Справа №705/2159/19
Номер провадження 4-с/710/6/25
УХВАЛА

іменем України

24.06.2025 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Сивоконя С.С.,

за участі секретаря судового засідання Шпиці О.Е.,

учасники процесу:

скаржник ОСОБА_1

представник скаржника ОСОБА_2

представник боржника адвокат Моспан В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду скаргу ОСОБА_2 яка діє в інтересах ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у м. Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ)

ВСТАНОВИВ:

06.06.2025 ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернулась до Шполяснького районного суду Черкаської області з скаргою на бездіяльність головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у м. Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) щодо виконання рішення суду у цивільній справі № 705/2159/19.

Свою скаргу заявник обґрунтовує тим, що рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 17 березня 2025 року у цивільній справі №705/2159/19 визнано: незаконним та скасовано наказ від 03.07.2019 № 25 приватного підприємства «ЦЕНТР-МОНТАЖ-ЕНЕРГО» (надалі - Боржник) про припинення трудового договору (контракту) з юрисконсультом ОСОБА_1 (надалі- Стягувач), на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, поновлено ОСОБА_1 на посаді юрисконсульта приватного підприємства «ЦЕНТР-МОНТАЖ-ЕНЕРГО», стягнуто з приватного підприємства «ЦЕНТР-МОНТАЖ-ЕНЕРГО» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04 липня 2019 року по 17 березня 2025 року в розмірі 346882,80 грн. (триста сорок шість тисяч вісімсот вісімдесят дві гривні 80 коп.), з відрахуванням (утриманням) при виплаті податків, обов`язкових платежів та зборів, передбачених законодавством України. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допустити до негайного виконання. 24.04.2025 р. ОСОБА_1 (надалі - Стягувачем) до Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) подано заяву про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа Шполянського районного суду Черкаської області №705/2159/19 від 02.04.2025 року про визнання незаконним та скасування наказу від 03.07.2019 №25 приватного підприємства «Центр-монтаж-енерго» про припинення трудового договору (контракту) з юрисконсультом ОСОБА_1 , на підставі п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, поновлення ОСОБА_1 на посаді юрисконсульта приватного підприємства «Центр-монтаж-енерго». 24.04.2025 р. постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Паливодою Оленою Петрівною відкрито виконавче провадження №77895710 з ідентифікатором доступу 9ББДБ045ВГАД та надано Боржнику 3 дні для виконання рішення суду. Станом на 06.06.2025 р. Боржник з 17.03.2025 р. ухиляється від негайного виконання рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 17.03.2025 р., що підтверджується наступним: По-перше Щодо невідповідності наказу від 17.03.2025 резолютивній частині рішення суду від 17.03.2025 р. Відповідно до ч.5 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі №755/12623/19 виснує, що особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах. Верховним Судом Касаційний цивільним судом у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 761/943/18 виснує: «Поновлення працівника на роботі відбувається з дати звільнення працівника на підставі рішення суду, яким визнано таке звільнення незаконним. Згідно з пунктом 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом від 29 липня 1993 року № 58, днем звільнення працівника вважається останній день його роботи. Тобто день звільнення - це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах з роботодавцем. Як вбачається із матеріалів справи, наказом від 24 листопада 2017 року № 798-к ОСОБА_1 звільнено з посади проректора з науково-педагогічної діяльності та міжнародних зв`язків, з підстав визначених пунктом 1 статті 40 КЗпП України, з 31 серпня 2017 року. Тобто останнім робочим днем позивача у Таврійському національному університеті імені В. І. Вернадського перед звільненням було саме 31 серпня 2017 року і саме з цієї дати він підлягає поновленню». Верховним Судом Касаційний цивільним судом у постанові від 13 березня 2023 року у справа № 565/2129/18 зазначено: «Аргументи заявника про те, що в оскаржуваних судових рішеннях не вказано, з якого часу необхідно поновити позивача на роботі, та суди попередніх інстанцій не скасували наказ від 02 жовтня 2018 року № 32-п, яким було прийнято рішення про звільнення позивача, висновків судів не спростовують. Відповідно до усталеної судової практики розгляду подібних спорів поновлення працівника на роботі відбувається з дати звільнення працівника на підставі рішення суду, яким визнано таке звільнення незаконним, а формулювання про скасування наказу про звільнення повинно міститись у наказі роботодавця про поновлення працівника на роботі». Аналогічні правові висновки Верховного Суду викладено в постанові від 29 вересня 2022 року у справі № 465/6963/20. Відповідно до роз`яснення Держпраці від 28.12.2023 р. (надалі-Роз`яснення) «Щодо заходів з виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі» в якому зазначено: «Отже, поновлення на попередній роботі відбувається не з дати винесення судом рішення про таке поновлення, а з дати звільнення працівника, яка, відповідно до цього рішення, визнається недійсною. Як вбачається з наказу від 03.07.2019 р. №25 Стягувача звільнено з посади юрисконсульта ПП «Центр-монтаж-енерго», з підстав визначених пунктом 1 статті 40 КЗпП України, з 03 липня 2019 р. Тобто, датою з якою Боржник зобов`язаний негайно поновити Стягувача на роботі є 03 липня 2019 р. останній робочий день. Натомість, 18.03.2025 р. об 11.40 год. Стягувачу вручено Боржником наказ від 17.03.2025 р. №04 про поновлення на попередній роботі на посаді юрисконсульта ОСОБА_1 з 18 березня 2025 р. 21.04.2025 р. Боржником Стягувачу надіслано наказ №05 від 01.04.2025 р., яким внесено зміни до наказу №04 від 17.03.2025 р. в наступній редакції: «3.Поновити на попередній роботі на посаді юрисконсульта ОСОБА_1 з 04 липня 2019 р.». Звертає увагу, що наказом від 17.03.2025 р. №04 Боржник скасував наказ від 03.07.2019 р., тобто скасував наказ, яким звільнено Стягувача 03.07.2019 р., проте станом на 06.06.2025 р. Боржник не оформив наказ від 17.03.2025 р. про поновлення Стягувача на попередній роботі на посаді юрисконсульта з 03.07.2019 р., що свідчить про невиконання рішення суду від 17.03.2025 р. та є підставою для накладення штрафу та вчинення інших дій. По-друге: Щодо відсутності фактичного допуску Стягувача до виконання попередніх обов`язків з урахуванням резолютивної частини рішення суду від 17.03.2025 р. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої Судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17.06.2020 р. у справі № 521/1892/18 дійшов висновку: «Виконання рішення вважається закінченим із моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника. Тобто, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника. При розумінні роботи як регулярно виконуваної працівником діяльності, обумовленої трудовим договором, поновлення на роботі також включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто створення умов, за яких він може їх здійснювати у порядку, що мав місце до незаконного звільнення. Отже, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 06 грудня 2018 року у справі N 465/4679/16 (провадження N 61-29024св18), від 26 лютого 2020 року у справі N 702/725/17 (провадження N 61- 12857св18).». Відповідно до роз`яснення Держпраці від 28.12.2023 р. «Щодо заходів з виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі»: Таким чином для уникнення негативних наслідків за невиконання рішення суду про поновлення працівника на роботі з метою сумлінного його виконання відповідно до вищенаведених приписів законодавства роботодавцю рекомендовано: Забезпечити допуск працівника до роботи за посадою відповідно до судового рішення про поновлення на роботі, вжити відповідних заходів щодо запобігання мобінгу та будь-яким діям, що можуть трактуватися як переслідування працівника за звернення до суду, а також вжити інші заходи, обов`язок із виконання яких покладено на роботодавця статтею 141 КЗпП. З викладеного вбачається, що Боржником з 17.03.2025 р. по 06.06.2025 р.: - наказ (розпорядження) від 17.03.2025 р. про поновлення Стягувача на попередній роботі з 03.07.2019 не видано. - наказ (розпорядження) від 17.03.2025 р. про допуск Стягувача до роботи не видано. - не виготовлено та не видано пропуск (перепустку) Стягувача до адміністративної будівлі Боржника та до робочого місця в адміністративній будівлі Боржника. - недопущено Стягувача до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто створення умов, за яких він може їх здійснювати у порядку, що мав місце до незаконного звільнення. Обставини невиконання рішення суду від 17.03.2025 р. Боржником підтверджуються актом від 05.05.2025 р., актом від 26.05.2025 р. та актом від 29.05.2025 р., наказом від 17.03.2025р. №04 та наказом від 01.04.2025 р. №05, а також штрафом від 28.05.2025 р. 28.05.2025 р. державним виконавцем О.Паливодою накладено штраф на Боржника в сумі 5100 грн. та надано 3 робочі дні для виконання рішення суду від 17.03.2025 р. В строк наданий постановою від 28.05.2025 р. рішення суд від 17.03.2025 р. не виконано. 03.06.2025 р. державним виконавцем О.Паливодою не перевірено виконання рішення суду від 17.03.2025 р. 03.06.2025 р. представником Стягувача подано заяву про накладення штрафу у зв`язку з невиконанням рішення суд від 17.03.2025 р. 04.06.2025 р. та 05.06.2025 р. Стягувач звернулась до державного виконавця О.Паливоди та повідомила, що Боржник рішення суду від 17.03.2025 р. не виконує. Проте, державний виконавець О.Паливода повідомила, що не має наміру виживати дій передбачених ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження». Станом на 06.06.2025 р. Боржник не поновлює Стягувача з дати звільнення, відмовляється надати пропуск до адміністративної будівлі ПП «Центр-монтаженерго» до робочого місця Стягувача, приймального приміщення та кабінету директора ПП «Центр-монтаж-енерго», не визначив робоче місці в адміністративній будівлі ПП «Центр-монтаж-енерго» та чинить інші дії, що мають ознаки невиконання рішення суду від 17.03.2025 р. щодо допуску до роботи та забезпечення фактичного допуску до роботи, що мали місце до поновлення на роботі. 18.03.2025, Боржник усно визначив робоче місце Стягувача за партою для навчання в цеховому приміщені під назвою кабінет-майстерня машин та механізмів Відокремленого структурного підрозділу навчально виробничого комбінату ПП «Центр-монтаж-енерго», яке не має жодного відношення до попереднього місця роботи, оскільки утворилось в 2021 році та не відповідає умовам праці юрисконсульта, які Стягувач мала до звільнення. Директор ПП «Центр-монтаж-енерго» В.Струсевич ігнорує дзвінки Стягувача та взагалі не виходить на зв`язок з моменту винесення рішення від 17.03.2025 р., фактично зникла безвісті, працівники Центр-монтаж-енерго не володіють інформацією, де директор ПП «Центр-монтаж-енерго» В.Струсевич. Обставини відсутності робочого місця, допуску до роботи та забезпечення фактичного допуску до роботи в повному обсязі ігноруються державним виконавцем О.Паливодою. Вважає, що станом на 06.06.2025 р. державний виконавець О.Паливода чинить бездіяльність щодо невиконання пункту 16 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» та не вживає нележаних заходів з примусового виконання рішення суду від 17.03.2025 р., чим не забезпечує негайне виконання рішення суду та фактично сприяє Боржнику в ухиленні від виконання рішення суду. Протиправною бездіяльністю державний виконавець порушує право Стягувача на своєчасне виконання судового рішення та належне виконання судового рішення щодо його негайного виконання. Виконання рішень суду є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404 - VIII врегульовано, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України. Відповідно до пункту 1, підпункту 1 пункту 2 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Частиною першою статті 18 вказаного Закону встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом (пункт 1,3,16 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження») Статтею 75 Закону № 1404 встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. Статтею 75 Закону № 1404 встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення. Приписи ст. 63 Закону № 1404, крім накладення штрафу за невиконання рішення суду, передбачають надсилання боржнику вимоги виконати рішення, яке підлягає негайному виконанню протягом 3-х робочих днів. Водночас статтею 76 Закону № 1404 передбачена відповідальність за невиконання законних вимог виконавця та порушення вимог цього Закону. Відповідно до п. а) ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Враховуючи викладене, скаржник просить суд визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Паливоди Олени Петрівни, яка полягала у невжитті заходів щодо вчасного примусового виконання рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 17.05.2025 р. в частині негайного поновлення ОСОБА_1 на посаді юрисконсульта приватного підприємства «ЦЕНТР-МОНТАЖ-ЕНЕРГО».

У судовому засіданні представник скаржника та скаржник підтримали подану скаргу та просили її задовольнити.

У судовому засіданні представник боржника заперечував проти задоволення поданої скарги.

У судове засідання не з`явилась представник відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області та не з`явився державний виконавець Паливода О.П., будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи. До суду подано клопотання начальником відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області про відкладення розгляду справи не іншу дату та час.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Ч. 1, 2 ст.450ЦПК України передбачено, що скарга розглядається у двадцяти денний строк з дня прийняття її до розгляду у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду цей строк може бути продовжений не більше ніж на двадцять днів за вмотивованим клопотанням однієї зі сторін або з ініціативи суду.

Скарга до суду надійшла 06.06.2025. Ухвалою суду від 09.06.2025 скаргу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду на 24.06.2025. Суд не вбачає підстав для продовження строку розгляду справи. Неявка представник відділу ДВС та державного виконавця у судове засідання, відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, не перешкоджає розгляду скарги.

Спори щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця під час виконання судового рішення врегульовано розділом VII Цивільного процесуального кодексу України та Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У статті 1 Закону № 1404-VIII унормовано, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин першої та другої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Рішенням Шполянського районного суду від 17.03.2025 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано Наказ від 03.07.2019 № 25 приватного підприємства «ЦЕНТР-МОНТАЖ-ЕНЕРГО» про припинення трудового договору (контракту) з юрисконсультом ОСОБА_1 , на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді юрисконсульта приватного підприємства «ЦЕНТР-МОНТАЖ-ЕНЕРГО». Стягнуто з Приватного підприємства «ЦЕНТР-МОНТАЖ-ЕНЕРГО» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04 липня 2019 року по 17 березня 2025року в розмірі 346882,80 грн., з відрахуванням (утриманням) при виплаті податків, обов`язкових платежів та зборів, передбачених законодавством України. Стягнуто з Приватного підприємства «ЦЕНТР-МОНТАЖ-ЕНЕРГО» на користь держави судовий збір в розмірі 4237,23 грн. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допущено до негайного виконання. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Рішення суду не забрало законної сили у зв`язку з оскарженням його до апеляційної інстанції.

У поданій скарзі скаржник вказує, що боржник ухиляється від негайного виконання рішення Шполянського районного Черкаської області від 17.03.2025 оскільки в наказі від 17.03.2025 про поновлення ОСОБА_1 на роботі вказано дату поновлення працівника з 04.07.2019, а не з 03.07.2019.

Суд відхиляє вказані доводи, оскільки.

Наказом від 17.03.2025 № 04 «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » скасовано наказ від 03.07.2019 №25 про припинення трудового договору з юрисконсультом ОСОБА_1 . Поновлено на попередній роботі на посаді юрисконсульта ОСОБА_1 18.03.2019.

Наказом від 01.04.2025 № 05 «Про внесення змін до наказу №04 від 17.03.2025 про поновлення на роботі ОСОБА_1 » внесено зміни до наказу від 17.03.2025 щодо зазначення дати поновлення на роботі, а саме вказано дату поновлення на роботі з 04.07.2019.

Відповідно до наказу №25 від 03.07.2019 позивача було звільнено з посади юрисконсульта відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України.

Днем звільнення позивача з роботи є 03.07.2019.

Суд погоджується з зауваженнями скаржника щодо дати поновлення позивача на роботі, а саме 04.07.2019, зазначеної в наказі про поновлення позивача на роботі, однак не погоджується з тим, що вказана в наказі дата свідчить про невиконання рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 17.03.2025 в частині негайного поновлення на роботі.

Поновлення на роботі незаконно звільнено працівника відбувається з дати звільнення працівника на підставі рішення суду, яким визнано таке звільнення незаконним.

Днем звільнення працівника вважається останній день його робота. День звільнення це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах з роботодавцем.

День звільнення працівника є останнім робочим днем працівника. ОСОБА_1 була звільнена 03.07.2019. Тобто останнім робочим днем є 03.07.2019. Наказом від 17.03.2025 № 04 «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » та наказом від 01.04.2025 № 05 «Про внесення змін до наказу №04 від 17.03.2025 про поновлення на роботі ОСОБА_1 » позивача поновлено на роботі з 04.07.2019. Тобто 04.07.2019 є робочим днем ОСОБА_1 .

І 03.07.2019 і 04.07.2019 зараховуються позивачу як робочі дні. Відповідно трудові правовідносини не перериваються.

Неграмотне зазначення в наказі про поновлення на роботі ОСОБА_1 дати 04.07.2019 жодним чином не обмежує, не порушує, не розширює та не звужує права позивача.

Ураховуючи викладене, вказана в наказі про поновлення на роботі дата поновлення «з 04.07.2019» не свідчить про невиконання рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 17.03.2025 в частині негайного поновлення позивача на роботі.

У поданій скарзі скаржник також вказує, що боржник, станом на 06.06.2025, ухиляється від негайного виконання рішення Шполянського районного Черкаської області від 17.03.2025 оскільки не здійснює фактичного допуску стягувача до виконання попередніх обов`язків.

Скаржник зазначає, що 28.05.2025 державним виконавцем О. Паливодою накладено штраф на боржника в сумі 510 грн та надано 3 дні для виконання рішення суду від 17.03.2025. В строк наданий постановою від 28.05.2025 рішення суду від 17.03.2025 не виконано. 03.06.2025 державним виконавцем О. Паливодою не перевірено виконання рішення суду від 17.03.2025. 03.06.2025 представником стягувача подано заяву про накладення штрафу у зв`язку з невиконанням рішення суду від 17.03.2025. 04.06.2025 та 05.06.2025 стягувач звернулась до державного виконавця О. Паливоди та повідомила, що боржник рішення суду від 17.03.2025 не виконує. Станом на 06.06.2025 боржник не поновлює стягувача з дати звільнення, відмовляє надати пропуск до адміністративної будівлі ПП "Це«тр-Монтаж-Енерго» до робочого місця стягувача, приймального приміщення та кабінету директора ПП «Центь-Монтаж-Енерго», не визначив робочу місце в адміністративній будівлі ПП «Центр-Монтає-Енерго» та чинить інші дії, мають ознаки невиконання рішення суду від 17.03.2025 щодо допуску до роботи та забезпечення фактичного допуску до роботи, що мали місце до поновлення на роботі.

Скаржник додає до скарги копію наказу № 04 від 17.03.2025 «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 », копію наказу №05 від 01.04.2025 05 «Про внесення змін до наказу №04 від 17.03.2025 про поновлення на роботі ОСОБА_1 », копію акту державного виконавця від 05.05.2025, копію акту державного виконавця від 26.05.2025, копію акту державного виконавця від. 29.05.2025, копію постанови про накладення штрафу від 28.05.2025.

В акті державного виконавця від 05.05.2025 вказано, що при виїзді за адресою місцезнаходження боржника ПП «Ценрт-Монтаж-Енерго» по вул. Індустріальна 2 встановлено, що боржником винесено№5 від 01.04.2025 про поновлення на попередній роботі на посаді юрисконсульта ОСОБА_1 з 04.07.2019. Також встановлено, що стягувач не має можливості приступити до виконання своїх посадових обов`язків. Перепони- відсутність пропуску та робочого місця не визначено.

В акті державного виконавця від 26.05.2025 вказано, що при виїзді за адресою місцезнаходження боржника ПП «Ценрт-Монтаж-Енерго» по вул. Індустріальна 2 встановлено, що стягувач на територію підприємства не допускалась через відсутність у неї пропуску. Зі слів охоронника, без пропуску на територію підприємства він працівників не пропускає. При проходженні на територію підприємства разом з державним виконавцем стягувач відмовилась пройти на своє робоче місце. Мотивуючи це тим, що дане приміщення належить іншому підприємству.

Постановою про накладення штрафу від 28.05.2025, за невиконання без поважних причин, у становлений виконавцем строк, рішення на боржника накладено штраф у розмірі 5100 грн.

Відповідно до відомостей, що є в акті державного виконавця від 29.05.2025, державним виконавцем встановлено: при виїзді за адресою місцезнаходження боржника ПП «Ценрт-Монтаж-Енерго» по вул. Індустріальна 2 встановлено, що боржником надано наказ №4 від 17.03.2025 та №5 від 01.04.2025 ПП «Центр-Монтаж-Енерго» про поновлення стягувача на роботі з 04.07.2019. Також стягувачу надано перепустку для проходження на територію підприємства та визначено її робоче місце. Акт складено в присутності стягувача ОСОБА_1 , представника стягувача ОСОБА_2 , представника боржника ОСОБА_3 .

Суд приходить до висновку, що скаржник була обізнана про наявність наказу про поновлення на роботі і їй фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків, тобто рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 17.03.2025 щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді юрисконсульта приватного підприємства «ЦЕНТР-МОНТАЖ-ЕНЕРГО» в частині негайного виконання виконано 29.05.2025.

Додані скаржником до письмових пояснень копії ухвали слідчого судді, листа головного управління ДПС у Черкаській області адресованого Коркіяйнен Д.Д., повідомлення про прийняття на роботу, листа повідомлення щодо організації та оплати медичного огляду, заяв та службових записок адресованих ОСОБА_1 до ПП «Центр-Монтаж-Енерго» не спростовують факту фактичного виконання рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 17.03.2025 в частині його негайного виконання.

Із поданої скарги не вбачається протиправної бездіяльності державного виконавця.

Обставини які зазначає скаржник у поданій скарзі, щодо дій та бездіяльності державного виконавця, датовані вже після фактичного виконання рішення суду, яке в частині поновлення на роботі було допущено до негайного виконання.

На підставі вище викладеного керуючись, ст. ст.447- 451 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені скарги ОСОБА_2 яка діє в інтересах ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у м. Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ)відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається до Черкаського апеляційного суду.

Суддя Шполянського

районного суду С.С. Сивокінь

(повний текст ухвали складено 25.06.2025)