18.06.2025 Провадження по справі № 2/940/35/25
Справа № 940/1018/24

РІШЕННЯ

Іменем України

18 червня 2025 року Тетіївський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Мандзюка С.В.

за участю секретаря судового засідання Мудрик Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Тетіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про виключення запису про батька дитини,

встановив:

ОСОБА_1 в особі представника адвоката Порхун О.П. звернувся до Тетіївського районного суду Київської області з позовом, в якому просить виключити запис про нього, як батька дітей з актових записів про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позовна заява мотивована тим, що з 17 вересня 2022 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, а з 2008 року зустрічалися, періодично проживали сім`єю, мали інтимні стосунки. У відповідачки є троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Батьком дітей записаний позивач ОСОБА_1 .

Як стверджує позивач, діти були народжені, коли він з відповідачкою не перебували у шлюбі між собою.Відповідачка постійно говорила, що це його діти. І по періодах їх зустрічей позивач так і вважав. Оскільки відповідачка виявила бажання записати дітей лише на себе, позивач не наполягав на реєстрації його батьком дітей. Коли народилася донька ОСОБА_6 , відповідачка перебувала в іншому шлюбі, і спочатку батьком дитини (за заявою) був записаний ОСОБА_7 , однак рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 12.10.2022 у справі №940/918/22 відомості про батька дитини ОСОБА_7 було виключено з актового запису про народження дитини ОСОБА_6 .

У подальшому, у 2022 році, сторони вирішили офіційно записати відомості про позивача, як про батька дітей, в актові записи про народження дітей.

Також зазначено, що коли позивач подавав заяви до Тетіївського відділу державної реєстрації актів цивільного Білоцерківському районі Київської області про визнання його батьком дітей, він був переконаний, що є їх рідним батьком, оскільки періоди зачаття і народження дітей співпадали з періодами, коли в них були відносини. Весною 2024 року у позивача з відповідачкою та дітьми погіршились відносини, почалися постійні суперечки, під час яких відповідачка сказала, що всі троє дітей не його, так як у них інші батьки.

За таких обставин, ОСОБА_1 просить виключити запис про своє батьківство з актових записів про народження дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 23.08.2024 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено у справі підготовче засідання.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 01.05.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Порхун О.П. не з`явилися. Водночас, представник позивача надіслав до суду клопотання, в якому просить здійснювати розгляд справи за її відсутності та позивача за наявними у справі матеріалами. Поряд з цим зазначила, що відповідачка ОСОБА_2 надала свої пояснення по справі та визнала позовні вимоги.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. 19.09.2024 надала до суду клопотання, в якому зазначила, що позовні вимоги визнає повністю, обставини, викладені в позові, відповідають дійсності, водночас просить розгляд справи здійснювати за її відсутності (а. с. 31).

Представник третьої особи Тетіївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просить розгляд справи здійснювати за відсутності представника, заперечень проти позову не має.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Відповідно до ч. 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, з 17 вересня 2022 року позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а. с. 7).

Згідно з повторним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 8).

Згідно з актовим записом про народження № 03 від 12 березня 2010 року, у розділі «відомості про дитину» зазначено: ОСОБА_8 (перекреслено ОСОБА_9 ), дата народження ІНФОРМАЦІЯ_5 . У розділі «відомості про батька» внесено відомості з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 », у розділі «відомості про матір» внесено відомості у прізвище з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_12 ». Підстава запису відомостей про батька: спільна заява батьків про визнання батьківства від 22.11.2022 р. (а. с. 30).

Згідно з повторним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а. с. 9).

Згідно з актовим записом про народження № 01 від 12 січня 2012 року, у розділі «відомості про дитину» зазначено: ОСОБА_13 (перекреслено - ОСОБА_9 ), дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_8 . У розділі «відомості про батька» внесено відомості з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 », у розділі «відомості про матір» внесено відомості у прізвище з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_12 ». Підстава запису відомостей про батька: спільна заява батьків про визнання батьківства від 22.11.2022 р. (а. с. 29).

Згідно з повторним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (а. с. 10).

Згідно з актовим записом про народження № 52 від 08 квітня 2020 року, у розділі «відомості про дитину» зазначено: ОСОБА_14 (перекреслено ОСОБА_15 ), дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_10 . У розділі «відомості про батька» виключено відомості з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 », у розділі «відомості про матір» внесено відомості у прізвище з « ОСОБА_16 » на « ОСОБА_12 ». Підстава запису відомостей про батька: спільна заява батьків про визнання батьківства від 22.11.2022 р. (а. с. 28).

Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне.

Так, предметом спору у цій справі є оспорювання батьківства позивачем ОСОБА_1 , який записаний батьком дітей за власними заявами відповідно до статті 126 Сімейного кодексу України (надалі по тексту СК України).

Відповідно до статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до пункту першого статті 7 Конвенції про права дитини, дитина має бути зареєстрована відразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України.

Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини (частина перша статті 122 СК України).

Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду (частина друга статті 125 СК України).

Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (частина перша статті 126 СК України).

Особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження (частини перша та друга статті 136 СК України).

Отже до предмету доказування у подібних справах входить доведення відсутності кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово зауважував, що наразі ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (див. наприклад рішення ЄСПЛ у справі «Kalacheva v. russian federation» № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Крім того ЄСПЛ у справі «Міфсуд проти Мальти» (Mifsud v. Malta, заява № 62257/15, рішення набуло статусу остаточного 29 квітня 2019 року) звертав увагу, що хоча найважливіше завдання статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) це захист особи від довільних дій державних органів, можуть також існувати позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною «повагою» до приватного чи сімейного життя. Ці позитивні зобов`язання можуть передбачати вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя, навіть у сфері міжособистісних стосунків людей (див. справу «Мікулич проти Хорватії» (Mikulic v. Croatia, № 53176/99) та справу «С. Х. та інші проти Австрії» (S.H. and Others v. Austria), № 57813/00).

Окрім того, повага до приватного життя вимагає, щоб кожна людина мала змогу встановити подробиці свого особистого походження, а право особи на таку інформацію має важливе значення в контексті впливу на його чи її особистість, які визначають розвиток людини. Таке встановлення передбачає отримання інформації, необхідної для розкриття істини щодо важливих аспектів особистого походження, як-от особистість батьків (див., наприклад, справу «Келін та інші проти Румунії» (Calin and Others v. Romania), № 25057/11).

Аналіз вищенаведених норм міжнародного та національного права дає підстави для висновку, що суд не може допускати свавільного втручання у право дитини на повагу до приватного життя шляхом безпідставних (довільних) змін відомостей про її батьків.

Такий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 31 січня 2024 року у справі № 686/3582/16-ц.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (стаття 12 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 статті 77 ЦПК України).

Зміст предмета доказування залежить від особливостей категорії справи. Предмет доказування у справі про оспорювання батьківства визначається нормами матеріального права, а саме статтею 136 СК України.

Предметом доказування у справі про оспорювання батьківства, особою, яка записана батьком дитини (позивачем), є доведення відсутності кровного споріднення з дитиною, а також необізнаність позивача в момент реєстрації, що він не є біологічним батьком дитини.

Згідно із статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд зауважує, що сторона, яка оспорює батьківство, має надати всі необхідні докази, оскільки тягар доказування лежить саме на цій особі.

Так, у цій справі судом встановлено, що діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , народилися, коли сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі між собою, втім 22.11.2022 позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 подали до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільні заяви про визнання батьківства, на підставі яких позивач був записаний батьком дітей.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 30.10.2024 за клопотанням представника позивача у справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи. На вирішення експертизи було поставлено запитання, чи є ОСОБА_1 біологічним батьком дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Листом від 03.02.2025 № 100-58/208 державна спеціалізована установа «Київське міське бюро судово-медичної експертизи» повернула до Тетіївського районного суду Київської області ухвалу Тетіївського районного суду Київської області від 30.10.2024 про призначення експертизи без виконання у зв`язку з неявкою сторін та дітей на відбір зразків крові.

Крім того, ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 01.05.2025 за клопотанням представника позивача викликано у судове засідання для допиту як свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

Однак, свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 у судове засідання не з`явилися, водночас представник позивача у клопотанні від 18.06.2025 повідомила, що позивач не має можливості забезпечити явку свідків у судове засідання, оскільки ОСОБА_17 повідомила, що виїхала за кордон, а ОСОБА_18 не може прибути до суду за станом здоров`я.

Судом встановлено, що позивачем та його представником будь-яких доказів, які б підтверджували відсутність кровного споріднення між позивачем та дітьми не надано та матеріали справи не містять.

Водночас суд зазначає, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 ,подаючи 22.11.2022 до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільні заяви про визнання батьківства, на підставі яких позивач був записаний батьком дітей мали б зважати на значення своїх дій, їх юридичні наслідки для дітей та неможливість в подальшому довільно, на власний розсуд, змінювати відомості про батька.

Водночас, визнаючи позовні вимоги про виключення відомостей про ОСОБА_1 , як про батька дітей, відповідачка ОСОБА_2 не повідомила суду, хто ж у такому випадку є батьком (батьками) дітей та яким чином буде остаточно вирішене це питання у долі дітей.

Процесуальним законом дійсно передбачена можливість відповідачу визнати позов (стаття 49 ЦПК України).

Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

За матеріалами справи у суду є сумнів щодо достовірності цих обставин, оскільки жодних доказів, що батьком дітей є інша особа, або інші особи, матеріали справи не містять. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Водночас, суд констатує, що кожна дитина має право зростати у стабільному та благополучному середовищі. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захисті піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини).

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що визнання відповідачкою позову відповідає вимогам закону та найкращим інтересам дітей.

Відтак, з огляду на наведені вище норми права, встановлені фактичні обставини справи, враховуючи, що позивачем та його представником на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, не надано жодних доказів, а виключно пояснення позивача суд не може покласти в основу рішення, з огляду на приписи ч. 6 ст. 81 ЦПК України, які встановлюють, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Ухвалюючи рішення, суд також враховує, що при такому вирішенні спору, керуючись найкращими інтересами дитини, буде досягнуто справедливий баланс між інтересами дітей та сторін у справі.

Разом з тим, відповідно до ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позову, тому понесені судові витрати у виді судового збору, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, залишає за позивачем.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Відтак, у контексті вищенаведеного, суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 15, 16 Цивільного кодексу України, статтями 121, 122, 126, 136 Сімейного кодексу України, статтями 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 133, 141, 263-268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Тетіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про виключення запису про батька дитини - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення: 27 червня 2025 року.

Суддя С.В.МАНДЗЮК