Провадження №22-ц/812/1165/25, №22-ц/812/1240/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 липня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Богуславською О.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 адвоката Жмурко О.М., представника відповідача адвоката Нижника Г.І.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №484/768/25 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Приватного сільськогосподарського підприємства «Колос» на рішення, яке ухвалив Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області під головуванням судді Панькова Дениса Анатолійовича у приміщенні цього суду 09 травня 2025 року, дата складання повного тексту не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Колос» про розірвання договору оренди землі, стягнення заборгованості з орендної плати,

у с т а н о в и в :

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства «Колос» (ПСП «Колос») про розірвання договору оренди землі, стягнення заборгованості з орендної плати

Позов мотивований тим, що 01 вересня 2015 року між ОСОБА_2 (попередній власник земельної ділянки) та відповідачем було укладено договір оренди землі, згідно з яким відповідач отримав у тимчасове оплатне користування земельну ділянку площею 11.2973 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Кодимської сільської ради Первомайського району Миколаївської області (кадастровий номер :03:000:0111). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області у справі № 484/6928/23 від 07 червня 2024 року за ним визнано право власності на вказану земельну ділянку, у зв`язку із чим позивач отримав право на орендну плату за користування землею на умовах договору. Згідно з договором оренди відповідач зобов`язаний сплачувати орендну плату в розмірі 8538 грн. на рік у грошовому або у натуральному виразі продукцією (пшениця, ячмінь, кукурудза, соняшник, солома) на суму виплати орендної плати по реалізаційним цінам, які склалися на момент реалізації. Крім того договором передбачено здійснення безкоштовної оранки 0.25 та городу на один пай та забезпечення ритуальних послуг. Відповідач зобов`язаний сплачувати орендну плату, яка не може бути меншою за 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки протягом терміну дії договору у строк від 15 серпня по 1 грудня щороку. Договір містить положення, яке встановлює, що обчислення розміру орендної плати здійснюється без урахування індексації, що суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» розмір орендної плати підлягає індексації. Після встановлення права власності на землю позивач звернувся до відповідача та надав йому підтверджуючі документи на власність, однак відповідач відмовився виконувати умови договору та не сплатив орендну плату за користування землею за період після зміни власника земельної ділянки (2023 рік), чим як орендар порушив умови договору. Розрахунок заборгованості орендної плати за період з моменту смерті попереднього власника 21 березня 2023 р. до моменту подання цього позову з врахуванням:

- річного розміру орендної плати, який орендар зобов`язаний сплачувати відповідно до договору;

- індексів інфляції, що застосовувалися до розрахунків заборгованості відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.

143.3 % X 8 538 грн. = 12 234,959 грн.

112.4% X 12 234,959 грн. = 13 752,0883 грн.

113.7% X 13 752,0883 грн. = 15 636,1244 грн.

109.8 % X 15 636,1244 грн. = 17 168,4646 грн.

104.1 % X 17 168,4646 грн. = 17 872,3716 грн.

105.0 % X 17 872,3716 грн. = 18 765,9902 грн.

110.0 % X 18 765,9902 грн. = 20 642,5892 грн.

126.6 % X 20 642,5892 грн. = 26 133,518 грн.

105.1 % X 26 133,518 грн. = 27 466,3274 грн.

112.0 % X 27 466,3274 грн. = 30 762,2867 грн.

Загальна сума заборгованості з орендної плати становить 58228,60 грн.

Крім несплати орендної плати відповідач не виконав зобов`язання щодо надання коштів на ритуальні послуги, передбачені договором, що є порушенням його умов.

Позивач вказує, що систематична несплата орендної плати є істотним порушенням договору, яке значною мірою позбавляє орендодавця того, на що він розраховував при укладенні договору та є підставою для розірвання договору оренди землі.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд розірвати договір оренди землі від 01 вересня 2015 року та повернути її, стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати за цим договором у розмірі 58228 грн 60 коп. та судові витрати.

Представник відповідача у відзиві просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, оскільки з моменту смерті ОСОБА_2 . ОСОБА_1 не звертався до ПСП «КОЛОС», не повідомляв орендаря про зміну власника земельної ділянки, не надав будь-які документи на підтвердження зазначених обставин, не звертався за виплатою орендної плати та не повідомляв свої платіжні реквізити для її отримання. Тобто, Позивач не виконав обов`язки, покладені на нього, як на правонаступника власника земельної ділянки, передбачені статтею 148-1 ЗК України. У жовтні 2024 року із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідачу стало відомо, що новим власником земельної ділянки є ОСОБА_1 . З метою виконання своїх зобов`язань за договором оренди перед новим землевласником ПСП «КОЛОС» неодноразово зверталося до ОСОБА_1 із листом-повідомленням про необхідність отримання орендної плати за земельну ділянку за договором оренди № б/н від 01 вересня 2015 року, які було повернуто відправнику з причини «закінчення терміну зберігання». Крім того, ПСП «КОЛОС» не погоджується із заявленим позивачем розміром заборгованості зі сплати орендної плати, оскільки обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється без урахування індексів інфляції. Отже, сторонами було досягнуто домовленості, що розмір орендної плати складає 8538 грн., однак не менше ніж 3 % від нормативно грошової оцінки земельної ділянки. Згідно витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, сформованого станом на 24 січня 2023 р., нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 410123 грн 90 коп. Отже, розмір орендної плати за 2023 р. складає 12303 грн 72 коп. (410123,90 : 100 % х 3 %). Згідно витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, сформованого станом на 07 жовтня 2024 р., нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 431040 грн 22 коп. Отже, розмір орендної плати за 2024 р. складає 12931 грн 21 коп. (431040,22 : 100 % х 3 %). Таким чином, загальний розмір заборгованості з орендної плати складає 25234 грн 93 коп.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 травня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ПСП «Колос» на користь ОСОБА_1 заборгованість з орендної плати в розмірі 28228 грн. 60 коп. та судовий збір в розмірі 1211 грн 20 коп.

В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду в частині відмови у розірванні договору оренди земельної ділянки мотивовано тим, що позивач не довів істотного та систематичного порушення орендарем умов договору. Суд виходив з того, що ПСП «КОЛОС» неодноразово зверталося до ОСОБА_1 із листом-повідомленням про необхідність отримання орендної плати за земельну ділянку за договором оренди № б/н від 01 вересня 2015 року, які було повернуто відправнику з причини «закінчення терміну зберігання». Тому суд дійшов висновку про відсутність винної поведінки відповідача у невиплаті орендної плати та будьяких інших платежів за спірним договором, а тому вважав, що відсутні підстави для розірвання договору оренди землі. Щодо заборгованості з орендної плати, то, на думку суду, викладені у позовній заяві розрахунки заборгованості виконані правильно, відповідачем не спростовані та альтернативного розрахунку представником відповідача надано не було. При цьому суд врахував, що відповідач 01 квітня 2025 року перерахував ОСОБА_1 двома платіжками орендну плату за 2023 рік та 2024 рік за договором оренди землі від 01 вересня 2015 року на загальну суму 30000 грн., що підтверджується копіями довідок про операцію №597135 та №597434 і сплачено відповідні податки та військовий збір. Оскільки відповідач здійснив часткове погашення заборгованості по орендній платі, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача залишку заборгованості з орендної плати в розмірі 28228 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі, з урахуванням змін (доповнень) від 08 червня 2025 року, ОСОБА_1 вказує, що рішення суду в частині відмови у розірванні договору оренди земельної длянки та відмови у стягненні суми боргу у розмірі 30000 грн. ухвалено з порушенням норм матеріального права, а тому просить скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в цій частині.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач після набуття на підставі рішення суду права власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом повідомив орендаря про таке та надав документи, однак ПСП «Колос» не виконало зобов`язань за договором: орендна плата за 2023 2024 роки не сплачена, продукція не передана, передбачені договором послуги (оранка, ритуальні) не надані, про що позивач надав пояснення в суді і таке не спростовано відповідачем. Позивач вважає, що така поведінка з боку голови ПСП «Колос» свідчить про зловживання становищем орендаря, недобросовісність та небажання виконувати умови договору на законних підставах. Відповідно, посилання відповідача на відсутність повідомлення про зміну власника є надуманими й не відповідають фактичним обставинам справи. Судом встановлено, що відповідача було поінформовано про зміну власника не пізніше серпня 2024 р. У суді відповідач посилався на платежі у 1000 грн. та 29000 грн., проте вказані платежі здійснені без призначення платежу адвокатом Нижником Г.І. вже після подання позову й не є належним виконанням зобов`язання. До того ж, позивач стверджує, що судом не надано належної оцінки довідці АТ «ПУМБ», яка підтверджує, що надходження на його рахунок 01 квітня 2025 року коштів у сумі 1000 грн та 29000 грн від сторонньої особи не містили призначення платежу, а отже не можуть вважатися належним виконанням зобов`язання за договором, вказаний платіж не ідентифікований як орендна плата. Крім того, позивач зазначає, що представником ПСП «Колос» адвокатом Нижником Г.І. до суду першої ї інстанції та Миколаївського апеляційного суду було надано лише ордер адвоката, без надання копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, що, на його думку, є порушенням частини третьої статті 60 ЦПК України, яка вимагає підтвердження повноважень представника належними документами.

У відзиві на апеляційну скаргу Сокура В.А. представник ПСП «Колос» просить у задоволенні скарги відмовити, посилаючись на недоведеність факту виконання позивачем вимог статті 148-1 ЗК України, що свідчить про відсутність вини відповідача у невиплаті орендної плати і відсутності підстав для розірвання договору оренди.

В апеляційній скарзі ПСП «Колос» вказує, що рішення суду в частині стягнення орендної плати в сумі 28228 грн. 60 коп. ухвалено з порушенням норм матеріального права та не відповідає фактичним обставинам справи, а тому просить його скасувати, в іншій частини залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не давав оцінки пункту 2 договору оренди, відповідно до якого обчислення розміру орендної плати здійснюється без урахування індексів інфляції та оцінки розрахунку орендної плати, наданої відповідачем, помилково вказавши, що відповідач не надав власний розрахунок орендної плати. Так, з наданим позивачем розрахунком, а саме з індексацію орендної плати на індекси інфляції з 2015 року по 2024 року, відповідач не згодний, оскільки умовами договору прямо передбачено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється без урахування індексів інфляції. Відповідач вважає, що судом проігноровано пряму волю сторін договору та неправомірно застосовано загальний індекс інфляції, незважаючи на те, що сторони чітко виключили можливість застосування індексів інфляції до розрахунку орендної плати. Замість нього сторони узгодили інший механізм сплати орендної плати, а саме у фіксованому розмірі, але не менше ніж 3 % від нормативної грошової оцінки землі. У зв`язку із цим, так як розмір 3% від нормативної грошової оцінки землі за 2023 рік та 2024 рік перевищував фіксований розмір орендної плати, то відповідач сплатив орендну плату у розмірі 3% від нормативно грошової оцінки землі. В умовах договору сторони не конкретизували, що означає вартість земельної ділянки. Водночас, у пункті 4 розділу «Об`єкт оренди» сторони зазначили, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки дорівнює 284595 грн., 3% від якої становить 8538 грн., тобто розмір орендної плати, вказаний в договорі оренди від 01 вересня 2015 року, складав 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Згідно витягів із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, сформованих станом на 24 січня 2023 року та 07 жовтня 2014 року, нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 410123 грн 90 коп. та 431040 грн 22 коп. відповідно. Отже, розмір орендної плати за 2023 року складає 12303 грн 72 коп., а за 2024 р. 12931 грн 21 коп. Тобто, загальний розмір заборгованості з орендної плати за 2023 та 2024 роки складає 25234 грн 93 коп. 01 квітня 2025 року представник ПСП «КОЛОС» сплатив Сокуру В.А. двома платіжками орендну плату за 2023-2024 роки на загальну суму 30000 грн., на підтвердження чого в матеріалах справи знаходяться довідки про операцію № 597135 та довідки про операцію № 597434. Крім цього, ПСП «КОЛОС» сплатило суму податку на доходи фізичних осіб та військовий збір з виплачених сум. ПСП «Колос» також зауважує, що, у будь-якому випадку розрахунок позивача є неправильний. Так, позивач застосував коефіцієнт інфляції за 2015 рік у розмірі 143,3%, тобто індекс інфляції за весь 2015 рік, водночас, договір оренди був укладений 01 вересня 2025 року. Тобто підстави застосовувати індекси інфляції за період до укладання договору оренди були відсутні. Тому подальші розрахунки позивача здійснені помилково.

У відзиві на апеляційну скаргу ПСП «Колос» ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Згідно із частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду таким вимогам закону відповідає не повною мірою.

Як вбачається з матеріалів справи, власником земельної ділянки площею 11,2973 га з кадастровим номером :03:000:0111 був ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, номер 1-1010, виданого 26 серпня 2015 року Другою первомайською державною нотаріальною конторою (а.с. 31), який за договором оренди від 01 вересня 2015 року передав вказану земельну ділянку в строкове платне користування на 49 років ПСП «Колос» (а.с. 11-15).

21 вересня 2015 року право оренди земельної ділянки ПСП «Колос» було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 17).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (а.с. 30).

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 червня 2024 року, яке набрало законної сили 11 липня 2024 року, визнано за ОСОБА_1 визнано право власності на земельну ділянку, площею 11,2973 га, кадастровий номер :03:000:0111, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території Кодимської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Первомайську Миколаївської області.

05 серпня 2024 року ОСОБА_1 зареєстрував право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0111 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 28).

Пунктом 1 розділу «Орендна плата» договору оренди землі від 01 вересня 2015 року передбачено, що орендна плата сплачується орендарем у розмірі 8 538 грн. та виплачується згідно чинного законодавства у грошовому або натуральному виразі. Розмір орендної плати не може бути меншим ніж 3% від вартості земельної ділянки.

Орендар сплачує орендну плату протягом терміну дії договору не пізніше, як у термін від 15 серпня по 1 грудня щороку.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач вказував, що відповідач орендну плату з 21 березня 2023 року (день відкриття спадщини щодо майна померлого ОСОБА_2 ) не виплачував, а тому, враховуючи систематичну невиплату орендної плати, просив про розірвання вищевказаного договору оренди землі.

Відмовляючи в позові про розірвання договору оренди землі, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем істотного та систематичного порушення відповідачем умов договору та наявність винної поведінки орендаря.

Оцінюючи правильність такого висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з таких міркувань.

Відповідно до статей 12, 13 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, що визначено пунктом 1 частини 1 статті 11 ЦК України.

За змістом статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення, майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму, регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до статті 2 Закону України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року № 161- ХІV (далі - Закон № 161- ХІV, в редакції, чинній на момент укладання договору оренди) відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (частина 1 статті 6 Закону № 161- ХІV).

Статтею 93 ЗК України та статтею 1 Закону № 161- ХІV визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 13 Закону № 161- ХІV договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Суд першої інстанції правильно вважав, що набувши право власності на земельну ділянку, передану в оренду ПСП «КОЛОС» за договором оренди землі від 21 вересня 2015 року, ОСОБА_1 набув, відповідно, й усі права та обов`язки орендодавця за цим договором, зокрема право на отримання орендної плати.

Так, відповідно до статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України).

Згідно зі статтею 21 Закону № 161- ХІV орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Отже, розмір та умови оплати, указані в договорі, не можуть суперечити чинному на час укладення законодавству.

У статті 15 Закону № 161- ХІV визначено ті умови, які є істотними для договору оренди землі і серед інших це - орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

В силу вимог статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі статтею 32 Закону № 161- ХІV на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Статтею 24 Закону № 161- ХІV передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Згідно із пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність.

Отже, за змістом статті 141 ЗК України та статті 32 Закону України «Про оренду землі» підставою розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати, а не разове порушення умов договору у цій частині.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди.

За приписами частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Схожі висновки викладені у постанові Великої Плати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17, провадження № 12-201гс18, та постанові Верховного Суду від 28 червня 2022 року у справі № 551/542/20, провадження № 61-16493св21.

Відповідно до частини 1 статті 148-1 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

Частиною 3 статті 148-1 ЗК України передбачено, що особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як визначено частини 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із статтею 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

В силу статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

У постанові від 27 липня 2022 року у справі № 274/3707/20 Верховний Суд зазначив: «Винна поведінка, яка є підставою для припинення правовідносин, кореспондується з обов`язком та небажанням його виконувати на умовах, визначених договором. На виконання положень статті 148-1 ЗК України, спадкоємець (новий орендодавець) повинен повідомити орендаря про прийняття ним спадщини та про перехід до нього прав та обов`язків за договором оренди. Дотримання вищевказаних дій для власника, до якого перейшло право власності на земельну ділянку, є важливим етапом, спрямованим для налагодження виплати орендної плати за укладеним до переходу права власності договором.

Отже, саме на позивача як нового орендодавця покладено обов`язок доведення до відповідача як орендаря інформації про перехід права власності із зазначенням: кадастрового номера, місця розташування та площі земельної ділянки; прізвища, ім`я, по батькові нового власника; місця проживання нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі)».

Позивач у справі, яка переглядається, ОСОБА_1 не надав жодного доказу на підтвердження виконання ним вимог статті 148-1 ЗК України та у передбачений нормами закону спосіб щодо повідомлення орендаря земельної ділянки про отримання ним цієї земельної ділянки у власність, а також про повідомлення відомостей, визначених частиною 3 статті 148-1 ЗК України як протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї, так і на день ухвалення рішення у справі. Тому, відповідно, у ПСП «Колос» не виник обов`язок щодо виплати ОСОБА_1 орендної плати як власнику орендованої земельної ділянки.

Зокрема посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач неодноразово повідомляв відповідача про зміну власника, про що пояснив в суді, не є належним підтвердженням виконання вимог статті 148-1 ЗК України, а тому відхиляються колегією суддів, оскільки висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

За такого невиплата позивачу орендної плати сталася не з вини відповідача, а через недбалу поведінку позивача, що не може бути підставою для розірвання договору оренди землі, тому висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог щодо розірвання договору оренди є обґрунтований.

Щодо вирішення судом першої інстанції вимог про стягнення заборгованості з орендної плати.

Оскільки у ПСП «Колос» не виник обов`язок щодо виплати ОСОБА_1 орендної плати як новому власнику орендованої земельної ділянки через невиконання ним вимог статті 148-1 ЗК України щодо повідомлення орендаря земельної ділянки про отримання ним цієї земельної ділянки у власність, а також про повідомлення відомостей, визначених частиною 3 статті 148-1 ЗК України, заборгованість у відповідача перед позивачем з таких виплат також не виникла, що виключає стягнення орендної плати в судовому порядку. Тому висновки суду щодо аналізу розрахунку заборгованості з орендної плати позивачу та її стягнення є передчасними.

За такого колегія суддів приймає доводи апеляційної скарги ПСП «Колос» та відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині незгоди з відмовою у стягненні на його користь 30000 грн. орендної плати, оскільки він не довів, що його законні права як власника орендованої відповідачем земельної ділянки порушені.

Не спростовує такий висновок і виплати, проведені ПСП «Колос» через свого представника під час розгляду справи в суді першої інстанції, на загальну суму 30000 грн. в рахунок орендної плати ОСОБА_1 , тому що це є свідченням намагання відповідача мирно врегулювати відносини з останнім, який не вчиняє дій, необхідних за законом для отримання орендної плати за землю.

Також апеляційний суд не приймає наведені в апеляційній скарзі позивача посилання на правові висновки Верховного Суду, які зроблені у справах, що не є релевантними за обставинами справі, яка переглядається.

Суд першої інстанції на підставі наявних у справі доказів, надавши їм належну правову оцінку з`ясував обставин справи, надав їм правильну правову оцінку, зокрема щодо невиконання позивачем приписів статті 148-1 ЗК України, натомість неправильно визначився із наслідками такої поведінки в частині стягнення заборгованості з орендної плати з відповідача, а тому ухвалив в цій частині помилкове рішення про часткове задоволення позову, що є підставою для його скасування в зазначеній частині на підставі вимог пункту 4 часини 1 статті 376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у стягненні на користь позивача орендної плати. Тому апеляційну скаргу ПСП «Колос» необхідно задовольнити. В іншій частині відсутні підстави для скасування рішення суду, у зв`язку із чим не підлягає задоволенню апеляційна скарга ОСОБА_1 .

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частини 1, 13 статті 141 ЦПК України).

З урахуванням того, що за наслідками апеляційного перегляду рішення суду скасовано в частині позовних вимог, у позові ОСОБА_1 про стягнення орендної плати відмовлено, судові витрати у справі покладаються на позивача, з якого слід стягнути на користь відповідача сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір 1818 грн. (а.с. 174).

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Колос» задовольнити. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 травня 2025 року про часткове задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з орендної плати скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В позові ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Колос» про стягнення заборгованості з орендної плати відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного сільськогосподарського підприємства «Колос» 1818 гривень судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

_______________________________________________

Повна постанова складена 03 липня 2025 року