Провадження № 2/331/1245/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року Олександрівський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді Жукової О.Є.

за участю секретаря Мироненко О.В.

позивача- ОСОБА_1

представника позивача- Солод Р. В.

відповідача- ОСОБА_2

розглянувши в спрощеному позовному провадженні в режимі відео конференції з Солом`янським районним судом міста Києва справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі представника ОСОБА_3 у вересні 2024 року звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з вказаним позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 01 липня 2023 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, що підтверджується розпискою відповідача, згідно якої ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 в борг грошові кошти у сумі 72 000,00 гривень та зобов`язвся їх повернути в строк до 01 липня 2024 року.

Оскільки відповідач добровільно взятих на себе зобов`язань за договором по поверненню суми боргу не виконав, від їх виконання ухиляється, позивач змушений звернутись до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 27 листопада 2024 року справу передано на розгляд до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2025 року провадження по справі відкрите.

Ухвалою суду від 26 травня 2025 року відзив відповідача ОСОБА_2 з долученими до нього доказами залишено без розгляду.

Ухвалою суду від 26 травня 2025 року клопотання відповідача ОСОБА_2 про виклик свідка ОСОБА_4 залишено без розгляду.

Також, ухвалою суду від 26 травня 2025 року визнано обов`язковою явку в судове засідання позивача ОСОБА_1 для дачі особистих пояснень.

Ухвалою суду віл 25 червня 2025 року у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про поновлення пропущеного процесуального строку для подання відзиву та заяви про виклик свідка відмовлено. Відзив відповідача з долученими до нього доказами залишено без розгляду. Клопотання відповідача ОСОБА_2 про виклик свідка ОСОБА_4 залишено без розгляду.

У вступному слові позивач позовні вимоги підтримав. Пояснив суду, що познайомився з відповідачем на СТО в м. Київ. Вони стали підтримувати дружні стосунки. Десь в лютому 2023 року відповідач звернувся до нього з проханням позичити йому грошові кошти. В нього була така можливість та він позичив відповідачу у борг 80 000,00 гривень. Зазначені кошти ОСОБА_2 йому вчасно повернув. В червні 2023 року відповідач знов звернувся до нього з проханням позичити йому грошові кошти. Він дав йому в борг 72 000,00 гривень, оскільки раніше він належним чином виконував зобов`язання з повернення грошових коштів. На прикінці липня 2023 року відповідач повернув йому 10 000,00 гривень , як залишок боргу за попереднім договором позики, однак зобов`язання за договором від 01 липня 2023 року не виконав. Він зазначив, що ніколи не займався орендою автомобілів, і між ним та відповідачем існують зобов`язання за договором позики, від виконання яких ОСОБА_2 ухиляється.

Представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав, наполягав на задоволенні позову з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 у вступному слові позов не визнав. В обґрунтування заперечень зазначив, що у травні місяці 2023 року на пропозицію ОСОБА_1 він погодився укласти договір оренди належного йому на праві власності іншого автомобіля Hyundai Sonata, державний номерний знак НОМЕР_1 за умови сплати за його оренду 20 000 гривень щомісячно.

З моменту укладання договору вказаного автомобіля пройшло близько місяця часу, коли 30.06.2023 під час керування автомобілем, він пошкодив переднє праве крило, фару, капот.

У салоні автомобіля у момент пошкодження знаходилась ОСОБА_4 .

Того ж дня він зателефонував ОСОБА_1 , повідомив про факт пошкодження автомобіля, а через нетривалий час і особисто зустрівся з ним.

При розмові з ОСОБА_1 він поставив запитання чи потрібно йому звернутись до поліції і до страхової компанії для належного документування обставин та наслідків дорожньо-транспортної пригоди.

ОСОБА_1 запропонував доставити автомобіль до станції технічного обслуговування, в якій працює його приятель, де визначать вартість ремонтних робіт, автомобіль відремонтують, кошти в розмірі вартості ремонту він повинен буде йому сплатити.

30.06.2023 орендований автомобіль Hyundai Sonata, державний номерний знак НОМЕР_1 він доставив до вказаної ОСОБА_1 станції технічного обслуговування, де і залишив.

01.07.2023 ОСОБА_1 подзвонив йому по телефону і запропонував зустрітись.

01.07.2023 при зустрічі ОСОБА_1 зазначив, що автомобіль буде відремонтованим у недільний термін, він повинен буде йомузаплатити 2 000 доларів США, або 72 000 гривень і так зможе продовжити користуватись автомобілем.

Коштів у такій сумі у нього не було, а тому він погодився на пропозицію ОСОБА_1 скласти письмову розписку, в якій зазначити, що того дня він йому нібито позичив 72 000 гривень і це буде гарантією повернення ним йому коштів за ремонт пошкодженого ним автомобіля.

Насправді ОСОБА_1 кошти йому не передавав ні 01.07.2023, ні іншого дня, ані в сумі 72 000 гривень, ані в будь-якому іншому розмірі.

Мали місце лише сплати коштів ним ОСОБА_1 за оренду автомобіля, ОСОБА_1 грошові кошти йому ніколи ні в позику, ні з інших причин та підстав не надав.

Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні ним правовідносини.

З розписки , наявної в матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_2 01.07.2023 року отримав він ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 72 000,00 гривень в якості безвідсоткової позики. Всю суму боргу ОСОБА_2 зобов`язався повернути в строк до 01.07.2024 року.

У розписці також зазначено, що розписка складена та гроші кошти отримані ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначена розписка складена у присутності свідка ОСОБА_5 ..

ОСОБА_2 факт написання зазначеної розписки не оспорював.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2017 року № 6-996 цс 17 та постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712 цс 19), від 25 травня 2021 року у справі № 149/1499/18 (провадження № 14-48 цс 21).

Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підтвердження позовних вимог було надано боргову розписку. Написана відповідачем ОСОБА_2 розписка містить прізвище, ім`я, по батькові позичальника та позикодавця, паспортні дані позичальника і суму позики.

Ураховуючи викладене, належним чином оцінивши докази, подані сторонами, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 , як позичальник, належним чином взяті на себе зобов`язання за договором позики, укладеним 01 липня 2023 року з ОСОБА_1 не виконав, унаслідок чого утворилась заборгованість за цим договором в сумі 72 000,00 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача.

Доводи ОСОБА_2 про те, що між ним та ОСОБА_1 виникли правовідносини з відшкодування шкоди, заподіяної ДТП, а правочин є удаваним , є безпідставними, оскільки спростовуються змістом розписки від 01 липня 2023 року , відповідно до якої він отримав у борг від ОСОБА_1 грошові кошти.

Крім того, сам факт наявності у позивача цієї розписки підтверджує виникнення між сторонами правовідносин щодо отримання позики відповідачем.

Також, суд звертає увагу, що жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів відповідач не надав . Останнім зустрічний позов про визнання удаваним договору позики від 01.07.2023 , який укладений між ним та позивачем не заявлявся, а надані ним відзиви з долученими доказами та клопотання про виклик свідків були залишені без розгляду.

Враховуючи вище наведе, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 3,4,11-13, 19, 263, 265 , 279ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (місце знаходження: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) заборгованість за договором позики від 01 липня 2023 року в сумі 72 000,00 гривень, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складений 26 червня 2025 року.

Суддя: О.Є. Жукова