Провадження № 2/127/2960/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2025 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у підготовчому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування житловим приміщенням, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування житловим приміщенням. Позов мотивовано тим, що 25 лютого 2010 року було зареєстровано шлюб між Позивачем та Відповідачем, який було розірвано на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19.11.2019 року по справі № 127/23621/19. Під час шлюбу, у Позивача з Відповідачем народилась спільна донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу залишились проживати зі Позивачем. Так, за спільні кошти в період перебування в зареєстрованому шлюбі Позивачем та Відповідачем було набуто між іншим квартиру АДРЕСА_1 , яка була зареєстрована на ім`я відповідача. З огляду на те, що Відповідач відмовлявся в досудовому порядку вирішити питання розподілу спільного майна подружжя, Позивачка була змушена звернутись з відповідним позовом до суду. Згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11.10.2024 року по справі № 127/40326/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, за ОСОБА_1 було визнано право власності на 1/2 (одну другу) частки квартира АДРЕСА_1 . Дане право було зареєстровано 04.02.2025 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав № 411311288. З метою необхідність врегулювання порядку спільного використання вищевказаною квартирою шляхом укладення відповідного договору Позивач направила Відповідачу відповідний лист-запрошення з повідомленням про необхідність врегулювати порядок використання спільної квартири шляхом укладення відповідного договору, у зв`язку з чим просила прибути з метою нотаріального посвідчення договору про порядок участі у спільному користуванні квартирою 14 березня 2025 року о 12:00 год до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Мартинюк Інни Вячеславівни за адресою м. Вінниця, вул. Пирогова, буд. 74, офіс 17. У визначений день Відповідач до приватного нотаріуса не з`явився при цьому попередньо повідомивши приватного нотаріуса про своє небажання з`являтись у вказаний час для посвідчення вищевказаного договору, про що нотаріусом Позивачу було видано вищевказану довідку. Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав квартира АДРЕСА_1 має загальну площу 69,6 кв.м., житлова площа - 40,2 кв.м. Зі змісту технічного паспорту на квартиру вбачається, що квартира має загальну площу 69,6 кв.м., житлова площа - 40,2 кв.м., та складається з двох житлових кімнат площею 16,0 кв.м. та 24,2 кв.м. Згідно експлікації квартири, квартира є двокімнатною з окремими ізольованими житловими кімнатами, а саме: житлова кімната площею 16,0 кв.м., яка позначена на плані цифрою 2, житлова кімната площею 24,2 кв.м., яка позначена на плані цифрою 4, окрім того, вказана квартира складається з коридору, ванної кімнати, кухні, туалету. Згідно з планом на спірну квартиру, у ній наявні дві житлові кімнати площею 16,0 кв.м., та 24,2 кв.м. Також, незайвим буде наголосити на тому, що станом на день звернення до суду з даним позовом Відповідач самостійно обрав для свого проживання кімнату площею 16,0 кв.м., позначеної на плані під номером 2. З огляду на вищевказані обставини, вважаємо за доцільне виділити у користування Позивача саме кімнату площею 24,2 кв.м. позначеною на плані під номером 4. Просить встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , а саме: виділити у користування ОСОБА_1 , кімнату площею 24,2 кв.м (згідно плану квартири у технічному паспорті позначену цифрою 4); виділити у користування ОСОБА_2 кімнату площею 16,0 кв.м (згідно плану квартири у технічному паспорті позначену цифрою 2); приміщення коридору площею 7,5 кв.м., ванни площею 3,6 кв.м., кухні площею 16,7 кв.м., туалету площею 1,6 кв.м. залишити у спільному користуванні співвласників квартири: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Ухвалою суду від 02.06.2025року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

В судове засідання представник позивача не з`явилась надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала, просила задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав, щодо понесених витрат на правову допомогу заперечував просив відмовити в їх задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 25 лютого 2010 року було зареєстровано шлюб між Позивачем та Відповідачем, який було розірвано на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19.11.2019 року по справі № 127/23621/19.

Під час шлюбу, у Позивача з Відповідачем народилась спільна донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу залишились проживати зі Позивачем.

Так, за спільні кошти в період перебування в зареєстрованому шлюбі Позивачем та Відповідачем було набуто між іншим квартиру АДРЕСА_1 , яка була зареєстрована на ім`я відповідача.

З огляду на те, що Відповідач відмовлявся в досудовому порядку вирішити питання розподілу спільного майна подружжя, Позивачка була змушена звернутись з відповідним позовом до суду.

Згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11.10.2024 року по справі № 127/40326/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, за ОСОБА_1 було визнано право власності на 1/2 (одну другу) частки квартира АДРЕСА_1 .

Дане право було зареєстровано 04.02.2025 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав № 411311288.

Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав квартира АДРЕСА_1 має загальну площу 69,6 кв.м., житлова площа - 40,2 кв.м.

Зі змісту технічного паспорту на квартиру вбачається, що квартира має загальну площу 69,6 кв.м., житлова площа - 40,2 кв.м., та складається з двох житлових кімнат площею 16,0 кв.м. та 24,2 кв.м.

Згідно експлікації квартири, квартира є двокімнатною з окремими ізольованими житловими кімнатами, а саме: житлова кімната площею 16,0 кв.м., яка позначена на плані цифрою 2, житлова кімната площею 24,2 кв.м., яка позначена на плані цифрою 4, окрім того, вказана квартира складається з коридору, ванної кімнати, кухні, туалету. Згідно з планом на спірну квартиру, у ній наявні дві житлові кімнати площею 16,0 кв.м., та 24,2 кв.м.

Відповідно до ч. 1 ст. 316, ч. 1, 2 ст. 317 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За ч.ч. 1, 2 ст. 319ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимог ст. 355, 358 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

В п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності», №20 від 22 грудня 1995 року (з наступними змінами та доповненнями), визначено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до правил ч .4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання позову відповідачем не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Отже, аналізуючи встановлені обставини, враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги щодо запропонованого позивачем порядку користування спірною квартирою, суд вважає обґрунтованим та справедливим виділити у користування ОСОБА_1 , кімнату площею 24,2 кв.м (згідно плану квартири у технічному паспорті позначену цифрою 4); виділити у користування ОСОБА_2 кімнату площею 16,0 кв.м (згідно плану квартири у технічному паспорті позначену цифрою 2); приміщення коридору площею 7,5 кв.м., ванни площею 3,6 кв.м., кухні площею 16,7 кв.м., туалету площею 1,6 кв.м. залишити у спільному користуванні співвласників квартири: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо понесених витрат.

Відповідно до положень ч.ч. 1 і 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно зі ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 позов визнав до початку розгляду справи по суті, дотримуючись правових норм ч. 1 ст. 142 ЦПК України, суд вважає за можливе повернути ОСОБА_1 із державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви, тобто у розмірі 605,60 гривень, а з відповідача стягнути на користь позивача 605,60 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до ч.2ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: а) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; б) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

До матеріалів справи позивачем долучено Договір про надання правничої допомоги № б/н від 18.12.2023, укладеного між адвокатом Пунько І.В. та ОСОБА_1 , додаткову угоду № 2 до договору про надання правової допомоги №б/н від 24.03.2025року в якій визначено вартість послуг 15000,00грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Суд враховує, що предмет спору відноситься до справ незначної складності та не потребує значних витрат часу на виконання відповідних робіт щодо консультування клієнта, узгодження правової позиції, з огляду на сталу практику національних судів зі спірних правовідносин. Дана категорія справ є поширеною.

Враховуючи вищезазначене та заперечення відповідача, на думку суду, вартість витрат на правничу допомогу у заявленій сумі 15000,00 грн є вочевидь завищеною, що не відповідає критеріям розумності, співмірності, а тому підлягає зменшенню та стягненню у розмірі 3000 грн, з урахуванням складності справи, наданих адвокатом послуг та витраченим часом.

Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню документально підтверджені витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 316, 317, 319, 328, 356, 367, ЦК України, ст. ст. 12, 81, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

Вирішив:

Позов задовольнити.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , а саме:

-виділити у користування ОСОБА_1 , кімнату площею 24,2 кв.м (згідно плану квартири у технічному паспорті позначену цифрою 4);

-виділити у користування ОСОБА_2 кімнату площею 16,0 кв.м (згідно плану квартири у технічному паспорті позначену цифрою 2);

-приміщення коридору площею 7,5 кв.м., ванни площею 3,6 кв.м., кухні площею 16,7 кв.м., туалету площею 1,6 кв.м. залишити у спільному користуванні співвласників квартири: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 605,60 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 3000,00грн у відшкодування витрат на правову допомогу.

Зобов`язати управління Державної казначейської служби України у м. Вінниці Вінницької області повернути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 605,60грн., що сплачений на номер р/р НОМЕР_2 , МФО 899998, згідно платіжної інструкції № 0.0..1 від 15.04.2025року.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26.06.2025 року.

ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , НОМЕР_3 .

Суддя: