Справа № 638/4286/25
Провадження № 2/638/3651/25
РІШЕННЯ

Іменем України

25 червня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Латки І.П.,

за участю секретаря судового засідання Мяснянкіної Г.П.,

учасники справи:

позивач -Акціонерне товариство «СЕНС БАНК»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК», від імені якого діє представник Полетаєва Тетяна Юріївна, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У березні 2025 року АТ «СЕНС БАНК», від імені якого діє представник Полетаєва Тетяна Юріївна, за допомогою системи «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначило, що 02.02.2022 року ОСОБА_1 звернулася до АТ «Альфа-Банк» з метою отримання банківських послуг. Того ж дня підписанням оферти на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501425721 відповідач запропонувала Банку укласти Угоду про надання споживчого кредиту, підставою якої є Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», що укладений між ним та Банком. 02.02.2022 року шляхом підписання акцепту пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501425721 Банк прийняв пропозицію відповідача на укладення Угоди про надання споживчого кредиту № 501425721 від 02.02.2022 року. У Додатку № 1 до угоди сторони узгодили графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. Також сторонами підписано Паспорт споживчого кредиту, в розділі 3 якого вказані основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача. Документи були підписані Позичальником аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора «0298» шляхом направлення 02.02.2022 року на номер НОМЕР_6.

Кредитний договір укладено на наступних умовах: тип кредиту - «Кредит готівкою»; сума кредиту - 180000,00 грн; процентна ставка - 35 % річних, тип ставки - фіксована; строк кредиту - 60 місяців; дата повернення кредиту - 02.02.2027 року; порядок повернення кредиту - графік платежів: до 02 числа кожного місяці з дати надання кредиту до повного погашення кредиту по 6672,18 грн, загальна кількість платежів 60; для повернення заборгованості за Угодою визначено використовувати рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у Банку.

12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022 року.

Позичальник отримала кредит, проте не виконала взяті на себе зобов`язання, припинивши здійснювати платежі в рахунок повернення кредиту та сплачувати проценти за користування ним. Загальна заборгованість згідно з угодою № 501425721 від 02.02.2022 року становить 354889,77 грн, з яких: за кредитом - 186471,64 грн (сто вісімдесят шість тисяч чотириста сімдесят одна грн 64 коп.), по відсотках - 168418,13 грн (сто шістдесят вісім тисяч чотириста вісімнадцять грн 13 коп.).

З метою захисту майнових прав АТ «СЕНС БАНК» звернулося до суду з цим позовом, в якому просило суд стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість в сумі 354889,77 грн, з яких: за кредитом: 186471,64 грн, по відсотках: 168418,13 грн. Стягнути із ОСОБА_1 та користь АТ «Сенс Банк» судові витрати: 4258,68 грн сплаченого судового збору та 28458,85 грн витрат на професійну правничу допомогу.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_5, проти позовних вимог заперечувала, просила відмовити з наступних підстав.

По-перше, позивачем не доведено укладення з відповідачем кредитного договору, оскільки долучений кредитний договір поданий в копії та не містить підписів відповідача. Жоден документ не підписаний відповідачем ані в паперовому, ані в електронному вигляді. Тобто Банком виконано документи самостійно і надано їх суду як нібито погоджені умови кредитного договору, тоді як ці докази є недостовірними і не відповідають письмовій формі правочину, яка передбачає волевиявлення і підписи обох сторін, як і не відповідають імперативним вимогам до електронного документа. Документи не підписані і не погоджені відповідачем не можуть вважатися частиною укладеного сторонами договору і застосовуватись до правовідносин сторін, оскільки не відповідають письмовій формі правочину. Представник відповідача зазначає, що одноразовий ідентифікатор - це електронні дані, як і кваліфікований електронний цифровий підпис, в будь-якому випадку мав бути нанесеним на оригінал підписаного файлу програмним способом у формі, що унеможливлює зміну його змісту, оскільки закон передбачає підпис, який має формуватися кожною зі сторін -підписувачем, тобто підпис позичальника незалежно від волевиявлення кредитора має програмним способом наноситися підписувачем на оригінал файлу, а не вписуватися іншою ніж позичальник особою у тексти роздруківок, в даному випадку - самим Банком. Представник відповідача вважає, що надані позивачем копії не дозволяють встановити волевиявлення сторін, їх фактичне підписання жодним способом і не відповідають імперативним вимогам до електронних документів та електронних доказів:

- обов`язкові реквізити електронного документа - електронні підписи (ч. 1, 2 ст. 6, абз. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», пп. 12, 23 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про електронні довірчі послуги");

- зберігання у формі, що унеможливлює зміну змісту (ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ст. 13 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг");

- можливість перевірити цілісність, справжність, достовірність та авторство електронних документів (ч. 4 ст. 7, ст. 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», п. 2 ст. 19 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»);

- повинна зберігатися інформація, яка дає змогу встановити походження та призначення електронного документа, а також дату і час його відправлення чи одержання (ст.ст. 12, 13 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»);

- оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність, достовірність, авторство та справжність у порядку, визначеному законодавством (ч. 7 ст. 11, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. ст.ст. 5, 6, 7, 12, 13 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», п. 2 ст. 19 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст. 100 ЦПК України).

По-друге, позивачем не доведено видачі кредиту та розміру заборгованості загального та по її складовим (основному боргу та процентам), оскільки первинних документів про фактичне отримання відповідачем кредитних коштів та їх використання (зняття готівкою, купівлю товарів тощо) немає. Оскільки банк заблокував відповідачу доступ до онлайн банкінгу, а сама відповідач з причини регулярних обстрілів м. Харкова змушена була виїхати за кордон, вона повністю позбавлена можливості отримати з власних рахунків будь-які документи, інформацію та грошові кошти. Сторона відповідача вважає, що меморіальний ордер без підпису платника, яким зазначена відповідач, Банк зобов`язаний був повернути без виконання. Відсутність заповнення Банком такого реквізиту вказує на те, що копія наданого меморіального ордеру не виконувалася. Щодо долучених до позовної заяви первинних документів, то в них не зазначено посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, відсутні особисті підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Тому надані Банком копії вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті чинній до 01.08.2022 р., ч. 2 ст. 78 ЦПК України не відповідають. Крім того, сторона відповідача посилалася на необхідність захисту її прав на підставі Закону України «Про захист прав споживачів».

Також сторона відповідача заперечувала розмір витрат на професійну правничу допомогу, оскільки ЦПК України не передбачає можливості покладення на сторони компенсації за можливу оплату правничої допомоги під час виконавчого провадження, а виключно тільки при захисті прав у суді, що в даній справі становить не більше 600,00 грн. Окрім іншого, такі витрати не були і фактично сплаченими. Позивачем не надано доказів відсутності у його штаті юристів, юрисконсультів, адвокатів чи інших працівників з юридичною освітою спроможних забезпечити представництво юридичної особи з питання її основної статутної господарської діяльності власними силами, оскільки компанія позивача спеціалізується на стягненні заборгованості по типовим договорам і має штат працівників і фінансові ресурси для оплати штатних юристів, а тому витрати на правничу допомогу не є неминучими для нього і банк здатний забезпечити представництво у справі про стягнення заборгованості за кредитом власними силами, оскільки це основна статутна господарська діяльність позивача.

У додаткових поясненнях АТ «СЕНС БАНК» зазначило, що поведінка відповідачки не є добросовісною і не відповідає її попереднім заявам та поведінці. Так, відповідачка 02.02.2022 року звернулася до АТ «Альфа-Банк» з метою отримання споживчого кредиту, уклала з АТ «Альфа-Банк» кредитний договір № 501425721 у вигляді електронного документа та отримала кредит в розмірі 188000,00 грн., частково здійснила погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 7011,69 грн., а зараз у відзиві на позовну заяву заперечує факт укладення кредитного договору та отримання грошових коштів. Договір між сторонами укладено в електронній формі з дотриманням чинного законодавства, договір та інші документи підписані позичальником аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора «0298», який був направлений 02.02.2022 року на номер НОМЕР_6. Кредитні кошти в розмірі 188000,00 грн. була зараховані на поточний рахунок відповідачки НОМЕР_2 02.02.2022 року о 16-32. Призначення платежу - КР 3334: Перерахування коштів за кредитним договором № 501425721 від 02.02.2022, ОСОБА_2 . За період з 02.02.2022 року по 30.09.2024 року ОСОБА_1 здійснила погашення за кредитним договором № 501425721 від 02.02.2022 року в загальній сумі 7011,69 грн. (21.02.2022 року - 6672,18 грн., 04.04.2024 року - 339,51 грн.). Загальна заборгованість відповідачки перед позивачем згідно з угодою № 501425721 від 02.02.2022 року становить 354889,77 грн, з яких: за кредитом - 186471,64 грн, по відсотках - 168418,13 грн.

У додаткових поясненнях ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_5, окрім обставин, викладених у відзиві, додатково зазначила, що примірника оригіналу жодного електронного доказу кредитного договору, як і первинних документів про надання відповідачу кредиту та розпорядження ними, не надано. Всі надані Банком документи: тексти та виписки - виконані лише ним, під жодним з них немає ні власноручного, ні електронного підпису відповідача. Доказів на спростування заперечень відповідача проти наданих Банком текстів Кредитного договору та примірників їх оригіналів - не надано. Довідка про ідентифікацію №2849518 виконана і підписана фахівцем Банку Дар`єю Таракановою не є підписом відповідача. Та ж сама особа ОСОБА_3 підписала від імені Банку і Виписку про рух коштів по рахунку НОМЕР_2 долучену до додаткових пояснень. Тобто це працівник Банку, яка виконує його вказівки для збирання доказів в даній справі на користь Банку. Довідка, яка створена Банком, є лише суб`єктивним викладенням обставин події, але не є доказом такої події без надання належних та достатніх доказів. Окрім власної довідки, позивачем не надано жодних доказів, що підтверджують підписання саме наданих текстів відповідачем відповідно до положень ч. ч. 6, 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", ст. 203, ч. 1 ст. 205 ЦК України. Довідка, видана самим позивачем, за відсутності інших доказів (таких як підтвердження мобільного оператора про надсилання смс, тощо) не може бути єдиним та достатнім доказом цих обставин, оскільки видається самою зацікавленою особою. Тому що це буде новий стандарт доказування у кредитних справах: прийняття до уваги копій текстів виготовлених одноосібно кредиторами для стягнення максимальних сум, фактично - будь-яких сум, які захочуть вписати у ці тексти кредитори. Оригіналів документів, які за твердженням Банку складають зміст Кредитного договору, суду не надано, бо їх не існує і ніколи не існувало. Відповідач не має власного примірника оригіналу вказаного договору і не визнає наданих позивачем копій, оскільки особисто не підписувала їх жодним способом - ні власноручно ні електронно, і не отримувала їх примірників підписаних позивачем. Також сторони попередньо в жодному документі не погоджували зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Докази фактичного надсилання відповідачу ОТП-паролю та його фактичного використання для погодження саме цих текстів які надані Банком суду - відсутні. Можливості підписання документів ОТП-паролями, СМС чи іншими кодами, копіювання підпису Банку на будь-які документи - сторони не узгоджували. Крім того, як зазначає сторона відповідача, первинних документів про фактичне отримання і розпорядження відповідачем кредитними коштами теж не надано. Надана Банком виписка з рахунку Відповідача НОМЕР_2 виконана лише за період з 23.09.2019 по 02.02.2022 і не відображає погашення, на які посилається Банк, в загальній сумі 7011,69 грн (21.02.2022 р. - 6672,18 грн., 04.04.2024 року - 339,51 грн.), а також долю коштів з «дохідного сейфу», щодо яких інформація у відповідача відсутня, тому що іншої виписки ніж із суду вона отримати від Банку не може. Виписки по рахунках НОМЕР_3 та НОМЕР_1 , на які посилається Банк на підтвердження таких оплат, і які долучені до позову, не є рахунками відповідача, а є внутрішньобанківськими рахунками по обліку заборгованості, які сам Банк нараховує, списує, обліковує на власну користь. Дії Банку з самостійного списання коштів з рахунків відповідача на власну користь не є діями самої відповідачки.

Ухвалою суду від 11 березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 30 квітня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судове засідання сторони не з`явилися, про судове засідання повідомлені належним чином. Представник позивача причини неявки не повідомив, надіслане їй в системі відеоконференцзв`язку запрошення на участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції не підтвердила. Відповідач та її представник також причини неявки в судове засідання не повідомили, з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталися.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 131, п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що неявка належним чином повідомлених сторін не перешкоджає розгляду справи, у зв`язку з чим розгляд справи проведено за відсутністю учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернулася до АТ «Альфа-Банк» з Офертою на укладання угоди про надання споживчого кредиту №501425721, в якій запропонувала укласти Угоду про надання споживчого кредиту на наступних умовах: Тип кредиту - «Кредит готівкою»; Сума кредиту - 188000 грн; Процентна ставка - 35,00 % річних; Тип ставки - фіксована, процентна ставка може бути змінена шляхом укладення відповідної додаткової угоди; Строк кредиту - 60 місяців. Опис послуги: надання споживчого кредиту - грошових коштів, що надаються Банком позичальнику на споживчі цілі на строк та під процент визначений Угодою про надання споживчого кредиту, що укладається між Банком та Позичальником на підставі Договору та відповідно до його вимог.

Згідно з п. 1. Оферти Дата повернення Кредиту - 02.02.2027 року. Для повернення заборгованості за Угодою позичальник пропонує використовувати рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у Банку (далі - Рахунок), .

Пунктом 3 Оферти передбачено, що Кредит надається Позичальнику для: Опис послуги: надання споживчого кредиту - грошових коштів, що надаються Банком Позичальнику на споживчі цілі на строк та під процент визначений Угодою про надання споживчого кредиту, що укладається між Банком та Позичальником на підставі Договору та відповідно до його вимог. - власних потреб. Розмір - 188000,00 гривень, спосіб видачі - переказ коштів на рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в АТ «Альфа-Банк», .

Також позичальник запропонувала в Додатку №1 до цієї Угоди, що є невід`ємною частиною Угоди, визначити: детальний розпис складових загальної вартості кредиту реальної річної процентної ставки; графік платежів з повернення Кредиту, сплати процентів за його користування; сум комісійної винагороди та інших платежів за Угодою. Зазначила, що підписанням електронним підписом цієї Оферти я свідчу про отримання всієї інформації про умови кредитування.

02 лютого 2022 року АТ «Альфа-Банк» прийняло пропозицію ОСОБА_1 на укладення Угоди про надання споживчого кредиту №501425721 від 02.02.2022 на аналогічних умовах кредитування, що підтверджується Акцептом пропозиції на укладання Угоди про надання споживчого кредиту №501425721.

Крім того, з аналогічними умовами кредитування ОСОБА_1 ознайомилася в Паспорті споживчого кредиту від 02 лютого 2022 року.

У Додатку № 1 до Угоди про надання кредиту №501425721 від 02.02.2022 року міститься Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супровідних послуг, відповідно до якого позичальник зобов`язаний до 02 числа кожного щомісяця вносити ануїтетні платежі у розмірі 6672,18 грн (останній платіж - 6671,67 грн), починаючи з 02 березня 2022 року до 02 лютого 2027 року.

Відповідно до Довідки про ідентифікацію вих. № 2849518, ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_4 , підписала договір № 501425721 аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора:Текст повідомлення для проведення ідентифікації «Uvazhaemyi Klient! Kod podtverzhdenia soglasia na kredit 0298. Suma kredyta 188000.00 grn na 60 mes. Godovaya stavka 35.00%, komissiya za obsluzh. kredytnoy zadolzhenosti 0.00 grn. Platezh 6672.18 grn. Efektyvnaya stavka 35.00%. Kod dejstvuet do 02-02- 2022 16:33:07 89Opz+r3okl»; дата відправки позичальнику - 02.02.2022; Номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор - НОМЕР_6.

Таким чином, між сторонами, шляхом підписання позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором, в електронній формі укладено кредитний договір - Угоду про надання споживчого кредиту №501425721 на наступних умовах: Тип кредиту - «Кредит готівкою»; Сума кредиту - 188000 грн; Процентна ставка - 35,00 % річних; Тип ставки - фіксована, процентна ставка може бути змінена шляхом укладення відповідної додаткової угоди; Строк кредиту - 60 місяців. Опис послуги: надання споживчого кредиту - грошових коштів, що надаються Банком позичальнику на споживчі цілі на строк та під процент визначений Угодою про надання споживчого кредиту, що укладається між Банком та Позичальником на підставі Договору та відповідно до його вимог.

02 лютого 2022 року на банківський рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_1 зараховано грошові кошти у розмірі 188000,00 грн, призначення платежу «Надання кредиту за кредитним договором №501425721 вiд 02.02.2022», що підтверджується Меморіальним ордером № 906906205 від 02.02.2022.

Зарахування грошових коштів 02 лютого 2022 року на банківський рахунок № НОМЕР_1 підтверджується також Випискою по особовим рахункам (ф.281 ) з 02.02.2022 по 30.09.2024, сформованою 30.09.2024 о 12:33 год.

Згідно з Випискою по особовим рахункам (ф.281 ) з 02.02.2022 по 30.09.2024, сформованою 30.09.2024 о 12:34 год., 21.02.2022 на банківський рахунок № НОМЕР_1 зараховано грошові кошти у розмірі 6672,18 грн, призначення платежу «Сплата заборгованостi за кредитним договором № 501425721 вiд 02.02.2022, платник ОСОБА_4 »; 04 квітня 2024 року зараховано грошові кошти у розмірі 339,51 грн, призначення платежу: «Погашення простроченої заборгованостi по договору №501425721 вiд 02.02.2022 згідно Розділу 7 ДБО».

Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного позивачем, станом на 30 вересня 2024 року, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 501425721 від 02.02.2022, з урахуванням здійснених погашень боргу на суму 7011,69 грн, складає 354889,77 грн, з яких: 186471,64 грн - заборгованість за тілом кредиту, 168418,13 грн - заборгованість за процентами.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, найменування АТ «Альфа-Банк», , змінено на АТ «СЕНС БАНК».

04 березня 2025 року представник АТ «СЕНС БАНК» - адвокат Тетяна ПОЛЕТАЄВА засобами поштового зв`язку надіслала ОСОБА_1 за адресою, вказаною в кредитному договорі: АДРЕСА_1 , Вимогу про усунення порушень, Вих. № 2849518, номер відправлення в АТ «УКРПОШТА» 385, в якій зазначила, що загальна сума заборгованості за кредитним договором № 501425721 станом на 30.09.2024 року становить 354889,77 грн, з яких: за кредитом - 186471,64 грн, по відсотках - 168418,13 грн. З огляду на вищевикладене, АТ «Сенс Банк» висунуло позичальнику вимогу протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги Банку, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання цієї вимоги, усунути порушення умов Кредитного договору та погасити заборгованість в розмірі простроченого боргу, а у випадку невиконання - достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, комісії, а саме: 354889,77 грн. Платіжні реквізити для сплати кредиту НОМЕР_1.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України).

За змістом частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У частині першій статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.

Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.

Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Зі змісту Кредитного договору від 02 лютого 2022 року вбачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, він оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.

Враховуючи зміст кредитного договору та довідки про ідентифікацію, судом встановлено і не викликає сумніву, що кредитний договір був підписаний позичальником ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором «0298», надісланим на номер телефону НОМЕР_5 . На переконання суду, без отримання повідомлення з відповідним ідентифікатором, такий договір не був би укладений.

Такий висновок суду узгоджується з висновками, що викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, провадження № 61-1602св20, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, провадження № 61-2903св21, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20, провадження № 61-2303св21, від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, провадження № 61-16059св21, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20, провадження № 61-2902св21.

Договір містить паспортні дані, податковий номер, номер засобів зв`язку, поштову та електронну адресу ОСОБА_1 . Сторона відповідача не заперечувала, що ОСОБА_1 є клієнтом банку, а навпаки у відзиві на позовну заяву підтвердила, що як клієнт банку мала доступ до онлайн-банкінгу, який на теперішній час припинено.

Таким чином, договір був вчинений сторонами в електронній формі, яка відповідно до ст.207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. 1046, 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, розмірі та у валюті, визначеними Кредитним договором.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц.

Таким чином, долучені позивачем до позовної заяви виписки з рахунків відповідача, які містять відомості про рух коштів по банківських рахунках відповідача, записи про операції, здійснені протягом операційного дня, свідчать про отримання кредитних коштів відповідачем, користування ними, здійснення часткового погашення суми, а тому є належними та допустимими доказами, які підтверджують наявність заборгованості за кредитним договором № 501425721.

З наданих позивачем доказів встановлено, що ОСОБА_1 свої зобов`язання, передбачені кредитним договором, а саме обов`язок з повернення тіла кредиту та сплати процентів у строки та в розмірах, передбачених договором, виконала неналежним чином, у зв`язку з чим має перед кредитором у зобов`язанні прострочену заборгованість.

При цьому, відповідач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надала суду доказів належного, тобто відповідно до умов кредитного договору, виконання своїх зобов`язань, не надала власного контррозрахунку заборгованості, підтвердженого відповідними належними та допустимими доказами.

Доводи сторони відповідача про відсутність доказів укладення кредитного договору суд відхиляє, оскільки вони спростовуються наданими позивачем доказами, зокрема офертою та акцептом укладання угоди про надання споживчого кредиту №501425721, а також довідкою про ідентифікацію. Крім того, судом враховано, що в повідомленні з електронним ідентифікатором були зазначені істотні умови кредитного договору (сума, розмір процентної ставки, строк), що також свідчить про ознайомлення відповідача з істотними умовами кредитного договору.

Доводи сторони відповідача про відсутність доказів надіслання повідомлення відповідачу та отримання цього повідомлення судом не приймаються, оскільки вони зводяться до концепції негативного доказу.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 наголосила на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони.

Верховний Суд у справі № 917/1307/18 зазначив, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню. Сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Зазначаючи про відсутність доказів отримання повідомлення з одноразовим ідентифікатором відповідачем, представник відповідача не надав жодного доказу на спростування обставин, зазначених у довідці про ідентифікацію, зокрема відомостей від оператора телекомунікаційного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна», абонентом якого є ОСОБА_1 та на номер якої НОМЕР_5 було надіслано 02 лютого 2022 року відповідне текстове повідомлення.

Доводи представника відповідача про недопустимість доказів з тих підстав, що надана позивачем копія кредитного договору у форматі .pdf не забезпечує його незмінність з дати укладання, цілісність та справжність судом сприймаються критично з наступних підстав.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги".

Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітноцифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

З долученого позивачем до позовної заяви договору вбачається, що він є електронним правочином, підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Електронний примірник договору у форматі .PDF долучено позивачем до позовної заяви за допомогою системи «Електронний суд».

Відповідно до пп. 27 п. 2 Розділу ІІІ Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого Рішення Вищої ради правосуддя 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, до створених в Електронному суді документів користувачі можуть додавати інші файли (зображення, відеофайли тощо); відповідні додані файли (додатки) підписуються кваліфікованим електронним підписом користувачів разом зі створеними в Електронному суді документами, до яких вони додаються.

Таким чином, долучений до позовної заяви договір у форматі .PDF подано відповідно до вимог ст. 100 ЦПК України, він є електронним доказом, який поданий у електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис, оскільки подання доказів, в тому числі електронних, через систему «Електронний суд» без накладення кваліфікованого електронного підпису неможливе. Саме по собі подання документів через систему «Електронний суд» з одночасним накладенням електронного підпису забезпечує його незмінність, цілісність та справжність цього доказу, оскільки при редагуванні файлу у форматі .PDF за допомогою програмного забезпечення буде втрачено електронний підпис представника позивача.

Підстав вважати, що електронна копія договору не відповідає оригіналу електронного договору, враховуючи дотримання вимог щодо порядку подання електронних доказів, судом не встановлено, а стороною відповідача не надано доказів, які би ставили під сумнів відповідність оригіналу надану позивачем електронну копію договору.

На переконання суду, сукупність доказів у взаємозв`язку свідчить про те, що умови договору, відображені в електронній копії кредитного договору, повністю відповідають тим умовам, які закріплені в оригіналі електронного кредитного договору. Такий висновок суду ґрунтується на умовах оферти і акцепту, паспорті споживчого кредиту, графіку платежів, виписках з банківського рахунку, розрахунку заборгованості.

Доводи представника відповідача про те, що одноразовий ідентифікатор в будь-якому випадку мав бути нанесеним на оригінал підписаного файлу програмним способом у формі, що унеможливлює зміну його змісту, ґрунтуються на припущеннях та є неприйнятними з огляду на чинне законодавство, оскільки Закон України «Про електронні довірчі послуги» та Закон України «Про електронні документи та електронний документообіг» не визначають такої вимоги до змісту електронного договору, а лише вказають на те, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, для укладення електронного договору законом передбачено виключно обов`язок надіслати іншій стороні відповідний одноразовий ідентифікатор, та не передбачено обов`язку зазначати такий ідентифікатор у договорі.

Крім того, судом враховано, що позиція сторони відповідача про непідписання договору відповідачем, необізнаність про його існування та про його істотні умови, окрім того, що спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, також суперечать принципу добросовісності,

Так, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».

У справі, що розглядається, встановлено, що ОСОБА_1 після зарахування на її банківський рахунок кредитних коштів у розмірі 188000 грн, будучи обізнаною про порядок погашення заборгованості, а саме про строки сплати та розмір ануїтетного платежу, 21 лютого 2022 року, тобто у строк визначений графіком платежів (встановлено строк до 02 березня 2022 року), у внесла в рахунок погашення заборгованості грошові кошти у сумі 6672,18 грн, тобто у розмірі ануїтетного платежу, визначеного графіком платежів (Додаток 1 до кредитного договору).

Вказані обставини свідчать про безумовну обізнаність відповідача щодо умов кредитного договору, а саме розміру кредиту, процентну ставку, розмір ануїтетного платежу, порядок погашення заборгованості, та спростовують доводи сторони відповідача.

Доводи представник відповідача про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту передачі грошових коштів як кредиту, оскільки у меморіальному ордері відсутні необхідні реквізити також не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Як зазначалось вище, акцептування Акціонерним товариством «Альфа-Банк» оферти ОСОБА_1 підтверджується меморіальним ордером №906906205 на суму 188000 грн.

Належність та достовірність зазначеного доказу відповідачем не спростовано, а його посилання на те, що вказаний меморіальний ордер не містить необхідних реквізитів, не заслуговують на увагу, оскільки меморіальний ордер - розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунка платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України (п.1.19-1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Доводи представника відповідача про те, що меморіальний ордер без підпису платника, яким зазначена відповідач, Банк зобов`язаний був повернути без виконання, суд відхиляє, оскільки як вбачається з виписок з банківських рахунків відповідача, меморіальний ордер було виконано, а грошові кошти зараховано на її рахунок.

Висновки Верховного Суду, на які посилається представник відповідача у відзиві, є нерелевантними до спірних правовідносин, тому судом не враховуються.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

Одним із способів захисту майнових прав відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України є примусове виконання обов`язку в натурі.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором № 501425721 порушено майнові права АТ «СЕНС БАНК», тому наявні підстави для судового захисту цивільних прав позивача в обраний ним спосіб, у зв`язку з чим суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі та стягує із ОСОБА_1 на користь АТ «СЕНС БАНК» заборгованісті за Кредитним договором № 501425721 у розмірі 354889,77 грн, з яких: 1864171,64 грн - заборгованість за тілом кредиту, 168418,13 грн - заборгованість за відсотками.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір у розмірі 4258,68 грн.

Щодо інших судових витрат на професійну правничу допомогу.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З поданих позивачем разом з позовною заявою доказів вбачається, що під час розгляду цієї справи АТ «СЕНС БАНК» надавалася правнича допомога адвокатом Полетаєвою Тетяною Юріївною, що підтверджується такими доказами:

- Договором про надання послуг № 1006 від 28 січня 2025 року, відповідно до п. 3.1. якого за надання послуг замовник сплачує на користь виконавця винагороду (гонорар) у нижченаведеному розмірі: - за підготовку і подання позовної заяви до суду - 375,00 грн; - за отримання рішення суду - 225,00 грн; - комісійна винагорода від стягнутих коштів на користь замовника - 7,85 %.

- Довіреністю № 023786/25 від 03 лютого 2025 року;

- Свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю, серія СМ № 000605 від 08 липня 2019 року.

Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

З матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві позивач одночасно зазначив, що попередній (орієнтовний) розмір витрат на професійну правничу (правову) допомогу складає 28458,85 грн, та просив стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу.

Таким чином позивачем виконано вимоги ч. 1 ст. 134, ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI передбачено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду у від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19), зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Окрім того, при визначенні суми відшкодування виходить з критерію реальності та необхідності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Проте суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18, від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц, від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц, від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21.

Оцінюючи надані позивачем докази в підтвердження обсягів понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що перелік послуг, зазначений у договорі, відповідають критеріям дійсності та необхідності, однак при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд також виходить з того, що ця справа, з огляду на предмет та підстави позову, сталість законодавство та судової практики щодо спірних правовідносин, не є спором значної складності та не потребувала дослідження великого обсягу доказів та витрачання значного обсягу часу для подання цього позову.

Доводи представника відповідача про недоцільність залучення позивачем адвоката не заслуговують на увагу, оскільки АТ «СЕНС БАНК» є юридичною особою приватного права, а тому незалежно від наявності чи відсутності в його штаті професійних юристів не обмежене у праві на отримання правової допомоги та відшкодування її вартості.

На підставі викладеного, з урахуванням категорії справи, ціни позову, значення справи для сторін, рівня складності спірних правовідносин, обсягу наданих позивачу послуг з правничої допомоги, обсягу та змісту поданих стороною позивача документів, принципів співмірності, розумності та пропорційності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, їхньої дійсності та необхідності, суд дійшов висновку, що справедливим буде стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу грошових коштів у розмірі 10000 грн.

Керуючись ст. 4, 10, 12-13, 76-81, 89, 131, 133, 137, 141, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Позовні вимоги Акціонерного товариства «СЕНС БАНК», від імені якого діє представник Полетаєва Тетяна Юріївна, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , на користь АТ «Сенс Банк», , адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, заборгованість за кредитним договором № 501425721 від 02 лютого 2022 року, а саме: 1864171,64 грн - заборгованість за тілом кредиту, 168418,13 грн - заборгованість за відсотками, а всього заборгованість у розмірі 354889,77 грн (триста п`ятдесят чотири тисячі вісімсот вісімдесят дев`ять гривень 77 копійок).

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , на користь АТ «Сенс Банк», , адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, судовий збір у розмірі 4258,68 грн та інші судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн, а всього судові витрати у розмірі 14258,68 грн (чотирнадцять тисяч двісті п`ятдесят вісім гривень 68 копійок).

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 30 червня 2025 року.

Суддя І.П. Латка