справа № 166/795/25
провадження № 2/166/271/25
РІШЕННЯ

іменем України

26 червня 2025 року с-ще Ратне

Ратнівський районний суд Волинської області в складі головуючого судді Cвистун О.М., з участю секретаря Заєць Н.П., розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

установив:

Представник позивача Романенко М.Е. звернувся у суд із даним позовом, який мотивує тим, що 10 травня 2016 року між Публічним акціонерним товариством "Банк Михайлівський" (далі ПАТ "Банк Михайлівський") та ОСОБА_1 укладено угоду № 200525444 (далі Кредитний договір). Відповідно до умов Кредитного договору ПАТ "Банк Михайлівський" надав ОСОБА_1 у користування кредитні кошти в сумі 15250 грн, зі встановленим строком користування з 10 травня 2016 року по 10 травня 2019 року, а відповідач зобов`язався повернути грошові кошти у встановлений договором строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

20 липня 2020 року ТОВ "Діджи Фінанс" набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ "Банк Михайлівський", на підставі договоур № 7_БМ від 20.07.2020, укладеному за результатами публічних торгів лоту № GL16N618071, проведеного 15 червня 2020 року, що підтверджується постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16, відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ "Банк Михайлівський", в тому числі і за Кредитним договором.

ПАТ "Банк Михайлівський", правонаступником якого є позивач, виконав свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином, водночас відповідач порушив умови Кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами у повному обсязі та у визначений строк. Станом на 30 квітня 2025 року загальний розмірі заборгованості відповідача перед позивачем за Кредитним договором становить 39894,66 грн, з яких: 13197,39 грн заборгованість за тілом кредиту, 26697,27 грн заборгованість за відсотками.

Уважає, що відповідач має сплатити 3 % річних та інфляційні втрати.

За наведених підстав просить поновити строк позовної давності для подання позову та стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором у розмірі 52212 грн, яка складається із суми заборгованості за кредитним договором 39894,66 грн, суми інфляційних втрат 8723,54 грн, суми 3% річних 3593,80 грн, атакож судові витрати, що складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 2422 грн 40 коп. та 7000 грн витрат на правову допомогу.

Ухвалою суду від 25.05.2025 дану справу прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву та призначено судове засідання на 08 год. 40 хв. 26 червня 2025 року.

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не подав, 25 червня 2025 року звернувся до суду із заявою про застосування строків позовної давності та відмову в задоволенні позову.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Суд установив, що 10 травня 2016 року між ПАТ "Банк Михайлівський" та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір, шляхом підписання відповідачем заяви (оферти) № 200525444, за умовами якого відповідачу надано платіжну картку MC Platinum CachBac, з кредитним лімітом 15250 грн, з максимальним кредитним лімітом 50000 грн; максимальною ставкою по ліміту: 58,8% річних; реальною процентною ставкою по кредиту 90,02%.

ОСОБА_1 10 травня 2016 року був ознайомлений з Тарифами по продукту "Platinum CashBack", довідкою про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту "МС Platinum CashBack(неіменна)/Зарплатна" відповідно до яких строк дії картки 3 роки, процентна ставка за кредитом 58,8 % річних, комісія за зняття готівки 4,9 %.

Згідно з розпискою про отримання платіжної картки та/або пін-коду 10 травня 2016 року ОСОБА_1 отримав платіжну картку ПАТ "Банк Михайлівський" № НОМЕР_1 та pin-код до неї.

Крім того, між Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "М-Лайф" (як страховиком) та ОСОБА_1 (як страхувальником) укладений договір добровільного страхування життя від 10.05.2016 № NSK 200525444 (далі Договір страхування). Предметом цього договору є майнові інтереси, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з життям, здоров`ям та працездатністю застрахованої особи, котра уклала з ПАТ "Банк Михайлівський" договір про надання та використання платіжної картки № 200525444 від 10.05.2016 (п. 2.1 Договору стахування). Банк є вигодонабувачем за цим договором у межах страхової суми та у розмірі встановленої заборгованості страхувальника за Договором про картку на момент настання страхового випадку (п. 3.2 Договору страхування).

Згідно з випискою по особовим рахунках з 23.05.2016 по 27.07.2020 заборгованість ОСОБА_1 перед банком за Кредитним договором становить 39894,66 грн, з яких: 13197,39 грн заборгованість за тілом кредиту; 26697,27 грн заборгованість за відсотками.

Між ТОВ "Діджи Фінанс" та ПАТ "Банк Михайлівський" 20 липня 2020 року укладено договір факторингу № 7_БМ, відповідно до умов якого ПАТ "Банк Михайлівський" відступило ТОВ "Діджи Фінанс" права вимоги до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку № 1 до цього договору.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 року застосовано наслідки нікчемності договору факторингу від 19 травня 2016 року № 1905, а саме: зобов`язано ТОВ "ФК "Плеяда" передати ТОВ "Діджи Фінанс" документи, отримані ним від ПАТ "Банк Михайлівський" згідно з договором факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 року № 1 і № 2.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць А. А. від 29.12.2022 виконавче провадження № 66483131 з примусового виконання наказу № 910/11298/16, виданого 12 липня 2021 року Господарським судом міста Києва, закінчене.

Згідно з витягом з реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, який є додатком № 1 до Договору № 7_БМ про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 року, ПАТ "Банк Михайлівський" відступив ТОВ "Діджи Фінанс" право вимоги до боржника ОСОБА_1 за Кредитним договором в загальній сумі 39894 грн 66 коп., з яких: 13197 грн 39 коп. розмір заборгованості за основним зобов`язанням; 26697 грн 27 коп. розмір заборгованості за нарахованими доходами.

Позивач, як правонаступник ПАТ "Банк Михайлівський", звернувся до суду 19 травня 2025 року. У позовній заяві просить поновити йому строк позовної давності для подання позову до суду, обґрунтовуючи наявністю тривалого судового спору щодо приналежності права вимоги кредитору, а саме спору у справі № 910/11298/16 господарського суду міста Києва за позовом ПАТ "Банк Михайлівський" (ухвалою Господарського суду від 03 вересня 2020 року замінено на правонаступника ТОВ "Діджи Фінанс") до ТОВ "ФК "Плеяда", ТОВ 2ФК "Фагор", за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Національного банку України про застосування наслідків нікчемності договору факторингу від 19 травня 2016 року № 1905 укладеного між ПАТ "Банк Михайлівський" та ТОВ "ФК "Плеяда", визнання недійсним договору факторингу від 20 травня 2016 року № 1, укладеного між ТОВ "ФК "Плеяда" та ТОВ "ФК "Фагор", що у свою чергу унеможливлювало у межах встановленого строку звернутися з позовом до суду. Крім того, підставами для поновлення строку позовної давності позивач зазначає ведення урядом України карантину, у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), а також введенням воєнного стану на території країни, що стало підставою для внесення відповідних змін у ЦК України та продовження строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У силу п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої корона вірусом SARS-CоV-2" на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року, дія якого постановами Кабінету Міністрів України недноразово продовжувався.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року № 651 відмінено з 24 год. 00 хв. 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

З 24 лютого 2022 року до дня розгляду справи в Україні триває дія воєнного стану введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, у зв`язку з чим перебіг позовної давності, визначеної ст. 257 ЦК України, зупинений.

Таким чином, з огляду на закінчення строку дії Кредитного договору 10 травня 2019 року та непогашення відповідачем перед первісним кредитором заборгованості за ним, беручи до уваги встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року та введення в Україні режиму воєнного стану 24 лютого 2022 року на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та подальше продовження режиму воєнного стану, позивачем не пропущено строк позовної давності.

Усупереч умовам договору факторингу відповідач не виконав своїх зобов`язань. Після відступлення позивачу прав грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення заборгованості за Договором.

Таким чином, установлено, що між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, що виникли з Кредитного договору.

Згідно з частинами першою, третьою статті 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Статтею 1056-1 ЦК України установлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення виконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінивши докази в їх сукупності, суд уважає, що відповідач ОСОБА_1 в порушення вимог кредитного договору та норм ЦК України не виконав взяті на себе зобов`язання перед ТОВ "Діджи Фінанс", до якого перейшло право вимоги за кредитним договором № 200525444 від 10.05.2016 року, укладеним з ПАТ "Банк Михайлівський", що жодним чином не спростовано відповідачем, а тому доходить висновку про наявність наявність підстав для стягнення з відповідача у користь позивача заборгованості за Кредитним договором, яка складається з тіла кредиту 13197 грн 39 коп.; відсотків за користування кредитом 26697 грн 27 коп.

Водночас, позивачем заявлено додатково вимоги в частині стягнення з відповідача за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 суму збитків з урахування 3% річних у розмірі 3593 грн 80 коп. та суму збитків інфляційних витрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань в сумі 8723 грн 54 коп.

Так, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Однак, позивачем не враховано положення п. 15 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, відповідно до якого у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Як зазначалося вище Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої коронавірусом SARS-CоV-2", на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року, який відмінено Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року № 651 з 24 год. 00 хв. 30 червня 2023 року.

Враховуючи наведене, суд уважає, що з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати та 3% річних, за період часу до початку встановлення карантину, що буде узгоджуватись із п. 15 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України.

Таким чином розмір інфляційних втрат та 3% річних, які підлягають стягненню з відповідача, виходячи із суми кредитної заборгованості 39894,66 грн., за період з 23.02.2019 (дата, вказана позивачем у своєму розрахунку) до 11.03.2020 включно, становить: 960,59 грн розмір інфляційних втрат: 1255,22 грн 3 % річних від простроченої суми.

Розрахунок інфляційних втрат здійснюється за формулою: ІІС = (ІІ1 : 100) x (ІІ2 : 100) x (ІІ3 : 10 ) x ... (ІІZ : 100)

ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,

......

ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Останній період

IIc (100,90 : 100) x (101,00 : 100) x (100,70 : 100) x (99,50 : 100) x (99,40 : 100) x (99,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (100,20 : 100) x (99,70 : 100) = 1.02407809.

Інфляційне збільшення: 39 894,66 x 1.02407809 - 39 894,66 = 960,59 грн.

Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.

Період прострочення грошового зобов`язання з 23.02.2019 до 31.12.2019: 39894,66 x 3 % x 312 : 365 : 100 = 1023 грн 05 коп.

Період прострочення грошового зобов`язання з 01.01.2020 до 11.03.2020: 39 894,66 x 3 % x 71 : 366 : 100 = 232 грн 17 коп.

Загальна заборгованіть трьох процентів річних від простроченої суми за період з 23 лютого 2019 року до 11 березня 2020 року становить: 1023 грн 05 коп. + 232 грн 17 коп. = 1255 грн 22 коп.

За наведених обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Кредитним договором в загальній сумі 42110 грн 47 коп., з яких: 13197 грн 39 коп. заборгованість за тілом кредиту; 26697 грн 27 коп. заборгованість за відсотками; 960 грн 59 коп. інфляційні втрати; 1255 грн 22 коп. 3 % річних від простроченої суми.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд відповідно до ст. 141 ЦПК України стягує із відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог на суму 1953 грн 73 коп. (42110,47/52212*2422,40).

Крім того, статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За правилами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача подано до суду наступні документи: договір про надання правової допомоги № 26 від 15.02.2024, укладений між ТОВ "Діджи Фінанс" та адвокатським бюро "Анастасії Міньковської"; додаткову угоду від 15.02.2055 до Договору № 26 про надання правової допомоги від 15.02.2024; свідоцтво про право на зайняття адвокатської діяльності серії КС № 11306/10, відповідно до якого ОСОБА_2 має право на заняття адвокатською діяльністю; акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 16.05.2025, відповідно до якого позивачу було надано правову допомогу на загальну суму 7000 грн (підготовка позовної заяви з додатками про стягнення кредитної заборгованості).

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). Тобто вказана судова практика є незмінною.

Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід ураховувати позицію Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд бере до уваги те, що позовні вимоги задоволено частково, складання позовної заяви не потребувало аналізу великої кількості документів, а у справах даної категорії наявна усталена судова практика, адвокат не вивчав додаткові джерела права, законодавства, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежна сторона у справі обґрунтовує свої заперечення, справа розглядається у спрощеному провадженні, тобто, надання правничої допомоги Адвокатським бюро "Анастасії Міньковської" у даній справі зводилося до складання позовної заяви.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року в справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17).

Відтак, враховуючи викладене, суд дійшов висновку про стягнення із відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 3000 грн, уважаючи таке рішення справедливим і виваженим.

З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 1953 грн 73 коп.та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн, загалом 4953 грн 89 коп.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 274-279, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 512, 514, 526, 549, 610, 611, 625, 629, 1048-1050, 1077 ЦК України, суд

ухвалив :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" заборгованість за кредитним договором № 200525444 від 10 травня 2016 року у розмірі 42110(сорок дві тисячі сто десять) гривень 47 (сорок сім) копійок, з яких: тіло кредиту 13197 гривень 39 копійок, відсотки за користування кредитом 26697 гривень 27 копійок, сума інфляційних втрат 960 гривень 59 копійок, сума 3% річних 1255 гривень 22 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" 1953 (одну тисячу дев`ятсот п`ятдесят три) гривні 73 (сімдесят три) копійки судового збору та 3000 (три тисячі) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс", , юридична адреса: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8;

Відповідач ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 .

Суддя Ратнівського

районного суду О.М. Свистун