Номер провадження: 22-ц/813/1017/25
Головуючий у першій інстанції Мурманов О.М.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

при секретарі: Узун Н.Д.,

за участі: представника скаржника Чапуріної С.І., представника заявника Розенбойма Ю.О.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) в інтересах якого діє головний державний виконавець Кравченко Ярослав Олександрович, державний виконавець Гойда Олексій Юрійович та заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Розенбойм Юрій Олександрович, про приєднання до апеляційної скарги, на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2024 року по справі за скаргою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які діють у своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , заінтересовані особи: Державний виконавець Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Гойда Олексій Юрійович, Державний виконавець Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Кравченко Ярослав Олександрович, Державний виконавець Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Загризла Валентина Петрівна, Старший державний виконавець Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Савченко Світлана Володимирівна, на рішення, дії та бездіяльність державних виконавців, -

в с т а н о в и в:

29 листопада 2023 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду зі скаргою на рішення, дії та бездіяльність державних виконавців.

Згідно поданої скарги заявники зазначають, що бездіяльність державних виконавців Загризлої В.П., Кравченка Я.О., Гойди О.Ю., та старшого державного виконавця Савченка С.В. є неправомірною та порушує вимоги ч. 1 ст. 13, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 5-2 «Прикінцевих положень» Закону України «Про іпотеку».

06 листопада 2023 року державними виконавцями були винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень №№73206769, 73206413, 73206637 та 73206879 за виконавчими листами виданими 01 листопада 2023 року Суворовським районним судом м. Одеси у справі №523/5211/21 про виселення скаржників. Бездіяльність державних виконавців полягає у не наданні відповіді по заяві боржників від 15.11.2023 про повернення виконавчого документа та закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Як зазначили скаржники, житло з якого виселили ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з будинку АДРЕСА_1 , який є предметом іпотеки.

Заявники зазначають, що постанови від 20 листопада 2023 року про залучення працівників органів внутрішніх справ для проведення 23 листопада 2023 року о 11.00 год. виконавчих дій по примусовому виселенню боржників з будинку АДРЕСА_1 , та постанова від 23 листопада 2023 року про опис та арешт майна та постанова від 24 листопада 2023 року про закінчення виконавчого провадження є неправомірними.

Зокрема, постанова від 20 листопада 2023 року про залучення працівників органів внутрішніх справ для проведення 23 листопада 2023 року о 11 год. виконавчих дій з приводу примусового виселення винесена з порушенням вимог ч. 1 ст. 66, ч. 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження». Заявники вказують, що перед винесенням вказаної постанови, державні виконавці, зобов`язані були перевірити факт виконання боржниками рішення суду в добровільному порядку. Крім іншого, скаржники постанову про відкриття виконавчого провадження щодо виселення з предмета іпотеки отримали лише 11 листопада 2023 року, таким чином, 10 робочих днів на добровільне виселення починаються з 12 листопада 2023 року і закінчується 24 листопада 2023 року. А відтак, державні виконавці зобов`язані були 25 листопада 2023 року здійснити перевірку щодо добровільного виконання судового рішення.

На адресу суду 17 січня 2024 року (вх. №1634) надійшла уточнена скарга за підписом представника заявників, згідно якої адвокат Чапуріна Світлана Іванівна зазначила, що 15 січня 2024 року на офіційну електронну адресу адвоката Чапуріної С.І. від державних виконавців Гойди О.Ю. та Кравченка Я.О. Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) були надіслані наступні документи: - копія акту від 23.11.2023 складеного державним виконавцем Гойдою О.М. про виселення; копія акту від 23.11.2023 складеного державний виконавцем Кравченком Я.О. про виселення; копія постанови від 23.11.2023 складеного державним виконавцем Кравченком Я.О. про опис та арешт майна (коштів) боржника по ВП №73206413; копія розпорядження №21.32-06 від 07.11.2023 про передачу матеріалів ВП №73206879 державному виконавцю Гойді О.Ю. для подальшого виконання; копія розпорядження №21.32-06 від 07.11.2023 про передачу матеріалів ВП №73206637 державному виконавцю Гойді О.Ю. для подальшого виконання; копія відповіді від 23.11.2023 за №141785 по заяві ОСОБА_3 від 15.11.2023 про повернення виконавчого документу, складеного державним виконавцем Кравченком Я.О. Документ сформований в системі «Електронний суд» 16.01.2024, 3; копія відповіді від 23.11.2023 за №141279 по заяві ОСОБА_2 від 15.11.2023. про повернення виконавчого документу, складеного державним виконавцем Гойдою О.Ю..

Після ознайомлення із зазначеними документами, представник ОСОБА_2 , адвокат Чапуріна С.І., вважає за доцільним надати до суду уточнену скаргу в межах вимог та правових обґрунтувань, які зазначені в первинної скарзі на дії, рішення та бездіяльність державних виконавців Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса).

Згідно поданої скарги адвокат Чапуріна С.І. уточнила вимоги, які зазначені були в первинній скарзі, та уточнила коло зацікавлених осіб, до яких заявляються вимоги у скарзі. Обставини, на яких ґрунтуються вимоги та правове обґрунтування залишились незмінним.

Згідно уточненої скарги представник просить:

1. Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Каравченка Ярослава Олександровича Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), яка полягає у ненаданні відповіді по заяві боржника ОСОБА_3 від 15.11.2023 про повернення виконавчого документу та закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» по виконавчому провадженню №73206413 відкритого 06.11.2023 на підставі виконавчого листа №523/5211/21, виданого 01 листопада 2023 року Суворовським районним судом м. Одеси.

2. Зобов`язати державного виконавця Кравченка Ярослава Олександровича Суворовський відділ Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) надати відповідну відповідь по заяві ОСОБА_3 від 15.11.2023 про повернення виконавчого документу та закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» по виконавчому провадженню №73206413 відкритого 06 листопада 2023 року на підставі виконавчого листа №523/5211/21 виданого 01 листопада 2023 року Суворовським районним судом м. Одеси.

3. Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Гойди Олексія Юрійовича Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), яка полягає у ненаданні відповіді по заяві ОСОБА_2 від 15.11.2023 Документ сформований в системі «Електронний суд» 16.01.2024 про повернення виконавчого документу та закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» по виконавчим провадженням №№73206879, 73206637, 73206769 відкритих 06 листопада 2023 року на підставі виконавчого листа №523/5211/21 виданого 01 листопада 2023 року Суворовським районним судом м. Одеси.

4. Зобов`язати державного виконавця Гойду Олексія Юрійовича Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) надати відповідну відповідь по заяві ОСОБА_2 від 15.11.2023 про повернення виконавчого документу та закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» по виконавчим провадженням №№73206879, 73206637, 73206769 відкритих 06 листопада 2023 року на підставі виконавчого листа №523/5211/21 виданого 01 листопада 2023 року Суворовським районним судом м. Одеси.

5. Визнати неправомірними дії державного виконавця Кравченка Ярослава Олександровича Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), які полягають у ненаданні ОСОБА_3 копію акту від 23.11.2023 про виселення та копію постанови від 23.11.2023 про опис та арешт майна боржника по виконавчому провадженню №73206413 відкритого 06 листопада 2023 року на підставі виконавчого листа №523/5211/21 виданого 01 листопада 2023 року Суворовським районним судом м. Одеси.

6. Зобов`язати державного виконавця Кравченка Ярослава Олександровича Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) надати ОСОБА_3 копію акту від 23.11.2023 про виселення та копію постанови від 23.11.2023 про опис та арешт майна боржника по виконавчому провадженню №73206413 відкритого 06 листопада 2023 року на підставі виконавчого листа №523/5211/21 виданого 01.11.2023 Суворовським районним судом м. Одеси.

7. Визнати неправомірними дії державного виконавця Гойди Олексія Юрійовича Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), які полягають у ненаданні ОСОБА_2 копію акту від 23.11.2023 про виселення по виконавчим провадженням №№ 73206879, 73206637, 73206769 відкритих 06 листопада 2023 року на підставі виконавчого листа №523/5211/21 виданого 01.11.2023 Суворовським районним судом м. Одеси.

8. Зобов`язати державного виконавця Гойду Олексія Юрійовича Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) надати ОСОБА_2 копію акту від 23.11.2023 про виселення по виконавчим провадженням №№ 73206879, 73206637, 73206769 відкритих 06 листопада 2023 року на підставі виконавчого листа №523/5211/21 виданого 01.11.2023 Суворовським районним судом м. Одеси.

9. Визнати дії державного виконавця Каравченка Ярослава Олександровича Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), які полягають у виселенні ОСОБА_3 з будинку АДРЕСА_1 , по виконавчому провадженню №73206413 відкритого 06 листопада 2023 року на підставі виконавчого листа №523/5211/21 виданого 01.11.2023 Суворовським районним судом м. Одеси.

10. Зобов`язати державного виконавця Кравченка Ярослава Олександровича Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) вселити ОСОБА_3 до будинка АДРЕСА_1 по виконавчому провадженню №73206413 відкритого 06 листопада 2023 року на підставі виконавчого листа №523/5211/21 виданого 01.11.2023 Суворовським районним судом м. Одеси.

11. Визнати неправомірними дії державного виконавця Гойди Олексія Юрійовича Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), які полягають у виселенні ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з будинку АДРЕСА_1 , по виконавчим провадженням №№ 73206879, 73206637, 73206769 відкритих 06 листопада 2023 року на підставі виконавчого листа №523/5211/21 виданого 01.11.2023 Суворовським районним судом м. Одеси.

12. Зобов`язати державного виконавця Гойду Олексія Юрійовича Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) вселити ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до будинку АДРЕСА_1 по виконавчим провадженням №№73206879, 73206637, 73206769 відкритих 06 листопада 2023 року на підставі виконавчого листа №523/5211/21 виданого 01.11.2023 Суворовським районним судом м. Одеси.

13. Визнати неправомірною постанову від 20 листопада 2023 року винесену державним виконавцем Кравченком Ярославом Олександровичем Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про залучення працівників органів внутрішніх справ по виконавчому провадженню №73206413 відкритого 06 листопада 2023 року на підставі виконавчого листа №523/5211/21 виданого 01.11.2023 Суворовським районним судом м. Одеси.

14. Зобов`язати державного виконавця Кравченка Ярослава Олександровича Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) скасувати постанову від 20 листопада 2023 року про залучення працівників органів внутрішніх справ Документ сформований в системі «Електронний суд» 16.01.2024 по виконавчому провадженню №73206413 відкритого 06 листопада 2023 року на підставі виконавчого листа №523/5211/21 виданого 01.11.2023 Суворовським районним судом м. Одеси.

15. Визнати неправомірною постанову від 20 листопада 2023 року державного виконавця Гойди Олексія Юрійовича Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про залучення працівників органів внутрішніх справ по виконавчим провадженням №№73206879, 73206637, 73206769 відкритих 06 листопада 2023 року на підставі виконавчого листа №523/5211/21 виданого 01.11.2023 Суворовським районним судом м. Одеси.

16. Зобов`язати державного виконавця Гойду Олексія Юрійовича Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) скасувати постанову від 20 листопада 2023 року про залучення працівників органів внутрішніх справ по виконавчим провадженням №№ 73206879, 73206637, 73206769 відкритих 06 листопада 2023 року на підставі виконавчого листа №523/5211/21 виданого 01.11.2023 Суворовським районним судом м. Одеси.

17. Визнати неправомірною постанову від 23 листопада 2023 року державного виконавця Кравченка Ярослава Олександровича Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про опис та арешт майна боржника по виконавчому провадженню №73206413 відкритого 06 листопада 2023 року на підставі виконавчого листа №523/5211/21 виданого 01.11.2023 Суворовським районним судом м. Одеси.

18. Зобов`язати державного виконавця Кравченка Ярослава Олександровича Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) скасувати постанову від 23 листопада 2023 року про опис та арешт майна боржника по виконавчому провадженню №73206413 відкритого 06 листопада 2023 року на підставі виконавчого листа №523/5211/21 виданого 01.11.2023 Суворовським районним судом м. Одеси.

19. Визнати неправомірною постанову від 23 листопада 2023 року державного виконавця Кравченка Ярослава Олександровича Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про закінчення виконавчого провадження по виконавчому провадженню №73206413 відкритого 06 листопада 2023 року на підставі виконавчого листа №523/5211/21 виданого 01.11.2023 Суворовським районним судом м. Одеси.

20. Зобов`язати державного виконавця Кравченка Ярослава Олександровича Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) скасувати постанову від 23 листопада 2023 року про закінчення виконавчого провадження по виконавчому провадженню №73206413 відкритого 06 листопада 2023 року на підставі виконавчого листа №523/5211/21 виданого 01.11.2023 Суворовським районним судом м. Одеси, Документ сформований в системі «Електронний суд» 16.01.2024, відновити виконавче провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 41 ЗУ «Про виконавче провадження».

21. Визнати неправомірними постанови від 24 листопада 2023 року державного виконавця Гойди Олексія Юрійовича Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про закінчення виконавчого провадження по виконавчим провадженням №№ 73206879, 73206637, 73206769 відкритих 06 листопада 2023 року на підставі виконавчого листа №523/5211/21 виданого 01.11.2023 Суворовським районним судом м. Одеси.

22. Зобов`язати державного виконавця Гойду Олексія Юрійовича Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) скасувати постанови від 24 листопада 2023 року про закінчення виконавчого провадження по виконавчим провадженням №№ 73206879, 73206637, 73206769 відкритих 06 листопада 2023 року на підставі виконавчого листа №523/5211/21 виданого 01.11.2023 Суворовським районним судом м. Одеси, та відновити виконавчі провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 41 ЗУ «Про виконавче провадження».

В судовому засіданні ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які діють у своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтримали скаргу в повному обсязі та просили її задовольнити з підстав, що в ній викладені. Додатково просили врахувати те, що їх виселення відбулось із допущенням грубих порушень, вони та їх неповнолітній діти залишились на вулиці без особистих речей, одягу, та предметів побуту, діти залишись без шкільного приладдя. Виселення відбулось з грубим порушенням норм законодавства, виконавці скористались тим, що родина вийшла з будинку та вони без попередження провели виконавчі дії. Внаслідок незаконного виселення родина залишилась на вулиці.

Адвокат заявника Чапуріна Світлана Іванівна суду пояснила, що державними виконавцями під час проведення примусового виселення було допущено низку грубих порушень норми Закону України «Про виконавче провадження», зазначила, що через не дотримання строків щодо виселення передбачених Закону України «Про виконавче провадження», відбулись порушення прав боржників, просила скаргу задовольнити в повному обсязі.

Державні виконавці Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) - Гойда О.Ю. та ОСОБА_6 скаргу не визнали, вказали, що з їх боку не було допущено жодних порушень, боржникам було надано час на добровільне виконання судового рішення, однак судове рішення в добровільному порядку виконано не було, у зв`язку з цим, у строки встановлені законом, державними виконавцями було винесено низку постав щодо примусового виконання судового рішення, а відтак підстав для задоволення скарги не має.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2024 року скаргою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які діють у своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заінтересовані особи: Державний виконавець Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Гойда Олексій Юрійович, Державний виконавець Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Кравченко Ярослав Олександрович, Державний виконавець Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Загризла Валентина Петрівна, Старший державний виконавець Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Савченко Світлана Володимирівна, на рішення, дії та бездіяльність державних виконавців, задоволено частково.

Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Кравченка Ярослава Олександровича, яка полягає у ненаданні відповіді по заяві боржника ОСОБА_3 від 15.11.2023 про повернення виконавчого документу та закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» по виконавчому провадженню №73206413 відкритого 06 листопада 2023 року на підставі виконавчого листа №523/5211/21 виданого 01.11.2023 Суворовським районним судом м. Одеси.

Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Гойди Олексія Юрійовича, яка полягає у ненаданні відповіді по заяві ОСОБА_2 від 15.11.2023 про повернення виконавчого документу та закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» по виконавчим провадженням №№ 73206879, 73206637, 73206769 відкритих 06 листопада 2023 року на підставі виконавчого листа №523/5211/21 виданого 01.11.2023 Суворовським районним судом м. Одеси.

Визнано неправомірними дії державного виконавця Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Кравченка Ярослава Олександровича, які полягають у ненаданні ОСОБА_3 копію акту від 23.11.2023 про виселення та копію постанови від 23 листопада 2023 року про опис та арешт майна боржника по виконавчому провадженню №73206413 відкритого 06 листопада 2023 року на підставі виконавчого листа №523/5211/21 виданого 01.11.2023 Суворовським районним судом м. Одеси.

Зобов`язано державного виконавця Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Кравченка Ярослава Олександровича надати ОСОБА_3 копію акту від 23.11.2023 про виселення та копію постанови від 23 листопада 2023 року про опис та арешт майна боржника по виконавчому провадженню №73206413 відкритого 06 листопада 2023 року на підставі виконавчого листа №523/5211/21 виданого 01.11.2023 Суворовським районним судом м. Одеси.

Визнано неправомірними дії державного виконавця Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Гойди Олексія Юрійовича, які полягають у ненаданні ОСОБА_2 копію акту від 23.11.2023 про виселення по виконавчим провадженням №№ 73206879, 73206637, 73206769 відкритих 06 листопада 2023 року на підставі виконавчого листа №523/5211/21 виданого 01.11.2023 Суворовським районним судом м. Одеси.

Зобов`язано державного виконавця Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Гойду Олексія Юрійовича надати ОСОБА_2 копію акту від 23.11.2023 про виселення по виконавчим провадженням №№ 73206879, 73206637, 73206769 відкритих 06 листопада 2023 року на підставі виконавчого листа №523/5211/21 виданого 01.11.2023 Суворовським районним судом м. Одеси.

Визнано неправомірними дії державного виконавця Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Кравченка Ярослава Олександровича, які полягають у виселенні ОСОБА_3 з будинка АДРЕСА_1 , по виконавчому провадженню №73206413 відкритого 06 листопада 2023 року на підставі виконавчого листа №523/5211/21 виданого 01.11.2023 Суворовським районним судом м. Одеси.

Зобов`язано державного виконавця Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Кравченка Ярослава Олександровича вжити передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи на вселення ОСОБА_3 до будинка АДРЕСА_1 по виконавчому провадженню №73206413 відкритого 06 листопада 2023 року на підставі виконавчого листа №523/5211/21 виданого 01.11.2023 Суворовським районним судом м. Одеси.

Визнано неправомірними дії державного виконавця Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Гойди Олексія Юрійовича, які полягають у виселенні ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які діють у своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 , по виконавчим провадженням №№ 73206879, 73206637, 73206769 відкритих 06 листопада 2023 року на підставі виконавчого листа №523/5211/21 виданого 01.11.2023 Суворовським районним судом м. Одеси.

Зобов`язано державного виконавця Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Гойду Олексія Юрійовича вжити передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи на вселення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які діють у своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 , по виконавчим провадженням №№73206879, 73206637, 73206769 відкритих 06 листопада 2023 року на підставі виконавчого листа №523/5211/21 виданого 01.11.2023 Суворовським районним судом м. Одеси.

Визнано неправомірною постанову від 20 листопада 2023 року винесену державним виконавцем Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Кравченком Я.О. про залучення працівників органів внутрішніх справ по виконавчому провадженню №73206413 відкритого 06 листопада 2023 року на підставі виконавчого листа №523/5211/21 виданого 01.11.2023 Суворовським районним судом м. Одеси.

Зобов`язано державного виконавця Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Кравченка Ярослава Олександровича скасувати постанову від 20 листопада 2023 року про залучення працівників органів внутрішніх справ по виконавчому провадженню №73206413 відкритого 06 листопада 2023 року на підставі виконавчого листа №523/5211/21 виданого 01.11.2023 Суворовським районним судом м. Одеси.

Визнано неправомірними постанови від 20 листопада 2023 року державного виконавця Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Гойди Олексія Юрійовича про залучення працівників органів внутрішніх справ по виконавчим провадженням №№ 73206879, 73206637, 73206769 відкритих 06 листопада 2023 року на підставі виконавчого листа №523/5211/21 виданого 01.11.2023 Суворовським районним судом м. Одеси.

Зобов`язано державного виконавця Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Гойду Олексія Юрійовича скасувати постанови від 20 листопада 2023 року про залучення працівників органів внутрішніх справ по виконавчим провадженням №№ 73206879, 73206637, 73206769 відкритих 06 листопада 2023 року на підставі виконавчого листа №523/5211/21 виданого 01.11.2023 Суворовським районним судом м. Одеси.

Визнано неправомірною постанову від 23 листопада 2023 року державного виконавця Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Кравченка Ярослава Олександровича про опис та арешт майна боржника по виконавчому провадженню №73206413 відкритого 06 листопада 2023 року на підставі виконавчого листа №523/5211/21 виданого 01.11.2023 Суворовським районним судом м. Одеси.

Зобов`язано державного виконавця Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Кравченка Ярослава Олександровича скасувати постанову від 23 листопада 2023 року про опис та арешт майна боржника по виконавчому провадженню №73206413 відкритого 06 листопада 2023 року на підставі виконавчого листа №523/5211/21 виданого 01.11.2023 Суворовським районним судом м. Одеси.

Визнано неправомірною постанову від 23 листопада 2023 року державного виконавця Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Кравченка Ярослава Олександровича про закінчення виконавчого провадження по виконавчому провадженню №73206413 відкритого 06 листопада 2023 року на підставі виконавчого листа №523/5211/21 виданого 01.11.2023 Суворовським районним судом м. Одеси.

Зобов`язано державного виконавця Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Кравченка Ярослава Олександровича скасувати постанову від 23 листопада 2023 року про закінчення виконавчого провадження по виконавчому провадженню №73206413 відкритого 06 листопада 2023 року на підставі виконавчого листа №523/5211/21 виданого 01.11.2023 Суворовським районним судом м. Одеси, та відновити виконавче провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження».

Визнано неправомірними постанови від 24 листопада 2023 року державного виконавця Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Гойди Олексія Юрійовича про закінчення виконавчого провадження по виконавчим провадженням №№73206879, 73206637, 73206769 відкритих 06 листопада 2023 року на підставі виконавчого листа №523/5211/21 виданого 01.11.2023 Суворовським районним судом м. Одеси.

Зобов`язано державного виконавця Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Гойду Олексія Юрійовича скасувати постанови від 24 листопада 2023 року про закінчення виконавчого провадження по виконавчим провадженням №№ 73206879, 73206637, 73206769 відкритих 06 листопада 2023 року на підставі виконавчого листа №523/5211/21 виданого 01.11.2023 Суворовським районним судом м. Одеси, та відновити виконавчі провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження».

У апеляційній скарзі Суворовський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) в інтересах якого діє головний державний виконавець Кравченко Ярослав Олександрович, державний виконавець Гойда Олексій Юрійович просять ухвалу суду першої інстанції скасувати й прийняти постанову, якою у задоволенні скарги відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

06 травня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Розенбойм Юрій Олександрович, звернулась до апеляційного суду із заявою про приєднання до апеляційної скарги, у якої просить ухвалу суду першої інстанції в частині задоволених вимог скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 скасувати і в задоволення цих вимог відмовити повністю, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права.

В судове засідання, призначене на 05 червня 2025 року об 15:00 год з`явились представник скаржника Чапуріна С.І., представник заявника ОСОБА_1 Розенбойм Ю.О., інші учасники справи до суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи наведені у апеляційній скарзі та у заяві про приєднання до апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), в інтересах якого діє головний державний виконавець Кравченко Ярослав Олександрович, державний виконавець Гойда Олексій Юрійович, підлягає задоволенню частково, а заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Розенбойм Юрій Олександрович, про приєднання до апеляційної скарги, задоволенню за таких підстав.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У статті 11 ЦПК України зазначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

У відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади

і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Виконання судового рішення є також сферою регулювання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (Hornby v. Greece, №18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Статтями 447, 448 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Чинним законодавством України у разі невиконання судових рішень, які набрали законної сили, передбачена процедура їх примусового виконання.

Закон України «Про виконавче провадження» (далі Закон) є спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

За змістом статей 1, 5 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності, тощо.

Згідно пункту 9 частини 1 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад, як забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

У частинах 1 та 2 статті 18 Закону України «Про виконаче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За змістом частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Частиною 1 та 2 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

За змістом статті 66 Закони України «Про виконавче провадження» державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про його виселення. У разі невиконання боржником рішення про його виселення самостійно державний виконавець виконує його примусово.

Державний виконавець призначає день і час примусового виселення, про що письмово інформує боржника. Боржник вважається повідомленим про його примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового виселення, під час виконання рішення про виселення боржника не є перешкодою для його виселення. Примусове виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі.

Примусове виселення здійснюється у присутності понятих за участю працівників поліції.

Якщо виконання рішення здійснюється за відсутності боржника, державний виконавець зобов`язаний провести опис майна. Описане майно передається для відповідального зберігання стягувачу або іншій особі, визначеній державним виконавцем.

Якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про його виселення, державний виконавець накладає на нього штраф у порядку, визначеному цим Законом.

Передане для зберігання майно боржника повертається йому державним виконавцем на підставі акта після відшкодування боржником витрат, пов`язаних із зберіганням такого майна. У разі якщо боржник відмовляється відшкодувати витрати, пов`язані із зберіганням майна, вони компенсуються за рахунок реалізації майна боржника або його частини. Зберігання майна здійснюється протягом не більше двох місяців з дня передачі на зберігання. Після закінчення двомісячного строку невитребуване майно реалізується в порядку, визначеному цим Законом. Отримані від реалізації такого майна кошти, за вирахуванням понесених витрат, перераховуються боржнику. У разі якщо майно не було реалізовано, розпорядження ним здійснюється в порядку, встановленому для розпорядження безхазяйним майном.

Про виконання рішення про виселення боржника державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні рішення про примусове виселення.

У разі якщо особі, яка підлягає виселенню, має бути надано інше житлове приміщення, державний виконавець надсилає органу, який відповідно до судового рішення зобов`язаний надати боржнику інше житлове приміщення, повідомлення про строк виконання рішення про надання такого приміщення. У разі ненадання у визначений строк іншого житлового приміщення державний виконавець складає відповідний акт і звертається до суду з поданням про встановлення порядку подальшого виконання рішення. До вирішення судом зазначеного питання виконавчі дії не проводяться.

У разі якщо особа самостійно вселилася у приміщення, з якого вона була примусово виселена, повторне її виселення може бути здійснено державним виконавцем на підставі ухвали суду, який прийняв рішення про виселення. Виконавче провадження у такому разі підлягає відновленню за постановою державного виконавця.

У частині 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Судом першої інстанції встановлено, що предметом дослідження при розгляді даної справи є:

1) бездіяльність державного виконавця Кравченка Я.О. з приводу не надання відповіді по заяві боржника від 15.11.2023 про повернення виконавчого документа та закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»;

2) бездіяльність державного виконавця Гойди О.Ю. з приводу ненадання відповіді по заяві боржника від 15.11.2023 про повернення виконавчого документа та закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження»;

3) неправомірність дій щодо державних виконавців Кравченка Я. О. та Гойди Ю.О. щодо не надання акту від 23.11.2023 про виселення по виконавчим листам та копії постанови про опис та арешт майна від 23.11.2023;

4) неправомірність дій щодо виселення боржників;

5) неправомірність постанови про залучення працівників органів внутрішніх справ від 20.11.2023;

6) неправомірність постанови про опис та арешт майна від 23.11.2023;

7) неправомірність постанови про від 23.11.2023 про закінчення виконавчого провадження;

8) неправомірність постанови від 24.11.2023 про закінчення виконавчого провадження

Верховним Судом у постанові від 07 травня 2018 року по справі №916/1605/15 визначено, що аналіз наведеної норми прямої дії Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що перед тим, як застосовувати засоби і способи примусу, державний виконавець повинен пересвідчитися, чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження, яка має бути направлена на зазначену у виконавчому документі адресу боржника та встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення. Отже, у разі з`ясування факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії.

06 листопада 2023року державним виконавцем Гойдою О.Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №73206769 за виконавчим листом виданим Суворовським районним судом м. Одеси у справі №523/5211/21 про виселення відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення (а.с. 8).

Боржник ОСОБА_2 . Стягувач ОСОБА_1 ..

Згідно роздруківки про направлення повідомлення, встановлено, що відправлення вручено особисто 11 листопада 2023 року (а.с. 8, 11 зв.).

Старшим державним виконавцем Савченко С.В. винесено постанову від 06 листопада 2023 року про відкриття виконавчого провадження ВП №73706637 за виконавчим листом виданим Суворовським районним судом м. Одеси у справі №523/5211/21 про виселення відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення (а.с. 8).

Боржник ОСОБА_5 .. Стягувач ОСОБА_1 (а.с.10).

Державним виконавцем Кравченком Я.О. 06 листопада 2023 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №73206413 за виконавчим листом виданим Суворовським районним судом м. Одеси у справі №523/5211/21 про виселення відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення (а.с. 11).

Боржник ОСОБА_3 .. Стягувач ОСОБА_1 (а.с. 11).

Згідно роздруківки про направлення повідомлення, встановлено, що відправлення вручено особисто 11 листопада 2023 року (а.с. 8, 11 зв.)

Також, державним виконавцем Загризлою В.П. 06 листопада 2023 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №73206879 за виконавчим листом виданим Суворовським районним судом м. Одеси у справі №523/5211/21 про виселення відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 з будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення (а.с. 12).

Боржник ОСОБА_4 .. Стягувач ОСОБА_1 ..

Згідно роздруківки про направлення повідомлення, встановлено, що відправлення вручено особисто 11 листопада 2023 року (а.с. 12зв).

Таким чином, 06 листопада 2023 року державними виконавцями Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) були відкриті виконавчі провадження за №№ 73206769; 73706637; 73206413 та 73206879 з примусового виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси про виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення.

В подальшому, згідно розпорядження від 07 листопада 2023 року №21.32-06 ВП №73206879 та ВП №73706637 - передано для подальшого виконання державному виконавцю Гойді О.Ю. (а.с. 149,150).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав, право власності на домоволодіння - житловий будинок АДРЕСА_1 , зареєстровано 18 вересня 2020 року за ОСОБА_1 (а.с. 79-82).

Разом з цим, постановою Одеського апеляційного суду від 06 жовтня 2022 року (справа №523/9829/20) задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 скасовано заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 травня 2021 року. Ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» про визнання договорів недійсним задоволено.

Визнано недійсним кредитний договір відступлення прав вимоги №12-02/20-3, укладений 12 березня 2020 року між ТОВ «Укрфінанс груп» та ОСОБА_1 , предметом якого є відступлення права вимоги за кредитним договором №014/0054/74/74610, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_2 14 травня 2007 року.

Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки укладений 12 березня 2020 року між ТОВ «Укрфінанс груп» та ОСОБА_1 , предметом якого є відступлення права вимоги за іпотечним договором б/н, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 14 травня 2007 року (а.с. 32-34).

Постановою Верхового Суду від 10 січня 2024 року (справа №523/9829/20) касаційну скаргу залишено без задоволення. Постанову Одеського апеляційного суду від 06 жовтня 2022 року залишено без змін (а.с. 141-146).

Щодо судового рішення на підставі якого відбулось примусове виселення боржників судом встановлено, що ухвалою Верхового Суду від 07 грудня 2023 року відкрито провадження у справі №523/5211/21 за касаційною скаргою на рішення Суворовського районного суду м. Одеси та постанову Одеського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року. Також, даною ухвалою суд касаційної інстанції вважає за доцільне зупинити виконання рішення суду до закінчення касаційного розгляду справи (а.с. 77-78).

З огляду на викладене, слід зазначити, що постанова про примусове виселення та безпосередньо примусове виселення відповідачів відбулось 23 листопада 2023 року, тобто до постановлення ухвали про зупинення виконання рішення суду.

Щодо визнання дій неправомірними з приводу ненадання відповіді на заяви боржників від 15 листопада 2023 року про повернення виконавчого документа та закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

15 листопада 2023 року на адресу державних виконавців Загризлої В.П., Кравченка Я.О., Гойди О.Ю., старшого державного виконавця Савченко С.В. Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) були направлені заяви про повернення виконавчого документу та закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Заяви заявників/боржників були обґрунтовані тим, що спірне житло, з якого виселили ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 з будинку АДРЕСА_1 , який є предметом іпотеки. В заяві останні просять про прийняте рішення по заявам про повернення виконавчого документа та закінчення виконавчого провадження повідомити заявників за адресою (а.с. 13,14,15,16).

В ході розгляду справи державними виконавцями не спростовано факту не надання відповіді на вказані звернення.

Згідно до ч. 1, ч. 2 п. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

З огляду на зазначене вимоги скарги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо вимог про неправомірність дій щодо державних виконавців Кравченка Я.О. та ОСОБА_7 щодо не надання акту від 23.11.2023 про виселення по виконавчим листам та копії постанови про опис та арешт майна від 23 листопада 2023 року; неправомірність дій щодо виселення боржників; неправомірність постанови про залучення працівників органів внутрішніх справ від 20 листопада 2023 року; неправомірність постанови про опис та арешт майна від 23 листопада 2023 року; неправомірність постанови про від 23 листопада 2023 року про закінчення виконавчого провадження; неправомірність постанови від 24 листопада 2023 року про закінчення виконавчого провадження.

Постанову про відкриття виконавчого провадження боржники отримали 11 листопада 2023 року.

Постановою Верховного Суду від 24.02.2021 у справі №756/9582/14-ц зроблено правовий висновок про те, що боржник має бути належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження, а державний виконавець повинен не лише направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, але й встановити факт отримання ним копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення суду.

Щодо постанови від 20 листопада 2023 року по ВП №73306413 про залучення працівників органів внутрішніх справ, яка винесена державним виконавцем Кравченко Я.О., та постанови від 20 листопада 2023 року по ВП №№73206769, 73206879, 73206637 про залучення працівників органів внутрішніх справ, яка винесена державним виконавцем Гойдою О.Ю..

Суд погоджується із доводами заявників щодо того, перед тим, як виносить постанову про залучення працівників поліції для проведення виселення, державні виконавці зобов`язані були перевірити виконано, чи ні боржником рішення суду добровільно. Боржники ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 отримали постанови про відкриття виконавчого провадження щодо їх виселення з предмета іпотеки лише 11 листопада 2023 року, таким чином 10 робочих днів на добровільне виселення починається з 13 листопада 2023 року і закінчується 24 листопада 2023 року.

Державні виконавці, з огляду на дані строки лише 25 листопада 2023 року мали б перевірити виконання рішення суду боржниками у добровільному порядку. Однак, не здійснивши перевірку на добровільне виконання рішення суду (матеріали справи не містять в собі доказів, яким чином була здійснена перевірка добровільного виконання рішення суду щодо виселення) 20 листопада 2023 року винесли постанову про залучення працівників поліції для вчинення виконавчих дії по виселенню з призначенням дати на 23.11.2023 об 11:00 год.

З огляду на зазначене, суд погодився з доводами заявників, що постанови про залучення працівників поліції державними виконавцями могли бути винесені тільки після 25 листопада 2023 року. Таким чином, боржникам не було надано можливості добровільно протягом 10 робочих днів виконати рішення суду щодо виселення з будинку, і вже 23 листопада 2023 року примусово, в порушення строків на добровільне виселення, 10 робочих днів, передбачених ч. 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконали рішення суду про виселення боржників.

Крім іншого, повідомлення про призначення дати на виселення боржники отримали лише після того, як вже відбулося виселення з будинку, а саме 23 листопада 2023 року після 15:00 год., а виселення відбулося 23 листопада 2023 року о 11:00 годині.

Згідно частин 14 ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про його виселення. У разі невиконання боржником рішення про його виселення самостійно державний виконавець виконує його примусово.

Щодо постанови про від 23 листопада 2023 року про опис та арешт майна боржника, яка винесена державним виконавцем Кравченко Я.О. по ВП №73206413.

Згідно приписів ч. 3, ч. 5 ст. 66, ч. 5 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» та пунктів 1-6 Переліку майна, на яке не може бути звернено стягнення Законом України «Про виконавче провадження» і як наслідок накладений арешт.

Не було спростовано в ході розгляду справи, що виселення з будинку відбувалося у присутності боржника, однак, державні виконавці не надали можливості боржникам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 забрати з будинку особисті речі, які необхідні для щоденного побутового особистого вжитку для задоволення щоденних фізіологічних та гігієнічних потреб, при цьому, як встановлено в судовому засіданні, з особистих пояснень наданих сторонами, боржники просили надати можливість забрати особисті речі для особистих щоденних потреб, а також документи, що засвідчують особу (паспорта), продукти харчування, питну воду.

Разом з цим, щодо вимог про визнання дій неправомірними та зобов`язання видати акти від 23.11.2023 складені державними виконавцями Гойдою О.М. та Кравченком Я.О., суд зазначив, що згідно письмових пояснень представника заявника, від 17.01.2024 (вх. №1482) на офіційну електронну пошту представника заявника адвоката Чапуріної С.І. від державних виконавців були направлено документи, зокрема акти від 23.11.2023.

Відповідно до ч. 3 ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням.

Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі. Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» передбачено перелік майна, на яке не може бути звернуте стягнення, а саме: посуд, постільна білизна, засоби гігієни, речі індивідуального користування (одяг, взуття, всі дитячі речі). Лікарські засоби, окуляри та інші вироби медичного призначення, необхідні боржникові, членам його сім`ї та особам, які перебувають на його утриманні, за медичними показаннями. Меблі - по одному ліжку та стільцю на кожну особу, один стіл, одна шафа на сім`ю. Один холодильник на сім`ю. Один телевізор, персональний комп`ютер на сім`ю, один мобільний телефон - на кожну особу. Запас питної води, продукти харчування, необхідні для особистого споживання боржникові, членам його сім`ї та особам, які перебувають на його утриманні, - з розрахунку на три місяці або гроші, необхідні для придбання запасів питної води та продуктів харчування для боржника, членів його сім`ї та осіб, які перебувають на його утриманні, - з розрахунку трикратного розміру мінімальної заробітної плати, що діє на день звернення стягнення, на кожну особу.

З огляду на викладене, державний виконавець Кравченко Я.О. зобов`язаний був надати боржникам можливість забрати особисті речи для щоденного користування: теплий одяг, паспорта, та інше і не накладати арешт на особисті речі, які необхідні були боржникам для щоденного користування. При цьому Постановою державного виконавця накладено арешт на холодильник сірого кольору, дерев`яний стіл, телевізор, ноутбук, ліжко дитяче, ліжко двоспальне, шафа для одягу тощо, що є в свою чергу порушенням вимог ч. 3, ч. 5 ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» та пунктами 1-6 Переліку майна на яке не можу бути звернено стягнення ЗУ «Про виконавче провадження».

Також постанова від 23 листопада 2023 року по ВП №73206413 про опис та арешт майна боржника є неправомірною у відповідності до вимог ч. 5 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження». У виконавчому документі прописана виконавча дія як виселення з будинку боржників.

В рішенні суду про виселення та у виконавчому листи не має вимог, про звернення стягнення на майно боржника.

Державний виконавець Кравченко Я.О. зобов`язаний був 23 листопада 2023 року під час проведення примусового виселення передати усе майно ОСОБА_2 та членам його сім`ї, при цьому вони були присутні під час виселення, а не виносити постанову про опис та арешт майна боржника.

Частина 3 ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виселення відбувається з приміщення від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням. Тобто під час виселення, все майно, яке перебуває у житловому будинку, необхідно було передати боржникам, а не накладати арешт на це майно і не передавати на відповідальне зберігання стягувачу.

Під час виселення, 23 листопада 2023 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не допустили до будинку для прийняття участі у виселенні.

Згідно ч. 5 п. 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» При проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим.

У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються: якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріал стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди, ідентифікатор закінченого будівництвом об`єкта (для об`єктів, яким присвоєно ідентифікатор до проведення опису).

Отже, в ході розгляду справи з боку сторони заявників було доведені належним та допустимим доказом факти щодо порушення процедури виселення.

Статтею 9 ЖК Української РСР передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Згідно усталеної практики ЄСПЛ втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції.

Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.

Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина 2 статті 109 ЖК Української РСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Отже, визначальним при вирішенні питання про те, чи є підстави для виселення осіб, які проживають у жилому приміщенні, яке було передано в іпотеку з метою забезпечення виконання зобов`язань за валютним кредитом, є встановлення за які кошти придбано іпотечне майно. Якщо іпотечне майно, придбано за особисті кошти позичальника, а не за рахунок кредиту, то виселення таких громадян можливе лише з одночасним наданням іншого постійного житла.

Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Верховна Рада України постановила розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» доповнити пунктом 5-2 такого змісту: «5-2. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону».

Заявники вказують, що з аналізу вищезазначеного закону, вбачається, що існує заборона на виселення з житла, яка є предметом іпотеки, тобто поки діє воєнний стан в Україні та на період у тридцяти денний строк після його припинення або скасування воєнного стану в Україні діє заборона на виселення з житла, що є предметом іпотеки, тобто заборона на вчинення виконавчій дії щодо виселення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 з будинку АДРЕСА_1 .

Разом з цим, суд зазначає, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна: домоволодіння АДРЕСА_1 - іпотека за вказаним майном припинена 18 вересня 2020 року. Підстава: свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулись, серія та номер: 1427, виданий 18 вересня 2020 року, видавник: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Жосан Т.І. (а.с. 79-82).

Отже, з огляду на зазначене, судом відхилені доводи заявників щодо до того, що їх примусове виселення було проведено в порушення законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану, оскільки примусове виселення відбулось з майна, що на час виселення не перебувало під іпотекою.

Враховуючи вищенаведені вимоги чинного законодавства України, обставини, встановлені при розгляді даної справи, суд дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню, оскільки в ході розгляду справи встановлено, що державними виконавцями було допущено порушення примусового виселення боржників з житлового приміщення.

Згідно частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Згідно частини 6 наведеної статті за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

За правилом частини 1 статті 66 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про його виселення. У разі невиконання боржником рішення про його виселення самостійно державний виконавець виконує його примусово.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись неможливо, виходячи з наступного.

Згідно із частинами 1-4 статті 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Необхідність визнання обов`язковості практики Європейського Суду з прав людини, що законодавчо ґрунтується на нормах пункту першого Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року», згідно якого Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосується тлумачення і застосування Конвенції, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, у якій зазначено, що суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Одним з елементів здійснення принципу справедливого судочинства є принципи «рівності вихідних умов», дотримання балансу сторін при розгляді справи в суді, а також принцип обґрунтованості судового рішення.

У рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France) ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Основною складовою права на суд є право доступу до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 розділу І Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак суд повинен прийняти в останній інстанції рішення про дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 розділу І Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами й поставленою метою (див. рішення від 12 липня 2001 року у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс ІІ проти Німеччини»).

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У пунктах 1 та 3 постанови Пленуму «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця и іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року №6 Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що «одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1 статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина 7 статті 12).

У зв`язку із цим у разі доведення факту зловживання процесуальними правами чи невиконання обов`язків, передбачених статтею 12 Закону про виконавче провадження, під час здійснення виконавчого провадження зазначене може бути підставою для відповідного реагування, зокрема звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України згідно статті 377-1 ЦПК, пунктом 18 частини 3 статті 11 Закону про виконавче провадження тощо».

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України одночасно визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (частина 5 статті 55 Конституції України). І це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (частина 2 статті 22, стаття 64 Конституції України).

Виходячи з принципу верховенства права, положень статей 21, 22 Конституції України щодо непорушності конституційних прав особи, положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.ХІ.50), яка гарантує права особи на доступ до суду і справедливий розгляд його справи судом, та положень статей 3, 15 ЦК України, статей 1, 4, 5 ЦПК України щодо права особи на судовий захист цивільного права та інтересу слід дійти висновку про пріоритетність права особи на судовий захист цивільних прав і інтересів.

Частиною 1 та 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У частині 3 статті 451 ЦПК України зазначено, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.01.2021 у справі №619/562/18 (провадження №61-39095св18) вказано, що «належним доказом вжиття усіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дії, є повне виконання рішення суду. Невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дії, що є недопустимим з огляду на статтю 129-1 Конституції України».

Розглядаючи аналогічну справу, Верховний Суд у постанові від 03.05.2023 у справі №463/3251/22 (провадження №61-61-13094св22) зробив наступний правової висновок: «Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду».

На підставі статті 8 Закону про виконавче провадження сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Предметом оскарження у даній справі є рішення, дії та бездіяльність державних виконавців в межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа виданого 01 листопада 2023 року Суворовським районним судом м. Одеси за наслідками розгляду цивільної справи №523/5211/21.

Вказана справа була розглянута за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які діють також в інтересах ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Орган опіки та піклування Суворовської районної державної адміністрації Одеської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення.

Отже, ОСОБА_1 є стягувачем у даному виконавчому провадженні, а тому всі питання, пов`язані із виконанням рішення суду у даній справі беззаперечно стосуються її прав та законних інтересів, а в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції беззаперечно вирішив питання про права ОСОБА_1 щодо заявників.

Оскаржувана ухвала постановлена із посиланням на Розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» та на статтю 447 ЦПК України, яка передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

Отже, провадження з виконання судових рішень є завершальною і невід`ємною частиною (стадією) судового провадження по конкретній справі.

Водночас, суд першої інстанції розглянув дану справу як «самостійну» окрему справу, із наданням їй окремого унікального номера в ЄДРСР.

Таким чином, суд першої інстанції порушив наведені вище положення ЦПК України та положення Постанови Пленуму ВССУ від 07 лютого 2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», не здійснив у передбачений законом порядок контроль за виконанням судового рішення по конкретній справі №523/5211/21.

Крім того, суд першої інстанції цілком безпідставно зобов`язав «державного виконавця Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Кравченка Ярослава Олександровича вжити передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи на вселення ОСОБА_2 до будинку що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 [надалі також - Будинок] по виконавчому провадженню №73206413 відкритого 06 листопада 2023 року на підставі виконавчого листа №523/5211/21 виданого 01.11.2023 Суворовським районним судом м. Одеси.

Порядок вселення відповідно до Законом України «Про виконавче провадження» заходи вселення регулюються статтею 67.

Відповідно до вказаної статті державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про вселення стягувача (абзац 1 частини 1).

Примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його проживання (перебування) в ньому (частина 2).

Про примусове вселення стягувача державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні рішення про примусове вселення (частина 5).

Згідно виконавчого листа у справі №523/5211/21, стягувачем у виконавчому провадженні є ОСОБА_1 , а боржниками - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ..

Враховуючи це, відсутні передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи, які державний виконавець Кравченко Я.О. може вчинити для вселення заявників до спірного будинку, оскільки такі заходи мають вчинятися виключно на підставі виконавчого документу, в якому особи, які мають бути вселені, є стягувачами, а не боржниками.

При цьому, ЦПК України та Закон України «Про виконавче провадження» не передбачають правового механізму зміну правового статусу особи із боржника на стягувача.

Аналізуючи зазначені норми права, положення Конституції України, застосовуючи положення Європейської конвенції з прав людини та практику Європейського суду з прав людини, правові висновки Верховного Суду, колегія суддів вважає, що законних підстав для задоволення скарги немає.

Отже, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а у задоволенні скарги необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) в інтересах якого діє головний державний виконавець Кравченко Ярослав Олександрович, державний виконавець Гойда Олексій Юрійович задовольнити частково.

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Розенбойм Юрій Олександрович, про приєднання до апеляційної скарги задовольнити.

Ухвалу Суворовського районного суду від 02 лютого 2024 року скасувати та прийняти постанову, якою скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які діють у своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , заінтересовані особи: Державний виконавець Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Гойда Олексій Юрійович, Державний виконавець Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Кравченко Ярослав Олександрович, Державний виконавець Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Загризла Валентина Петрівна, Старший державний виконавець Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Савченко Світлана Володимирівна, на рішення, дії та бездіяльність державних виконавців залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 16 червня 2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда