Справа № 126/1100/22
Провадження № 22-ц/801/1273/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Хмель Р. В.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 рокуСправа № 126/1100/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя доповідач),

суддів Копаничук С. Г., Рибчинського В. П.,

за участю секретаря судового засідання Литвин Ю. О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні (в режимі відеоконференції) справу № 126/1100/22 за позовом ОСОБА_1 до Бершадської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, приватного нотаріуса Гайсинського районного нотаріального округу Вінницької області Гонтарук Тетяни Іванівни, про визнання заповіту нікчемним,

за апеляційною скаргою ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 20.03.2025, ухвалене у складі судді Хмель Р. В. в приміщенні суду в м. Бершадь, -

в с т а н о в и в :

24.06.2022 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом (вх № 4138/2022) до Бершадської міської ради, ОСОБА_7 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, приватного нотаріуса Гайсинського районного нотаріального округу Вінницької області Гонтарук Т. І. про визнання заповіту нікчемним, в якому просив : визнати нікчемним заповіт, який посвідчений 21.09.2016 секретарем виконавчого комітету Флоринської сільської ради Бершадського району Вінницької області, ОСОБА_8 , в інтересах спадкодавця ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який ІНФОРМАЦІЯ_2 помер; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 992,40 /т. 1 а. с. 23/.

Правовою підставою позовних вимог зазначено положення статей 1247, 1257 ЦК України, пункт 1.2 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 № 3306/5, підпункт 5 пункту «б» частини першої статті 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_9 .. Після його смерті відкрилась спадщина та відкрита спадкова справа № 50/2021 року у приватного нотаріуса Гайсинського районного нотаріального округу Вінницької області Гонтарук Т. І. у місті Бершадь. Як стало відомо позивачу, батько позивача за життя зробив заповіт на рідного брата позивача ОСОБА_7 , якому заповів все своє майно, який посвідчив 21.09.2016 секретар виконавчого комітету Флоринської сільської ради Бершадського району Вінницької області Карачковською Л. Я. Позивач спадщину прийняв у встановленому законом порядку та має право на спадкування 1/2 частки всього майна, після смерті свого батька за законом. У Флоринській сільській раді було утворено виконавчий комітет, а тому виключно виконавчий комітет Флоринської сільської ради Бершадського району Вінницької області мав повноваження покласти на посадову особу цього органу місцевого самоврядування функції щодо вчинення нотаріальних дій, зокрема, посвідчення заповітів. Однак відповідного рішення виконавчий комітет Флоринської сільської ради не прийняв, та не поклав обов`язки на секретаря виконавчого комітету ОСОБА_8 вчиняти нотаріальні дії, в тому числі і посвідчувати заповіти.

У постанові ВС від 12.06.2019 по справі № 607/15112/17-ц зазначено, що виключно виконавчий комітет сільської ради мав повноваження покласти на посадову особу цього органу місцевого самоврядування функції щодо вчинення нотаріальних дій, зокрема, посвідчення заповітів.

Також, позивач просив визнати заповіт нікчемним посилаючись на ту обставину, що його померлий батько проживав в с. Лісниче, відповідно і там мав скласти заповіт, а не у виконавчому комітеті Флоринської сільської ради.

Ухвалою суду від 07.09.2023 зупинено провадження у справі до вступу у спадкові права правонаступників померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 /т. 1 а. с. 145-147/.

Ухвалою суду від 30.04.2024 поновлено провадження у справі /т. 1 а. с. 159/.

Ухвалою суду від 29.07.2024 залучено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до участі у справі як правонаступників відповідача ОСОБА_7 , який ІНФОРМАЦІЯ_3 помер /т. 2 а. с. 199-200/.

Ухвалою суду від 14.11.2024 задоволено клопотання представника відповідачів, адвоката Рижавського С. С. про повернення до стадії підготовчого провадження /т. 2 а. с. 243-244/.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 20.03.2025 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу (вх № 4745 від 28.04.2025), в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що оспорюваний заповіт від 21.09.2016 посвідчений посадовою особою, не наділеною у належний спосіб повноваженнями на посвідчення заповітів, що підтверджує його нікчемність відповідно до статті 1257 ЦК України; заповідач ( ОСОБА_9 ) не був зареєстрований та не проживав на території Флоринської сільської ради, секретарем якої була ОСОБА_8 , остання не мала права вчиняти дії щодо посвідчення заповіту ОСОБА_9 від 21.09.2016.

20.05.2025 до Вінницького апеляційного суду надійшов відзив (вх № 5780) Рижавського С. С., який діє в інтересах ОСОБА_2 , в якому, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Ситник С.Г. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 , її адвокат Рижавський С.С. та ОСОБА_3 заперечили проти доводів апеляційної скарги та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина друга статті 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина перша, четверта статті 367 ЦПК України).

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

На аркуші справи 18, 42 тома першого знаходиться копія рішення Флоринської сільської ради Бершадського району Вінницької області 7 скликання 2 сесії від 27.11.2015 «Про обрання секретаря сільської ради» ОСОБА_8 ..

Відповідно до заповіту від 21.09.2016 посвідченого секретарем виконкому Флоринської сільської ради Бершадського району Вінницької області, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все майно, яке буде належати йому на день його смерті, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, він заповідає своєму синові ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 /т. 1 а. с. 15/.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_9 батько позивача ОСОБА_1 /т. 1 а. с. 82/.

На аркуші справи 97-111 тома першого знаходиться копія спадкової справи № 50/2021, відкритої щодо майна померлого ОСОБА_9 , 21.04.2021, відповідно до якої ОСОБА_7 звернувся із заявою від 21.04.2021 про прийняття спадщини за заповітом до приватного нотаріуса Гайсинського районного нотаріального округу Вінницької області, Гонтарук Т. І.; також із заявою від 26.04.2021 про прийняття спадщини за законом звернулась ОСОБА_5 дружина спадкодавця ОСОБА_9 ; ОСОБА_1 звернувся із заявою від 31.08.2021 про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Гайсинського районного нотаріального округу Вінницької області, Гонтарук Т. І. /т. 1 а. с. 105/.

Постановою приватного нотаріуса Гайсинського районного нотаріального округу Вінницької області, Гонтарук Т. І. від 15.02.2022 № 10/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що належало ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з виникненням спору з приводу розподілу спадкового майна між спадкоємцями /т. 1 а. с. 40-43/.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_7 /т. 1 а. с. 132/.

На аркуші справи 154-157 тома першого знаходиться витяг № 76644280 від 17.04.2024 зі спадкової реєстру щодо спадкових справ після померлого ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На аркуші справи 1-194 тома другого знаходиться копія спадкової справи № 13/2023 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 .

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що правові підстави для задоволення позову відсутні, адже, по-перше : якщо уповноважена особа органу місцевого самоврядування посвідчила заповіт особи, яка проживає не в межах цього органу, це не впливає на форму правочину і не підпадає під ті вимоги ЦК України про порядок його посвідчення, які тягнуть нікчемність заповіту відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України. Як наслідок, немає жодних підстав уважати, що посвідчення уповноваженою особою органу місцевого самоврядування заповіту поза межами цього органу тягне його нікчемність (постанова ВС від 11.10.2023 по справі № 190/234/22, від 28.06.2023 у справі № 291/1024/19); законодавець у ЦК України не передбачив такої підстави для кваліфікації заповіту, посвідченого секретарем сільської ради, нікчемним, як відсутність рішення виконавчого комітету сільської ради щодо покладання на цю посадову особу вчинення нотаріальних дій, так і відсутність вказівки в заповіті місця народження заповідача. Це не впливає на форму заповіту та порядок його посвідчення. Протилежна кваліфікація буде базуватися на мотивах розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення і порушить принцип свободи заповіту, оскільки він піддається правовій охороні й після смерті заповідача» (постанова ОП КЦС ВС від 29.01.2024 по справі № 369/7921/21); по-друге : якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача (постанова ВП ВС від 10.04.2019 по справі № 463/5896/14-ц).

Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог зроблено за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Форма заповіту передбачає обов`язковість його посвідчення нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України (частина третя статті 1247 ЦК України).

Згідно із статтею 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Право на заповіт може бути здійснене протягом всього життя особи і включає в себе як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну чи скасування. Усі наведені правомочності заповідача в сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є реалізацією свободи заповіту, яка є принципом спадкового права. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Кваліфікація заповіту як нікчемного із мотивів розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про які згадується у частині першій статті 1257 ЦК України, порушить принцип свободи заповіту. За відсутності дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні і посвідченні заповіту кваліфікація останнього як нікчемного з підстав, що прямо не передбачені ані цією статтею, ані взагалі нормами глави 85 ЦК України, по суті скасовує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту у зв`язку з його смертю (постанова ВП ВС від 25.05.2021 в справі № 522/9893/17, ВС від 20.07.2022 в справі № 461/2565/20).

У постанові ВС від 27.03.2019 у справі № 491/1528/15-ц, від 25.03.2020 у справі № 303/5126/18, від 17.11.2021 у справі № 680/289/18 зазначено про наявність у посадових осіб повноважень посвідчувати заповіт та, відповідно, про чинність заповітів, незважаючи на те, що виконавчі комітети рад не приймали рішень про покладення на таких посадових осіб цих органів функцій щодо вчинення нотаріальних дій.

У постанові від 29.01.2024 по справі № 369/7921/21, відступаючи від висновків, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.09.2019 у справі № 607/15112/17-ц, ОП КЦС ВС зазначила, що законодавець у ЦК України не передбачив такої підстави для кваліфікації заповіту, посвідченого секретарем сільської ради, нікчемним, як відсутність рішення виконавчого комітету сільської ради щодо покладання на цю посадову особу вчинення нотаріальних дій, так і відсутність вказівки в заповіті місця народження заповідача. Це не впливає на форму заповіту та порядок його посвідчення. Протилежна кваліфікація буде базуватися на мотивах розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення і порушить принцип свободи заповіту, оскільки він піддається правовій охороні й після смерті заповідача.

У постанові ВС від 15.09.2021 по справі № 700/135/17 зазначено, що при вчиненні нотаріальних дій посадові особи органу місцевого самоврядування діють відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5 (далі - Порядок), за змістом пункту 1.2 якого нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій. Як наслідок, немає жодних підстав вважати, що посвідчення уповноваженою особою органу місцевого самоврядування правочину поза межами цього органу тягне нікчемність заповіту. Відтак, якщо уповноважена особа органу місцевого самоврядування посвідчила заповіт особи не в межах цього органу, це не впливає на форму правочину і не підпадає під ті вимоги про порядок його посвідчення, які містяться в ЦК України та тягнуть нікчемність заповіту відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України.

Слід також звернути увагу на загальнодозвільний підхід законодавця щодо можливості особи, яка опинилася в різних життєвих ситуаціях, скласти заповіт, який може посвідчуватися доволі широким колом осіб, зазначених у статті 1252 ЦК України. Призначення цього - переконатись у дійсній волі особи, яка складає заповіт, і надати їй можливість її виразити, а особам, до спадкування якими прагнув заповідач, - отримати це майно у спадщину.

Підстави, зазначені позивачем для того аби визнати заповіт нікчемним, зокрема, що уповноважена особа органу місцевого самоврядування посвідчила заповіт, яка проживала в іншому населеному пункті (с. Лісниче), а не на території Флоринської сільської ради, видаються штучно винайденими.

Не відповідає це і засадам справедливості, адже цим нехтується остання воля заповідача.

Інакший підхід призводить до необґрунтованого покладення відповідальності за порушення уповноваженою особою органу місцевого самоврядування законодавства, яке регулює порядок його діяльності, на заповідача та спадкоємців, які не зобов`язані бути обізнаними з процедурним законодавством, що є порушенням принципу поваги до волі заповідача та обов`язковості її виконання, а також неспівмірним втручанням держави у право спадкоємців за заповітом мирно володіти своїм майном.

Подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 522/9893/17, постановах Верховного Суду від 12.07.2021 у справі № 495/87/15-ц, від 11.08.2021 у справі № 220/183/20.

Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним» (постанова ВС від 9.01.2019 у справі № 759/2328/16). Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (постанова ВС від 8.02.2023 по справі № 359/12165/14-ц, ВС ОП КЦС від 13.03.2023 по справі № 398/1796/20).

Визнання недійсним нікчемного правочину чи встановлення нікчемності правочину не є належним способом захисту права чи інтересу. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину (див.: пункти 53-54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 463/5896/14-ц, пункти 69-70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4.06.2019 у справі № 916/3156/17).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить висновку, що відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки законодавець у ЦК України не передбачив такої підстави для кваліфікації заповіту, посвідченого секретарем сільської ради, нікчемним, як відсутність рішення виконавчого комітету сільської ради щодо покладання на цю посадову особу вчинення нотаріальних дій. Це не впливає на форму заповіту та порядок його посвідчення. Протилежна кваліфікація буде базуватися на мотивах розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення і порушить принцип свободи заповіту, оскільки він піддається правовій охороні й після смерті заповідача. Якщо уповноважена особа органу місцевого самоврядування посвідчила заповіт особи не в межах цього органу, це не впливає на форму правочину і не підпадає під ті вимоги про порядок його посвідчення, які містяться в ЦК України та тягнуть нікчемність заповіту відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 20.03.2025 у даній справі залишити без змін.

Поновити дію рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 20.03.2025 у даній справі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: С. Г. Копаничук

В. П. Рибчинський