ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 684/405/24

Провадження № 22-ц/820/1039/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Демчука В.М.,

учасники справи: представник апелянта адвокат Керницька О.В.,

прокурор Ткачук Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 21 лютого 2025 року (суддя Галиш І.Б.) за позовом виконувача обов`язків керівника Летичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Старосинявської селищної ради до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки у комунальну власність,

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року виконувач обов`язків керівника Летичівської окружної прокуратури звернувся в суд в інтересах держави в особі Старосинявської селищної ради із позовом до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки у комунальну власність.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Старосинявською селищною територіальною громадою в особі Старосинявської селищної ради 13 грудня 2018 року зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :06:052:0015 площею 69,4385 га. В подальшому, рішенням сесії Старосинявської селищної ради від 06 серпня 2021 року затверджено проект землеустрою щодо відведення ділянки із зміною цільового призначення для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності (землі запасу) у власність ОСОБА_1 за межами населених пунктів на території Старосинявської селищної ради та надано в межах норм безоплатної приватизації у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1,4376 га з кадастровим номером :06:052:0046 для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності. Вказану земельну ділянку відведено у власність ОСОБА_1 за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером :06:052:0015 площею 69,4385 га. 11 жовтня 2021 року відповідач зареєстрував право приватної власності на земельну ділянку та 18 листопада 2021 року ОСОБА_1 передав її в оренду СФГ «Поділля» строком на 10 років.

ОСОБА_1 набув у приватну власність зазначену земельну ділянку на підставі незаконного рішення Старосинявської селищної ради №65-13/2021 від 06 серпня 2021 року, яке всупереч вимог ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» прийняте за відсутності необхідної кількості голосів (кворуму). За фактом неналежного виконання своїх службових обов`язків службовими особами Старосинявської селищної ради внесено відомості до ЄРДР за № 000548 за ч.2 ст.367 КК України, досудове розслідування в якому триває.

Враховуючи викладене, на думку позивача, ОСОБА_1 набув у приватну власність земельну ділянку незаконно та не мав права на передачу її у користування, а СФГ «Поділля» набуло у користування земельну ділянку від особи, яка не мала права її передавати. Отже, спірна земельна ділянка незаконно вибула із власності держави поза її волею, тому наявні підстави відповідно до вимог ст.ст.387, 388 ЦК України для її витребування у комунальну власність Старосинявської селищної ради.

Із урахуванням викладеного, прокурор просив суд витребувати у ОСОБА_1 та у СФГ «Поділля» на користь Старосинявської селищної територіальної громади в особі Старосинявської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :06:052:0046 площею 1,4376 га, що знаходиться за межами населених пунктів на території Старосинявської селищної ради Хмельницького (колишнього Старосинявського) району Хмельницької області та стягнути з відповідачів на користь Хмельницької обласної прокуратури судовий збір, сплачений за пред`явлення цього позову та за подання заяви про забезпечення позову.

Ухвалою Старосинявського районного суду Хмельницької області 21 лютого 2025 року провадження у справі за позовом виконувача обов`язків керівника Летичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Старосинявської селищної ради до ОСОБА_1 , Селянського (фермерського) господарства «Поділля» про витребування земельної ділянки у комунальну власність в частині вимог до Селянського (фермерського) господарства «Поділля» про витребування у СФГ «Поділля» на користь територіальної громади в особі Старосинявської селищної ради земельної ділянки площею 1,4376 га з кадастровим номером :06:052:0046 закрито, роз`яснено позивачу, що розгляд зазначених вимог віднесений до юрисдикції господарського суду.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 11 грудня 2024 року позовні вимоги про витребування земельної ділянки від ОСОБА_1 у комунальну власність задоволено.

Витребувано у ОСОБА_1 на користь Старосинявської селищної територіальної громади в особі Старосинявської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :06:052:0046 площею 1,4376 га, що знаходиться за межами населених пунктів на території Старосинявської селищної ради Хмельницького (колишнього Старосинявського) району Хмельницької області.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь Хмельницької обласної прокуратури судовий збір - 4542 грн.

Суд першої інстанції керувався тим, що загальний склад Селищної ради на момент прийняття рішень щодо передачі спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 становив 26 депутатів, а за прийняття рішення №65 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання їх у власність» про передачу відповідачу у власність земельної ділянки проголосувало «за» 17 депутатів, голова ради участі у голосуванні не брав. Дві третини від 26 голосів становить 17,33, тому, виходячи із вимоги Закону щодо його прийняття не менше як двома третинами голосів депутатів від загального складу ради, рішення вважається ухваленим, якщо за нього проголосувало мінімум 18 депутатів. Указане рішення Селищної ради є такими, що не прийнято відповідно до закону, внаслідок чого воно не можуть розцінюватись як вияв волі власника на відчуження земельної ділянки. Оскільки земельна ділянка вибула із земель комунальної власності поза волею власника, то її може бути витребувано у ОСОБА_1 за віндикаційним позовом. Задоволення позову про витребування земельної ділянки від особи, яка незаконно безоплатно отримала її у власність, призведе до забезпечення інтересів територіальної громади, як правомочного власника земельної ділянки комунальної власності, представницьким органом якої є селищна рада. Неналежне здійснення Старосинявською селищною радою своїх повноважень щодо витребування спірної земельної ділянки з чужого незаконного володіння є підставою, визначеною ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», для пред`явлення позову прокурором.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог виконуючого обов`язки керівника Летичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Старосинявської селищної ради до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки від ОСОБА_1 у комунальну власність відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було неправильно застосовано норми ст.388 ЦК України та статтю 1 Першого Протоколу до Конвенції та принцип «належного врядування», у зв`язку із чим суд дійшов помилкового висновку про можливість витребування спірної земельної ділянки у добросовісного набувача ОСОБА_1 . Апелянт зазначає, що у численних позиціях Верховного Суду зроблено висновок про те, що прийняття рішення, за наслідком якого добросовісний набувач всупереч приписам статті 388 ЦК України втрачає такий статус, а відтак втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятним та покладає на добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар. При цьому, звертає увагу, що відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, яка викладена у рішенні від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України», потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Також, Європейський суд з прав людини у вказаному рішенні підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування» зазначивши, що цей принцип передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Так, ОСОБА_1 , який набув право власності на спірну земельну ділянку, не були відомі обставини щодо відсутності кворуму під час прийняття рішення про передачу у власність земельної ділянки. Він мав законні сподівання, що передаючи у 2021 році право на землю, Старосинявська селищна рада діяла в межах своїх повноважень. Отже, суд при задоволенні позову прокурора, порушив принцип «належного врядування», оскільки потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу.

На думку апелянта, судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення було неправильно застосовано норми матеріального права, а саме, ст.16 ЦК України, у зв`язку із чим суд дійшов помилкового висновку про належність способу захисту, визначеного прокурором. Таким чином, позовна вимога про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, як першого правочину у ланцюжку правочинів, за якими майно вибуло з володіння власника, є ефективною у спорі про витребування цих ділянок у поєднанні із вимогою про витребування земельної ділянки у останнього власника.

Крім того, апелянт вважає, що прокурором не доведено наявність порушеного права Старосинявської селищної ради, оскільки саме у зв`язку із її незаконними діями відбулося порушення прав територіальної громади. Оскільки саме Старосинявська селищна рада допустила порушення інтересів у спірних правовідносинах, то ця рада на є органом який може здійснювати захист інтересів держави у тих самих відносинах, отже прокурор мав самостійно звернутися до суду в особі територіальної громади для захисту відповідних публічних інтересів.

У відзиві на апеляційну скаргу Старосинявська селищна рада визнає апеляційну скаргу обґрунтованою та просить задовольнити її в повному обсязі, з підстав необґрунтованого втручання прокурора у вільне володіння майном та недотримання порядку представництва інтересів держави в суді.

Керівник Летичівської окружної прокуратури у своєму відзиві на апеляційну скаргу не погоджується із доводами апеляційної скарги, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, оскільки дана справа становить значний суспільний інтерес, встановлено порушення інтересів територіальної громади, як власника землі комунальної власності, метою поданого позову є захист прав Старосинявської об`єднаної територіальної громади шляхом витребування земельної ділянки на її користь, а Старосинявська селищна рада у даних правовідносинах діє як представницький орган територіальної громади, на користь якої витребовується земельна ділянка, на яку також буде покладено обов`язок щодо виконання рішення суду. У даній справі Старосинявська селищна рада не подавала заяви про відмову від позову, натомість прокурор після заперечень представника селищної ради підтримував позов та наполягав на розгляді справи по суті.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Керницька О.В. підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Прокурор Ткачук Н.С. в судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила її відхилити.

Представник Старосинявської селищної ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що наказом ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-6558-СГ від 26 вересня 2018 року Старосинявській селищній раді Старосинявської селищної об`єднаної територіальної громади Старосинявського району Хмельницької області передано у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 8973,2999 га, які розташовані за межами населених пунктів на території Старосинявської селищної об`єднаної територіальної громади Старосинявського району Хмельницької області, в тому числі земельну ділянку з кадастровим номером :06:052:0015 площею 69,4385 га (додаток до наказу №22-6558-СГ від 26 вересня 2018 року, №650). (а.с. 23-76, т.1)

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №381009556 від 31 травня 2024 року державним реєстратором проведено реєстрацію права власності земельної ділянки з кадастровим номером :06:052:0015 площею 69,4385 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 244, номер відомостей про речове право 29487561, власник: Територіальна громада в особі Старосинявської селищної ради.

Рішенням Старосинявської селищної ради №186/2020 від 16 липня 2020 року надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за рахунок земель комунальної власності площею 69,4385 га з кадастровим номером :06:052:0015 зі зміною виду цільового призначення - для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 2,00 га, з метою подальшої передачі у власність ОСОБА_1 (а.с.149, т. 1)

Рішенням Старосинявської селищної ради Старосинявського району Хмельницької області №65-13/2021 від 06 серпня 2021 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання їх у власність» затверджено проект землеустрою щодо відведення громадянам, в тому числі ОСОБА_1 , земельних ділянок із зміною цільового призначення для ведення особистого селянського господарства (01.03) за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності за межами населених пунктів території Старосинявської селищної ради; згідно п.11 рішення надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1,4376 га з кадастровим номером :06:052:0046 для ведення особистого селянського господарства. (а.с. 81, 120-141 т.1)

На підставі рішення Старосинявської селищної ради №65-13/2021 від 06 серпня 2021 року державним реєстратором 11 жовтня 2021 року було зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку площею 1,4376 га з кадастровим номером :06:052:0046 за ОСОБА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040, що підтверджується даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. (а.с. 77-80 т.1)

За договором оренди землі від 18 листопада 2021 року ОСОБА_1 передав вказану земельну ділянку в оренду СФГ «Поділля» строком на 10 років, право оренди земельної ділянки зареєстровано 09.12.2021 у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про речове право45605585. (а.с.83-85 т.1)

Земельна ділянка площею 1,4376 га з кадастровим номером :06:052:0046 для ведення особистого селянського господарства, яка за рішенням №65-13/2021 від 06 серпня 2021 року передана у власність ОСОБА_1 раніше не перебувала в його користуванні, не є успадкованою, відсутні відомості щодо наявності на земельній ділянці будинків, будівель чи споруд. (а.с.95-110 т.1)

Згідно з витягом з протоколу №13 пленарного засідання тринадцятої чергової сесії Старосинявської селищної ради від 06 серпня 2021 року за прийняття рішення № 65 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання їх у власність» проголосували «за» 17 депутатів, 9 депутатів були відсутні. (а.с.111-119 т.1)

Вказана обставина підтверджується також копією Форми 1-ПГ Результати поіменного голосування 06 серпня 2021 року (тринадцята чергова сесія восьмого скликання Старосинявської селищної ради) «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання їх у власність» (в цілому) із списком депутатів 26 та селищний голова, з яких проголосували «за» 17 депутатів, 9 депутатів були відсутні, в тому числі селищний голова. (а.с. 148 т.1)

Постановою № 4 Старосинявської селищної територіальної виборчої комісії від 08 грудня 2020 року визнано обраними депутатами Старосинявської селищної ради 26 депутатів.

Постановою № 3 Старосинявської селищної територіальної виборчої комісії від 08 грудня 2020 року визнано обраним Старосинявським селищним головою ОСОБА_2 (а.с.86-87, 88-89 Том 1)

01 вересня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000548 внесено відомості за ознаками ч.2 ст.367 КК України про те, що службові особи Старосинявської селищної ради, неналежно виконуючи свої службові обов`язки, не переконавшись в наявності достатньої кількості голосів депутатів селищної ради, а саме 2/3 голосів, склали та підписали рішення №65-13/2021 від 06 серпня 2021 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання їх у власність», внаслідок чого земельні ділянки незаконно вибули з власності територіальної громади, чим спричинено тяжкі наслідки державним інтересам.

На даний час досудове розслідування вказаного кримінального провадження не закінчене.

21 червня 2024 року Старосинявська селищна рада повідомила керівника Летичівської окружної прокуратури про те, що до складу ради входить 26 депутатів та селищний голова, тому для прийняття рішення відповідно до ч.2 ст.59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», яке потребує не менше 2/3 голосів, за нього мають проголосувати 18 осіб з правом голосу, 06 серпня 2021 року на тринадцятій черговій сесії восьмого скликання проект рішення «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання їх у власність» отримав підтримку у 17 голосів, тому рішення не прийняте та волі територіальної громади, від імені якої діє Старосинявська селищна рада, не було, проте селищний голова Здебський В.Е. виготовив та підписав офіційний документ рішення №65-13/2021. Оскільки розпочато кримінальне провадження №000548 за ч.2 ст.367 КК України, факт підробки документів не доведений у судовому порядку, Старосинявська селищна рада до завершення розслідування кримінального провадження №000548 за ознаками ч.2 ст.367 КК України та винесення вироку утримується від будь-яких дій щодо зазначених рішень та земельних ділянок. (а.с.191-192 т.1).

Статтею 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується.

Відповідно до статті 78 Земельного кодексу України (далі ЗК України) право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

За змістом частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

В силу статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Як передбачено статтею 118 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, в тому числі для ведення особистого селянського господарства, у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (частина перша статті 122 ЗК України).

Статтями 125 і 126 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно зі статтею 2 Закону України від 1 липня 2004 року №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон №1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Із норм частини першої статті 4, частини першої статті 5 Закону №1952-ІV слідує, що державній реєстрації прав підлягає право власності на земельну ділянку.

Положеннями частини п`ятої статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

За змістом частини третьої статті 24 вказаного Закону органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуючись у своїй діяльності Конституцією України і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно з вимогами ч.2 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», в редакції Закону № 1423-IX від 28.04.2021, що набрав чинності 27 травня 2021 року, рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Рішення ради щодо безоплатної передачі земельної ділянки комунальної власності у приватну власність (крім земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян, та випадків передачі земельної ділянки власнику розташованого на ній жилого будинку, іншої будівлі, споруди) приймається не менш як двома третинами голосів депутатів від загального складу ради..

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що громадяни та юридичні особи як суб`єкти права можуть набувати земельні ділянки у власність. Це право набувається особами як на підставі цивільно-правових угод (договори купівлі-продажу, дарування, міни тощо), так і в порядку приватизації земельних ділянок із земель державної або комунальної власності.

Приватизація земельних ділянок здійснюється за відповідним рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в межах їх компетенції. Право власності громадян на земельні ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Сільські, селищні, міські ради як представницькі органи місцевого самоврядування вирішують питання передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян на пленарних засіданнях за наявності відповідного кворуму. Такі рішення приймаються шляхом відкритого чи поіменного голосування, результати якого заносяться до протоколу сесії ради.

Рішення ради щодо безоплатної передачі земельної ділянки комунальної власності у приватну власність (крім земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян, та випадків передачі земельної ділянки власнику розташованого на ній жилого будинку, іншої будівлі, споруди) приймається не менш як двома третинами голосів депутатів від загального складу ради.

Як вбачається із матеріалів справи, загальний склад Старосинявської селищної ради Хмельницької області станом на 06 серпня 2021 року становив 26 депутатів, а за прийняття рішення № 65 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання їх у власність» про передачу відповідачу у власність земельної ділянки проголосували «за» 17 депутатів, голова ради участі у голосуванні не брав.

За математичним визначенням дві третини від 26 голосів становить 17,33 (26?3?2), тому, виходячи із вимоги Закону щодо його прийняття не менш як двома третинами голосів депутатів від загального складу ради, а кожен депутат має один голос, рішення вважається ухваленим, якщо за нього проголосувало мінімум 18 депутатів селищної ради, оскільки 17 голосів становить менше ніж дві третини необхідних голосів від загального складу ради.

Зазначене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у справі №826/2184/17.

Встановивши, що рішення Селищної ради від 06 серпня 2021 року №65 про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_1 не набрало необхідної кількості голосів депутатів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що це рішення є таким, що не прийняте, а ОСОБА_1 набув право власності на земельну ділянку з порушенням вимог закону. Таке рішення не створює правових наслідків незалежно від того, чи було воно скасовано судовим рішенням в іншій справі.

Доводи ОСОБА_1 щодо правомірності передачі Селищною радою земельної ділянки у його власність не відповідають фактичним обставинам справи та чинним нормам закону.

Щодо витребування земельної ділянки

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положення цього конституційного принципу кореспондуються із нормами статей 319, 321 ЦК України, згідно яких власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

В силу статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном. Таке право є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Названі норми чинного законодавства визначають право власника майна вимагати усунення будь-яких порушень свого права від інших осіб у спосіб, який власник вважає прийнятним.

Одним із таких способів захисту порушеного права є вимога власника про витребування належного йому майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов).

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза її волею. При цьому між власником і володільцем майна (добросовісним набувачем) не повинно існувати жодних юридичних відносин.

Із матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 набув право власності на земельну ділянку площею 1,4376 га (кадастровий номер :06:052:0046), яка належить до земель комунальної власності, з порушенням установленого порядку, тобто не на підставі відповідного рішення органу місцевого самоврядування.

Відсутність такого рішення означає, що територіальна громада як власник земельної ділянки волю на її відчуження не виявляла.

У зв`язку з цим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що земельна ділянка вибула із земель комунальної власності поза волею власника, а тому Селищна рада може витребувати її у ОСОБА_1 .

Доводи ОСОБА_1 про відсутність підстав для витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння відповідача не ґрунтуються на законі.

Так, статтями 13, 14 Конституції України визначено, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Таким чином, земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності українського народу, а органи державної влади здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної власності.

Прийняття рішення про передачу земель державної власності в приватну власність із земель державної власності позбавляє український народ загалом (стаття 13 Конституції України) правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі державної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).

Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 незаконно отримав земельну ділянку із земель комунальної власності.

За таких обставин «суспільним», «публічним» інтересом звернення прокурора до суду з вимогою про витребування на користь селищної ради у комунальну власність спірну земельну ділянку є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - безоплатної передачі у власність громадянам земельних ділянок із земель державної власності, а також захист суспільних інтересів загалом. «Суспільний», «публічний» інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині відновлення становища, яке існувало до порушення права власності українського народу на землю, захист такого права шляхом повернення в державну власність землі, що незаконно вибула з такої власності.

Враховуючи, що спірна земельна ділянка вибула з володіння власника, територіальної громади, на підставі незаконного рішення органу місцевого самоврядування, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що для відновлення права територіальної громади на земельну ділянку її необхідно витребувати у ОСОБА_1 ..

За обставин даної справи витребування майна є законним та пропорційним заходом, переслідує легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві, а тому не є таким, що порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При застосуванні положень статті 388 ЦК України в поєднанні статі 1 Першого протоколу до Конвенції з урахуванням обставин цієї справи. наявні підстави для втручання в мирне володіння майном відповідача. ОСОБА_1 набув це майно в порядку безоплатної приватизації, не для власних потреб, а відразу, трохи більше ніж через один місяць, передав її в оренду фермерському господарству, за таких обставин витребування спірної земельної ділянки не буде надмірним тягарем для відповідача.

Щодо доводів апеляційної скарги про неналежність (ефективність) способу захисту обраного прокурором, суд зазначає наступне

Згідно з частиною першою статті 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Згідно з ч.8 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Воля територіальної громади як власника, може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади.

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року у справі № 916/2129/15, від 25 січня 2017 року у справі № 916/2131/15, а також постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 916/2130/15, від 05 грудня 2018 року у справі №522/2110/15-ц.

Розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у комунальній власності територіальної громади, органом місцевого самоврядування не у спосіб та не у межах повноважень, передбачених законом, не може бути оцінено як вираження волі територіальної громади, тому відчужене таким чином майно підлягає витребуванню на підставі статей 387-388 ЦК України.

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18, власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна (пункт 34). Схожі за змістом правові висновки містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16 (пункти 148-150).

Відповідно до п.52 постанови Великої Палати Верховного Суду №922/614/19 від 11.02.2020 року позивач у межах розгляду справи про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність зазначених наказів без заявлення вимоги про визнання їх незаконними та скасування, оскільки такі рішення за умови їх невідповідності закону не тягнуть правових наслідків, на які вони спрямовані. Подібні за змістом висновки сформульовані Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19) щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, відступати від яких Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав.

Також, у п. 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 зазначено, що для витребування майна оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Подібні за змістом висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №911/3681/17, від 01.10.2019 у справі № 911/2034/16, від 15.10.2019 у справі №911/3749/17, від 19.11.2019 у справі № 911/3680/17.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17, від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18, від 01 лютого 2020 року у справі № 922/614/19).

Беручи до уваги факт незаконного вибуття з володіння територіальної громади спірної земельної ділянки поза її волею, з огляду на те, що вибуття земельної ділянки з володіння відбулось на підставі рішення, яке не відповідає вимогам чинного законодавства та не прийняте у передбачений законом спосіб, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для витребування такої земельної ділянки на користь Старосинявської селищної територіальної громади, представницьким органом якої в силу Закону є Старосинявська селищна рада, та вважає, що обраний прокурором спосіб захисту прав територіальної громади шляхом витребування земельної ділянки у відповідача в даній справі є належним та ефективним.

Аналогічними міркуваннями керувався Верховний Суд у постановах від 24 січня 2024 року у справі № 379/818/22, від 10.01.2025 року у справі № 314/1868/22.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності визнання недійсним рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування є необґрунтованими.

Належним способом захисту прав територіальної громади є вимога про витребування майна із володіння відповідача, а рішення суду про витребування з незаконного володіння земельної ділянки є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за особою, на користь якої витребувано, в даному випадку Старосинявської селищної територіальної громади в особі Старосинявської селищної ради Хмельницького району, що призведе до відновлення порушеного права територіальної громади.

Щодо наявності порушеного права Старосинявської селищної ради та підстав для представництва прокурором законних інтересів Старосинявської селищної ради

Згідно з частинами 3 та 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести, крім наведеного підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Зазначені правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18.

При зверненні до суду з позовом у даній справі прокурор належним чином обґрунтував необхідність його звернення до суду та посилався на порушення інтересів держави тим, що земельна ділянка комунальної форми власності вибула із власності територіальної громади з порушенням чинного законодавства. Право власності на землі комунальної власності належить територіальній громаді, яка реалізовує це право через відповідні органи місцевого самоврядування. Старосинявською селищною радою, як представницьким органом Старосинявської селищної територіальної громади, не вжито заходів для захисту прав територіальної громади та витребування земельної ділянки із незаконного володіння, у тому числі після отримання повідомлення прокурора, надісланого у порядку виконання вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Про відсутність намірів самостійно вживати заходів представницького характеру, спрямованих на усунення виявлених порушень та поновлення інтересів територіальної громади шляхом пред`явлення позову про витребування земельної ділянки у комунальну власність територіальної громади до завершення розслідування кримінального провадження №000548 за ознаками ч.2 ст.367 КК України Старосинявська селищна рада повідомила прокуратуру відповідним листом від 21 червня 2024 року.

Старосинявська селищна рада не подавала заяви про відмову від позову, натомість прокурор після заперечень представника Старосинявської селищної ради підтримував позов та наполягав на розгляді справи по суті.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20 листопада 2024 року у справі № 918/391/23 зазначила, що якщо компетентний орган не підтримав позов, пред`явлений прокурором в інтересах держави, це не може бути беззаперечним підтвердженням того, що інтереси держави не потребують захисту. Цей факт актуальності захисту інтересів держави підлягає з`ясуванню з урахуванням конкретних обставин справи, які мають правове значення, за наслідками оцінки наданих учасниками справи доказів. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що формально непідтримання Радою позову не є перешкодою для розгляду позову прокурора, проте таке рішення має бути оцінене в контексті того, чи відповідатиме задоволення позову прокурора інтересам держави та територіальної громади.

У даній справі, враховуючи, що земельна ділянка комунальної власності вибула з володіння власника (територіальної громади) поза волею належного розпорядника, на підставі дій, які не відповідають вимогам чинного законодавства, за відсутності прийнятого рішення про передачу земельної ділянки безоплатно за рахунок земель комунальної власності у приватну власність, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що задоволення позову про витребування земельної ділянки від особи, яка незаконно отримала її власність, призведе до забезпечення інтересів територіальної громади, як правомочного власника земельної ділянки комунальної власності, представницьким органом якої є селищна рада.

Право власника витребувати земельну ділянку, належну до земель сільськогосподарського призначення, з огляду на доведену незаконність її відчуження на користь фізичної особи передбачене у чинному законодавстві України. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки - належністю її до земель сільськогосподарського призначення.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, не допустив порушення норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 21 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 червня 2025 року.

Судді: Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк