.

За таких обставин, враховуючи, що з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, вважаю, що у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Приходька Сергія Володимировича, заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем, слід відмовити.

Керуючись ст. 19, 258-260, ч. 4 ст. 315, 352 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Приходька Сергія Володимировича, заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Дмитро ПЕТРОВ