РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

19.05.2025 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Величка О.В.,

з участю секретаря судового засідання Венгринюк О.Р.,

представника позивача - адвоката Гнідець О.М.,

представника третьої особи Новосельської М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування в особі Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна.

В обґрунтування своєї позиції зазначає, що він є рідним батьком відповідачки ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у доньки народився син - ОСОБА_4 . Майже від народження дитини відповідачка злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, хронічно зловживає алкоголем, не піклується про дитину. За невиконання батьківських обов`язків неодноразово притягалася до адміністративної відповідальності.

Крім цього, відповідачка неодноразово залишала дитину без нагляду, просто зникала з квартири на великі проміжки часу: дні, тижні. Ніколи не попереджала про своє зникнення. Залишала маленьку голодну і холодну дитину саму в квартирі. Не дбала за харчування, здоров`я сина. Довела здоров`я дитини до критичного стану.

ОСОБА_2 протягом тривалого часу не бере участі у вихованні сина. Не проявляє ініціативи та зацікавленості у його соціальному житті, не шукає контактів з ним. Вона жодним чином не забезпечує дитину. У неї відсутній інтерес щодо здоров`я, виховання, розвитку та забезпечення дитини. Відповідачка не спілкується з дитиною, не робить ані найменшого кроку для забезпечення для дитини доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до внутрішнього світу сина та не створює передумов для хорошої освіти дитини. Пряме, свідоме, зухвале нехтування відповідачкою своїми материнськими обов`язками свідчить про відсутність в неї відчуття материнства по відношенню до сина.

Відтак, просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Окрім того зазначає, що за станом здоров`я позивач може виконувати обов`язки опікуна, до кримінальної відповідальності не притягувався, з правами та обов`язками опікуна ознайомлений. Офіційно працевлаштований, має стабільний дохід. Проживає у квартирі, яка належить йому на праві власності. Умови проживання в ній відповідають санітарно-гігієнічним нормам, в квартирі чисто, присутні необхідні меблі та побутова техніка, для дитини створені необхідні умови для проживання, навчання та виховання. Зможе забезпечити дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей, створити передумови для хорошої освіти дитини. Відтак, просить призначити його опікуном власного внука ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 11.10.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 20.11.2024 року зобов`язано Франківську районну адміністрацію Львівської міської ради як орган опіки та піклування в строк до 20.01.2025 року надати письмовий висновок щодо розв`язання спору та доцільності позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ухвали Франківського районного суду м. Львова від 20.01.2025 року підготовче провадження в цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача просила позовні вимоги задовольнити, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві.

Представник третьої особи в судовому засіданні зазначила, що вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_5 , беручи до уваги висновок Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 26.12.2024 року. Водночас наголосила, що вирішити питання про призначення опікуна на даний час неможливо, адже рішення про позбавлення батьківських прав ще не ухвалено, відповідно, дитині статусу такої, яка позбавлена батьківського піклування, ще не надано.

Відповідач в судове засідання не з`являлася, неодноразово, належним чином повідомлялася про час та місце проведення останніх, відзиву, а також будь - яких клопотань на адресу суду не направляла. Згідно відповіді ГУ ДМС України у Львівській області зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_2 є: АДРЕСА_1 . На вказану адресу неодноразово направлялися повістки про виклик відповідача в судові засідання, однак такі повернуті на адресу суду із зазначенням «адресат відсутній». Окрім того, повістки про виклик розміщувалися на сайті судової влади України.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно з ч. 3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що слід згідно ст.280 ЦПК України проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Наявних у справі матеріалів про права та обов`язки сторін достатньо для її розгляду у відсутності відповідача.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

За вимогами ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 14.05.2002 року, виданим Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції.

Згідно витягу з Держаного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 6 від 06.10.2022 року ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю дитини є ОСОБА_2 , водночас відомості про батька ОСОБА_6 записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України.

До матеріалів справи долучені постанови Франківського районного суду м. Львова від 21.06.2022 року у справі №465/2661/22, 10.07.2023 року у справі №465/3096/23 та від 20.09.2023 року у справі №465/6934/23 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.ч.1, 2 ст.184 КУпАП. Із змісту вказаних постанов вбачається, що відповідач неодноразово перебувала в стані алкогольного сп`яніння в присутності своєї малолітньої дитини, ухилялася від покладених на неї батьківських обов`язків, передбачених ст. 150 СК України, залишала дитину без догляду на декілька днів, не переймалася станом та долею дитини.

Згідно довідки № 83 від 12.06.2024 року, виданої Закладом дошкільної освіти (ясла - садок) № 153, за період перебування ОСОБА_4 у дошкільному закладі його мати приводила дитину рідко, а з травня в садочку не з`являлася, дитиною опікуються батьки матері.

В судовому засіданні допитувалася ОСОБА_7 , яка є дружиною позивача та бабцею ОСОБА_4 . Зазначила, що її донька - відповідач ОСОБА_2 вела розгульний спосіб життя як перед, так і після народження дитини. За дитиною не доглядає та не піклується. Наразі, їй невідоме місце перебування відповідача. Догляд та виховання дитини здійснює її чоловік - ОСОБА_1 , який є дідусем дитини.

Окрім того, в судовому засіданні допитувалася ОСОБА_8 , яка є сусідкою позивача. Остання вказала, що поведінка відповідача ОСОБА_2 була неадекватною, вона часто тікала з дому, дитиною не опікується, не цікавиться її долею, часто перебувала у стані алкогольного сп`яніння. Більш того, протягом тривалого часу й дотепер місце перебування відповідача нікому невідоме, остання на зв`язок із батьками та дитиною не виходить. При цьому, свідок підтвердила, що неодноразово чула плач дитини, також відповідач одного разу напустила газ в квартиру, що ледь не стало причиною трагедії для сім`ї, разом з дитиною ОСОБА_2 перебувала у сумнівних компаніях, які справляють виключно негативний вплив на дитину. На даний час дитиною займаються бабуся і дідусь, з чим вони належно справляються, матір же самоусунулася від утримання, виховання, догляду за дитиною і жодним чином не проявляє материнських почуттів до сина, а навпаки, поки перебувала з ним лише негативно на нього впливала.

Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , №260001-вих-184670 від 26.12.2024 року, складеного Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради, відповідно до наказу управління «Служба у справах дітей» від 21.06.2023 року №307 «Про взяття на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах», ОСОБА_5 взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах у зв`язку із ухиленням матір`ю дитини - ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків з виховання дитини.

На засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Франківській районній адміністрації 09.12.2024 року були присутні бабуся та дідусь: ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , які повідомили, що востаннє бачили ОСОБА_2 близько півтора місяці тому, останнє відоме їм місце проживання їх доньки було у Житомирській області, контакту з нею не мають. Впродовж тривалого часу матір - ОСОБА_2 жодним чином не піклується за свою дитину, не приділяє їй належної уваги, догляду, не піклується про стан здоров`я, не забезпечує харчуванням, хронічно зловживає алкоголем. Матір неодноразово залишала дитину без догляду самою у квартирі на тривалий час, не попереджаючи про це дідуся чи бабусю. Матір - ОСОБА_2 жодного разу на засідання комісії не прибула, про причини неявки не повідомила.

Матір регулярно притягували до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, а саме: відповідно до постанови №723799 від 25.05.2022 року, винесеної старшим інспектором СЮП ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області, ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 178 КУпАП; відповідно до постанови Франківського районного суду м. Львова від 21.06.2022 року у справі №465/2661/22 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП; відповідно до постанови Франківського районного суду м. Львова від 10.07.2023 року у справі №465/3096/23 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 184 КУпАП; відповідно до постанови Франківського районного суду м. Львова від 20.09.2023 року у справі №465/6934/23 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 184 КУпАП.

Малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше був влаштований у КЗ ЛОР «Будинок дитини №1 для дітей з ураженням центральної нервової системи і порушенням психіки» на підставі акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 21.05.2022 року у зв`язку з перебуванням матері у стані сильного алкогольного сп`яніння, остання не могла самостійно пересуватись та розмовляти. В подальшому висновком Франківської районної адміністрації, як органу опіки та піклування, від 29.06.2022 року №260001-вих41926 малолітнього ОСОБА_5 повернуто на виховання матері ОСОБА_2 .

Враховуючи наведене вище, беручи до уваги те, що матір повторно вчиняє дії щодо неналежного виконання своїх батьківських обов`язків, керуючись статтями 150, 152, 155, 164, 180 Сімейного кодексу України, беручи до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 23.12.2024 року протокол № 29, Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Положеннями ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частина 8 ст.7 СК України також передбачає, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959 р.), дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

У відповідності до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

За змістом ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні.

Згідно з ч.2 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного і об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Згідно з п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" ухиленням батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляють інтересу до її внутрішнього стану; не створюють умов для отримання нею освіти.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно приписів ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач не проявляє до дитини ОСОБА_4 материнської турботи, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, вихованням та навчанням дитини не займається та матеріально не підтримує, а тому, суд вважає, що така поведінка відповідача є достатньою підставою для застосування такої крайньої міри до неї, як позбавлення батьківських прав, відповідно, слід позовну вимогу про позбавлення батьківських прав відповідача задовольнити.

Також суд враховує, що відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Отже, у випадку ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний вирішити питання про стягнення аліментів на утримання дитини незалежно від того, чи така вимога заявлялася у позовній заяві. В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 вказала, що позивач не заперечує щодо отримання ним аліментів з відповідача і зобов`язується використовувати такі виключно на потреби дитини - ОСОБА_4 .

Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у відповідності до ст. 182 згаданого кодексу при визначенні розміру аліментів, суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На підставі ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно частин 2,3 ст.193СК України, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Відповідач не надала суду доказів щодо перебування на утриманні відповідача інших дітей, непрацездатних осіб та існування інших обставин, що мають істотне значення для справи.

Разом з тим, при визначенні розміру аліментного забезпечення суд, вирішуючи справу в межах заявлених вимог (ст.13 ЦПК України) та відповідно до вимог ст. 182 СК України, враховує стан здоров`я та матеріальне становище як дитини, так і платника аліментів.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ч.8 ст.7 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Крім того, вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України»).

На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку щодо необхідності стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 коп., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, шляхом перерахування вказаних коштів на рахунок дитини, відкритий у фінансовій установі органом опіки і піклування, починаючи з дня звернення позивача до суду, тобто з 08.07.2024 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Щодо позовної вимоги про призначення ОСОБА_3 опікуном ОСОБА_4 суд зазначає наступне.

Статтею 58 ЦК України передбачено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

Відповідно до ч. 4 ст. 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.

За змістом частини першої статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 07.04.2022 року у справі №712/10043/20, при призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Отже, призначення опікуна здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно вимог ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка.

Системний аналіз наведених норм права указує, що обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20.05.2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18).

При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб (п.3.1 Правил опіки та піклування).

Опікунами не можуть бути особи, які: не досягли 18 років; визнані в установленому порядку недієздатними або обмежено дієздатними, перебувають на обліку або лікуються в психоневрологічних та наркологічних закладах; раніше були опікунами чи піклувальниками та з їх вини опіку чи піклування було припинено; позбавлені батьківських прав; інтереси яких суперечать інтересам осіб, що підлягають опіці чи піклуванню; засуджені за скоєння тяжкого злочину (п.3.2 Правил).

Документами, за наявності яких органи опіки і піклування призначають опікуна є:повідомлення державних, громадських організацій або заяви громадянина (громадян); копії свідоцтва про народження особи, що потребує опіки, або іншого документа, який підтверджує її вік; копія свідоцтва про смерть батьків або рішення суду про визнання громадянина безвісно відсутнім або оголошення їх померлими чи інших матеріалів, які підтверджують неможливість виховання дитини. Якщо опіка призначається над повнолітньою особою, - рішення суду про визнання даної особи недієздатною; акт обстеження умов життя особи, що потребує опіки, і опис її майна; довідки про стан здоров`я особи, що потребує опіки (якщо вона раніше проживала окремо), та майбутнього опікуна (піклувальника); довідка про місце проживання майбутнього опікуна і його заява про прийняття на себе обов`язків про опіку; акт перевірки умов життя майбутнього опікуна та висновок від органів опіки та піклування за місцем проживання опікуна про можливість виконувати опікунські обов`язки; довідка лікувальної установи про відсутність в сім`ї майбутнього опікуна(піклувальника) захворювань, що перешкоджають влаштуванню до нього особи, що потребує опіки (п.3.3 Правил опіки та піклування).

Як було зазначено вище, призначення опікуна здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно вимог ЦПК України. В даному випадку відсутнє подання органу опіки та піклування про доцільність призначення позивача опікуном малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Більш того, представник органу опіки та піклування в судовому засіданні зазначила, що таке подання може бути внесено лише у випадку, коли вже є рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення батьків дитини батьківських прав щодо неї і за умови надання дитині статусу такої, яка позбавлена батьківського піклування. У даному ж випадку ОСОБА_4 зазначений статус не надавався і його матір на даний час ще не позбавлена у встановлений законом спосіб батьківських прав. Крім цього, позивач ОСОБА_1 до органів опіки та піклування із заявою про бажання бути опікуном внука не звертався, необхідних документів не подавав, відповідно, подання про його призначення опікуном дитини не видавалося. Аналогічно вказане подання органом опіки та піклування до суду не подавалося. Відтак, підстав для задоволення вимоги про призначення ОСОБА_3 опікуном малолітнього ОСОБА_4 немає.

Згідно з положеннями ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2422 грн. 40 коп.

Враховуючи наведене та на підставі ст.ст. 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 284, 352, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування в особі Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна - задовольнити частково.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягувати із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 коп., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, шляхом перерахування вказаних коштів на рахунок дитини, відкритий у фінансовій установі органом опіки і піклування, починаючи з дня звернення позивача до суду, тобто з 08.07.2024 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Повний текст рішення суду складено 29.05.2025 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 .

Третя особа: Франківська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування, код ЄДРПОУ - 04056121, м. Львів, вул. Г. Чупринки, 85.

Суддя Величко О.В.