Провадження № 2/641/240/2025 Справа № 641/6234/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року м. Харків

Слобідський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Зелінської І.В.,

за участю секретарів Харченко Ю.В., Жамгаряна А.Р.,

представника правонаступника позивача- адвоката Нетудихати Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 та просила розірвати договір довічного утримання, укладений 30.09.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений державним нотаріусом Сьомої ХДНК, р. №4-1173; скасувати заборону на нерухоме майно, зареєстровану в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна 30.09.2010 року №10308255, реєстратор Сьома ХДНК; повернути позивачу належну їй квартиру, визнавши за позивачем право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 30.09.2010 року між сторонами був укладений договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Сьомої ХДНК, р. №4-1173. Предметом договору була квартира АДРЕСА_1 , яка належала позивачу на праві власності. За договором відповідач зобов`язався довічно повністю утримувати позивача, забезпечувати її харчуванням, одягом та необхідною допомогою, вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу та необхідної допомоги) визначена сторонами у розмірі мінімальної пенсії щомісячно. Між тим, відповідач обов`язків за договором довічного утримання не виконує. Вказала, що відповідач має постійне місце проживання у РФ.

У справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження.

В подальшому у зв`язку зі смертю позивача до участі у справі залучено правонаступника позивача- ОСОБА_2 .

В судовому засіданні представник правонаступника позивача просив задовольнити позов.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов до суду не подав.

Суд, заслухавши представника правонаступника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить наступного висновку.

Судом встановлено, що 30.09.2010 року між ОСОБА_1 , як відчужувачем з однієї сторони та сином позивача ОСОБА_3 , громадянином РФ, який мешкає в м. Дубна Московської області РФ, як набувачем з іншої сторони, укладено договір довічного утримання, який посвідчений державним нотаріусом Сьомої ХДНК, р.№4-1173.

Відповідно до вказаного договору відчужувач передала у власність набувача квартиру АДРЕСА_1 .

Натомість набувач зобов`язався довічно повністю утримувати ОСОБА_1 , забезпечуючи її харчуванням, одягом та необхідною допомогою. Вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу та необхідної допомоги) визначена сторонами у розмірі мінімальної пенсії щомісячно (пп. 3,4 вказаного Договору).

Статтею 744 ЦК України передбачено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Частиною першою статті 749 ЦК України передбачено, що у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Положення частини першої статті 755 ЦК України не містять визначення «неналежне виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання (догляду)», а тому, вирішуючи це питання, Суд повинен ураховувати конкретні обставини справи, умови договору довічного утримання (догляду) та положення статті 651 ЦК України, які визначають загальні підстави для зміни або розірвання договору.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).

Частиною другою статті 651 ЦК України визначено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 27 січня 2022 року у справі № 361/2838/18 (провадження № 61-10986св21).

Порушення є істотним, якщо тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, слід встановити: наявність істотного порушення договору та шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може полягати у реальних збитках і (або) упущеної вигоди; її розмір, а також чи є істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що вона змогла отримати.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу повноважень суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору.

У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-75цс13 та у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 199/3846/19 (провадження № 61-11407св20).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), ще обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частині перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, як входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, з відповідним позовом позивач звернулась до суду 29.09.2023 року.

Як вбачається зі змісту договору довічного утримання від 30.09.2010 року набувач ОСОБА_3 є громадянином РФ та мешкає у м. Дубна Московської області РФ.

Крім того, зміст договору в частині визначення обов`язків набувача свідчить, що такі обов`язки не обмежуються наданням грошової допомоги, що унеможливлює виконання таких за умов проживання в іншій державі.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач має убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12,81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності цих обставин, на які посилається позивач. Такі висновки щодо застосування положень статей 755,756 ЦК України узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема у постановах від 21.06.2021 у справі № № 644/1566/19, від 25.02.2021 у справі №686/13821/19, від 28.03.2018 у справі № 509/513/16-ц, від 29.08.2018 у справі № 755/1226/17-ц та від 06.05.2020 у справі № 755/1750/19.

За таких обставин, суд вважає доведеним факт невиконання договору довічного утримання відповідачем, що є підставою для його розірвання.

Разом з цим, ч.1 ст. 756 ЦК України передбачено, що правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане.

З урахуванням зазначеної норми матеріального права не підлягають задоволенню вимоги про визнання за позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке ним передане.

Саме такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 754/11230/20.

Відповідно до ст.74 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус знімає заборону відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації,частки управі власності на таке майно у зв`язку із: повідомленням кредитора (позикодавця) про погашення позики (кредиту); припиненням, розірванням іпотечного договору, договору застави, ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору, іншого договору, на підставі якого було накладено заборону відчуження; смертю відчужувача за договором довічного утримання (догляду), спадковим договором або смертю другого з подружжя, що уклали спадковий договір; смертю другого з подружжя, яке склало спільний заповіт подружжя; відчуженням майна, переданого під виплату ренти; спливом строку, на який накладено заборону відчуження; рішенням суду; судовим рішенням про скасування рішення суду проголошення фізичної особи померлою, про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; зверненням органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; в інших випадках, встановлених законодавством.

У розумінні положень наведеної норми права при розірванні договору довічного утримання, саме до повноважень нотаріуса віднесено зняття заборони відчуження нерухомого майна.

З урахуванням вище викладеного позовні вимоги слід задовольнити частково.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на часткове задоволення позову з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , слід стягнути судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Керуючись ст.4,10 - 13,76 - 81,141, 263 - 265,268,273, 354,355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання задовольнити частково.

Розірвати договір довічного утримання, укладений 30.09.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори за реєстровим номером 4-1173.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у сумі 1211 ( одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 (двадцять) коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Правонаступник позивача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Рішення суду ухвалено та підписано 30.06.2025 року.

Суддя І.В.Зелінська