ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1173/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/9516/24 Категорія: 310020000 Чапліна Н.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т. Л.
суддіГончар Н. І., Сіренко Ю. В.
секретарЛюбченко Т.М.

розглянув в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.04.2025 (повний текст складено 21.04.2025, суддя в суді першої інстанції Чапліна Н. М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Центральний відділ державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментах,

в с т а н о в и в :

у серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив зменшити розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей та визначити розмір 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та відкликати виконавчі листи у справах № 712/3501/15-ц та № 712/10988/21. Також позивач просив суд звільнити його від заборгованості по аліментам за період з 16.03.2015 по 01.10.2021 в сумі 143 160, 65 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони 16.11.2013 уклали шлюб., в якому у них народилися двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 31.05.2022 шлюб між сторонами розірвано.

На утримання дітей з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти: за рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.04.2015 у справі № 712/3501/15-ц на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.03.2015 і до досягнення дитиною повноліття; за рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.12.2021 у справі № 712/10988/21 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.10.2021 і до досягнення дитиною повноліття.

Вважає, що прийняття судом рішення про стягнення аліментів на утримання другої дитини є зміною його матеріального стану, що зумовлює застосування положення ст. 192 СК України щодо пропорційного зменшення розміру аліментів на утримання обох дітей.

З огляду на викладене просив зменшити розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Щодо вимоги про звільнення від сплати заборгованості позивач зазначив, що у 2015 році сторони посварились та він прийняв рішення певний час пожити окремо. Відповідачка звернулась до суду про стягнення аліментів та рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.04.2015 з нього стягнуті аліменти у розмірі доходу на утримання дочки. Вказує, що про існування зазначеного рішення суду він не знав.

Окремо сторони проживали досить короткий період, стосунки налагодились та позивач повернувся у родину. Дружина навчалась, а він утримував родину. У 2016 році відповідачка закінчила навчання та влаштувалась на роботу. ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась друга дитина. Після народження сина відповідачка перебувала у відпустці по догляду за дитиною, утримував родину позивач. У період з 26.04.2019 по 01.10.2019 та з 19.10.2019 по 06.01.2020 позивач працював у Республіці Польща, весь заробіток передавав дружині. Після повернення додому позивач весною 2020 влаштувався на роботу, відповідачка також вийшла на роботу, проживали спільно родиною. У 2021 роцісторони посварились та припинили спільне проживання. У 2021 році відповідачка отримала друге рішення про стягнення аліментів на утримання сина сторін.. Виконавчий лист за рішенням суду 2015 року відповідачка отримала 08.10.2021.

Виконавчою службою відкриті два виконавчі провадження про стягнення аліментів, а за рішенням від 2015 року нарахована заборгованість з 16.03.2015 в сумі 143 160, 65. Однак, у період з 2015 року по жовтень 2021 року сторони проживали разом, вся родина знаходилась на утриманні позивача, у зв`язку з чим просив звільнити його від заборгованості по аліментам за період з 16.03.2015 по 01.10.2021 в сумі 143 160, 65 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.04.2025 позов задоволено частково та зменшено розмір аліментів, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначений рішенням суду від 16.04.2015 у справі №712/3501/15-ц, та на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначений рішенням суду від 23.12.2021 у справі №712/10988/21.

Стягнуто з позивача на користь відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дітьми повноліття.

Ухвалено виконавчі листи, видані Соснівським районним судом м. Черкаси на виконання рішення суду 16.04.2015 у справі №712/3501/15-ц та рішення суду від 23.12.2021 у справі №712/10988/21 відкликати після завершення утримання сум аліментів, які підлягають стягненню станом на дату набрання цим рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Суд вказав, що позивачем доведено наявність підстав для зменшення розміру аліментів, що стягуються з нього на користь відповідача на утримання дітей, проте відсутні підстави для звільнення від сплати заборгованості по аліментах.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач 19.05.2025 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам та ухвалити в цій частині постанову, якою вказані вимоги задовольнити.

Зазначає, що в період, за який виникла заборгованість по сплаті аліментів, сторони проживали разом, позивач утримував сім`ю, віддаючи всі зароблені ним кошти відповідачці, яка розпоряджалась ними для забезпечення себе та дітей. На підтвердження наведеного позивачем в матеріалах справи містяться долучені ним фотокартки та скріншоти з його телефону.

Вказує, що про існування рішення суду про стягнення аліментів він не знав, утримання дітей здійснювалося незалежно від цих обставин. Також, з моменту отримання рішення суду про стягнення аліментів відповідачка не вжила жодних заходів для забезпечення виконання рішення, у результаті чого минуло 6 років, за цей період нарахований борг, хоча позивач у повному обсязі виконав обов`язок по утриманню дітей.

За таких обставин скаржник вважає, що жодної заборгованості по сплаті аліментів у нього не виникло.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Враховуючи межі апеляційного оскарження, рішення суду першої інстанції переглядається щодо вирішення позовних вимог про звільнення від сплати заборгованості по аліментах.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.11.2013, який було розірвано заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 31.05 2022 (а.с. 11).

Сторони мають двох дітей: малолітню ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9,10).

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.04.2015 у справі № 712/3501/15-ц стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 16 березня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття ( а.с. 12)

Також, 23.12.2021 рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси у справі №712/10988/21 стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 06 жовтня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою державного виконавця від 28.04.2022 за виконавчим листом у справі №712/3501/15-ц, виданим 08.10.2021, відкрито виконавче провадження №68884221. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за період з 16.03.2015 по квітень 2022 року заборгованість ОСОБА_1 складає 164 652, 40 грн, у тому числі з 16.03.2015 по вересень 2021 включно 143 160, 65 грн.

Постановою державного виконавця від 28.04.2022 за виконавчим листом у справі №712/10988/21, виданим 07.04.2022, відкрито виконавче провадження № 68884244. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за період з квітня 2021 по квітень 2022 року заборгованість ОСОБА_1 складає 21 536, 75 грн.

Позивач у цій справі порушує перед судом питання зокрема про звільнення від сплати заборгованості по аліментах.

Указане питання має таку правову регламентацію.

Як наведено у статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. При цьому, стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Зокрема, положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250,ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Зі змісту наявного в матеріалах справи рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.04.2015 слідує, що ОСОБА_1 в судовому засіданні визнав позовні вимоги про стягнення з нього аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 в повному обсязі та не заперечував проти їх стягнення. Таким чином доводи апеляційної скарги про необізнаність позивача щодо вказаного наявності рішення суду суперечать обставинам справи.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року)

Відсутність гарантії виконання судового рішення у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачені гарантії надані сторонам є справедливий, відкритий і швидкий розгляд.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Позаяк зазначене рішення суду є чинним то воно підлягає обов`язковому виконанню.

А звідси, відсутні законні підстави для звільнення позивача від сплати виниклої заборгованості за аліментами, оскільки ним таких не зазначено та відповідних доказів не надано.

За цієї обставини, позивач зобов`язаний сплачувати аліменти, так як один з батьків несе обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) не лише на підставі рішення суду, а й з самого факту народження дитини згідно з вимогами СК України.

Тож, апеляційний суд враховує те що, позивач був обізнаний зі змістом рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання доньки та знав про свій обов`язок з їх сплати, вказане рішення та визначений розмір заборгованості не оскаржував, однак доказів на підтвердження добровільної їх сплати не надав суду.

Підставою для звільнення від сплати нарахованої заборгованості по аліментам ОСОБА_1 зазначає ту обставину, що така виникла не у зв`язку із тим, що він ухилявся від обов`язку з утримання дитини, а тому, що примирились з дружиною та спільно проживали, протягом спільного проживання у них народилась ще одна дитина - син ОСОБА_6 , та він утримував сім`ю, оплачував житлово-комунальні послуги, і при цьому сторони вели спільне господарство, та фактично усі ці роки добровільно здійснював утримання доньки.

Відповідно до частини другої статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Відповідно до пункту 22 постанови пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року - суд, у випадках передбачених статтею 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам.

З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості.

При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

Апеляційним судом встановлено, що позивач не надав доказів на підтвердження вищевказаних обставин та доказів надання матеріальної допомоги на утримання дитини в розмірі, визначеному рішенням суду.

Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1 про те, що він проживав з відповідачкою та дітьми разом та здійснював матеріальне забезпечення сім`ї, оскільки вчинення вказаних дій не знімає з батька обов`язок зі сплати аліментів на утримання доньки, при цьому мати дитини не відкликала від ДВС поданий нею виконавчий лист на примусове виконання, що спростовує твердження апелянта про добровільне утримання ним дитини в той період часу.

Такі висновки суду повністю узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №343/860/17, у постанові від 20 вересня 2018 року у справі №№ 592/2683/17 та у постанові від 01 серпня 2018 року у справі №344/12158/16-ц.

Колегія суддів зауважує, що заборгованість за аліментами виникла не через настання у позивача складних життєвих обставин і таких обставин позивачем не зазначено, а через його тривале ухиляння від сплати аліментів у розмірі, визначеному судом першої інстанції при їх стягненні.

При цьому, з моменту стягнення аліментів до серпня 2024 року ОСОБА_1 не подавав позову про зменшення їх розміру. Підставою для цього могло б бути скрутне матеріальне становище платника, проте таких обставин позивач не зазначав і при пред`явленні цього позову. Одним з доводів скаржника є те, що з моменту отримання рішення суду про стягнення аліментів відповідачка не вжила жодних заходів для забезпечення виконання рішення. Проте, колегія суддів вважає, що єдиною обставиною, яка дозволила б уникнути виникнення заборгованості, могла б бути належна сплата боржником присуджених судом аліментів у визначеному розмірі та у відповідні строки.

За таких обставин, апеляційний суд вважає обґрунтованими та такими, що максимально відповідають інтересам дитини, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо встановлення обставин справи та тлумачення норм матеріального й процесуального права на свій розсуд, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.04.2025 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, що подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.04.2025 у даній справі залишити без змін.

Судові витрати у виді судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особою, що подала апеляційну скаргу.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 25.06.2025.

Суддя-доповідач

Судді