печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2025 р. Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Вовк С. В.,

при секретарі судових засідань Брачун О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві заяву Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом накладення арешту та заборони вчиняти дії.

Заява обґрунтовується тим, що ОСОБА_1 має намір подати до суду позов про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення ОСОБА_2 та стягнення з нього боргу за Договором суборенди № 01-03 в сумі 643 763,99 грн, оскільки останній ігнорує письмові вимоги, не сплачує заборгованість та не повертає приміщення.

За правилами ч. 1 ст. 153 ЦПК України, суд проводить розгляд заяви про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Суд дослідивши обставини справи, приходить до висновку про обґрунтованість вимог заяви про забезпечення позову, враховуючи при цьому, що вказані заходи носять тимчасовий характер, обмежують права лише в частині, забезпечуючи позивачу право на ефективний захист.

З матеріалів заяви вбачається, що 01 березня 2022 року між ФОП ОСОБА_1 як Орендарем та фізичною особою ОСОБА_2 як Суборендарем укладено Договір № 01-03 суборенди нежитлового приміщення, а саме - передбачених у п. 1.2. Договору нежилих приміщень з №1 по №7 (групи приміщень №251) загальною площею 88,00 кв.м., які знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Печерського району м. Києва.

Згідно з п.п. 4.1., 4.2. Договору, строк його дії та строк користування приміщенням закінчується 01 лютого 2025 року.

Згідно п. 7.2.8. Договору, після закінчення строку дії цього Договору Суборендар зобов`язаний повернути Приміщення в день закінчення його дії. В умовах справи цей строк становить не пізніше 01 лютого 2025 року.

Згідно н. 8.5. Договору, Передача Орендареві Приміщення передбачає повне звільнення Приміщення від майна Суборендаря та отримання Орендарем безперешкодного доступу (отримання ключів) до Приміщення. Приміщення вважаться фактично поверненим Орендареві з моменту підписання Акту приймання-передачі Сторонами.

Згідно п. 8.3. Договору передбачено повне звільнення Приміщення від майна Суборендаря в день закінчення дії Договору. З урахуванням положень п. 4.2. Договору вказані дії Відповідач повинен був зробити до 01 лютого 2025р.

У визначений Договором строк - 01 лютого 2025 року Відповідачем не повернуто приміщення Позивачу за відповідним актом, як не повернуто його і протягом наступних тижнів, у зв`язку з чим Позивач листом від 19 лютого 2025 року завчасно повідомив Відповідача про необхідність з`явитись для підписання акту приймання-передачі (повернення) приміщень із суборенди 28 лютого 2025 року з 11:00 до 13:00 за місцезнаходженням майна.

Заявник зазначає, що відповідач в указаний час за адресою місцезнаходження майна не прибув, своїх представників не направив, приміщення із суборенди не повернув, ключі від приміщення не передав, доступу Позивача до приміщення не надав, чим порушив умови Договору, приписи ЦК України та створив перешкоди ФОП ОСОБА_1 у користуванні майном та здійсненні підприємницької діяльності, завдавши матеріальних збитків.

Як зазначає ОСОБА_1 , ОСОБА_2 має прострочені грошові зобов`язання у сумі 643 763, 99 грн, які сформувались внаслідок порушення умов Договору суборенди за період з 01 лютого 2025 року по день подання цієї заяви, крім того відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні вищевказаним майном, відмовляючись його повернути.

Згідно з приписами частини другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, відповідно до роз`яснень у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. Саме по собі накладення арешту на об`єкт нерухомого майна без наміру власника його відчужити та заборона їх відчуження жодним чином не впливає на правовий статус цих прав і на права і законні його інтереси.

Судом враховано, що заходи забезпечення позову, які заявник просить вжити, є співмірними із позовними вимогами, а їх невжиття у вигляді накладення арешту на майно і грошові кошти ОСОБА_2 та встановлення заборони відчуження майна може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист і поновлення порушених прав і інтересів позивача, що унеможливить або суттєво ускладнить захист прав заявника у випадку задоволення позову, адже дії та поведінка відповідача вказують на його стійке небажання виконувати свої обов`язки за Договором - повертати приміщення за актом приймання-передачі, звільняти його та виплачувати заборгованість.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із позовними вимогами, суд приходить до висновку про задоволення заяви.

Враховуючи те, що обраний заявником спосіб забезпечення позову не передбачає збитків відповідача, а також відсутність обставин визначених частиною третьою статті 154 ЦПК України, суд приходить до висновку про те, що відсутні підстави для зустрічного забезпечення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-18, 149-150, 153, 154, 157, 261 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви - задовольнити.

В межах ціни позову в розмірі 643 763, 99 грн накласти арешт на майно і грошові кошти ОСОБА_2 та встановити заборону відчуження належного йому майна.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень, її оскарження не зупиняє її виконання.

Строк пред`явлення для виконання ухвали три роки.

Стягувач: ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 .

Боржник: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя С. В. Вовк