Справа № 465/2392/25
Провадження 2/465/2330/25
РІШЕННЯ

Іменем України

27.06.2025 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова в складі головуючого судді Ванівського Ю.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін в м. Львові позовну заяву ОСОБА_1 , поданої в його інтересах адвокатом Стронським Іваном Олександровичем до Державної казначейської служби, Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції, про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, про відшкодування моральної шкоди. Обґрунтовуючи позовні вимоги вказує, що 24.03.2024 року приблизно о 14 год. 59 хв. керував транспортним засобом Ford Transit д.н.з. НОМЕР_1 у м. Львові по вул. Стрийська 202. При цьому жодних правил дорожнього руху не порушував, а навпаки їхав з дотриманням усіх вимог правил дорожнього руху. В подальшому, його безпідставно зупинили працівники поліції або помилково або з надуманих підстав, не зазначивши жодних підстав для зупинки транспортного засобу у відповідності до ст.35 Закону України «Про національну поліцію». Працівники поліції взагалі не з`ясовували об`єктивні обставини справи, які б свідчили про безпідставність притягнення його за ч.1 ст.130 КУпАП Таким чином, відносно нього було безпідставно та із грубим порушенням вимог КУпАП складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №637373 від 24.03.2024 року, в якому зазначено, що «24.03.2024 о 13:49 год. у м.Львові, по вул. Стрийська, 202, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Ford Transit д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння. Медичний огляд на стан сп`яніня проводився у медичному закладі у лікаря нарколога та підтверджується висновком закладу №000978 від 24.03.2024 року. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.п. 2.9аПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1ст. 130 КУпАП. На наступний день, а саме 25.03.2024 продовжуючи вчиняти відносно нього неправомірні дії та ймовірне переслідування працівники поліції у вже іншому складі екіпажу повторно безпідставно зупинили нього на тій же самій вулиці Стрийській, 204 та по ідентичній вищенаведеній схемі з грубими порушеннями вимог КУпАП складено на нього протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №867563 від 25.03.2024 року, в якому зазначено, що «25.03.2024 о 12:00 год. у м.Львові, по вул. Стрийська, 204, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Ford Transit д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння. Медичний огляд на стан сп"яніня проводився у медичному закладі у лікаря нарколога та підтверджується висновком закладу №000994 від 25.03.2024 року. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.п. 2.9аПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1ст. 130 КУпАП.» Обставини складення повторного протоколу відносно нього абсолютно нічим не відрізнялися від попереднього. Вищевказані незаконні протоколи про адміністративні правопорушення були скеровані у Франківський районний суд м. Львова та, як наслідок, він вимушений був протягом одного року судового розгляду захищатися від необґрунтованих звинувачень витрачаючи на це свій вільний час, зусилля та здоров`я.

Моральна шкода, яка завдана, полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з діями та прийнятим рішенням інспекторів УПП у Львівській області ДПП вчинені 24.03.2024 р. та 25.03.2024 р. а саме: безпідставні неодноразові зупинки транспортного засобу; безпідставні розгляди справи про адміністративне правопорушення відносно нього; не надання інспектором поліції можливості скористатись правом на правову допомогу під час розгляду справи; безпідставне притягнення до адміністративної відповідальності. Таким чином, йому з боку інспекторів Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції було завдано моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 20 000 грн. Зазначений розмір вважає розумним, обґрунтованим та справедливим. Просить задоволити позовні вимоги.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 11.04.2025 року відкрито у справі спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Від представника відповідача Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції 18.04.2025 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказує, що завдана шкода може бути відшкодована лише на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади їх посадовими та службовими особами, і тільки в разі визнання дій поліцейських неправомірними, про які позивач жодним чином не довів та не підтвердив належними та допустимими доказами.

29.04.2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від Державної казначейської служби, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог та врахувати, що воно не є належними відповідачем у справі. Вказує також, що мотиви позову обґрунтовуються та зводяться до загальних фраз і не підкріплюються жодними належними доказами, які б вказували про наявність причинно наслідкового зв`язку між завданою шкодою та протиправними діями відносно позивача.

Представником позивача 01.05.2025 року подано відповіді на відзиви правління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції та Державної казначейської служби. Вказує, що доказування моральної шкоди не потребує обов`язкових висновків експертиз. Суд встановив, що протоколи про адміністративне правопорушення були складені без належних доказів, що підтверджує протиправність дій працівників патрульної поліції. Безпідставне звинувачення та необхідність його оскарження вже є моральної шкодою, яку має бути компенсовано. Щодо тверджень про те, що Державна казначейська служби України не є належними відповідачем у справі, то такі не відповідають вимогам закону. Очевидно, що моральна шкода ОСОБА_1 є спричиненою, його внутрішні переживання пов`язані із ситуацією щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення взяли верх над ним, що призвело до погіршення також відносин у його сім`ї, регулярного прийому заспокійливих медичних препаратів, сон останнього погіршився. Такі незаконні дії працівників патрульної поліції відносно позивача повністю підірвали його довіру до правоохоронної системи. Позовні вимоги підтримує та просить такі задоволити.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України до суду не надійшло.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

За вимогами ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що відносно ОСОБА_1 працівниками поліції було складено протоколи про адміністративне правопорушення серії ААД №637373 від 24.03.2025 року та серії ААД №867563 від 25.03.20525 року за фактом вчинення правопорушень, відповідальність за які передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

В силу ч.4ст.82 ЦПК Україниобставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, постановою Франківського районного суду м.Львова від 27.12.2024 року (справа №465/2562/24) провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 130 КУпАП закрито, на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.23ЦК України моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Зі змісту ст.1167 ЦК України вбачається, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала моральна шкода відшкодовується лише: 1)якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.

За змістом ст.56 Конституції України визначено право кожної особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Держава, відповідно до закону, відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень (ч.3 ст.19 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Окрім того, порядок відшкодування шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади врегульовано спеціальною нормою, що міститься у ст.1174 ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Позивач вказує, що незаконне складання працівниками поліції протоколів про адміністративні правопорушення щодо нього заподіяло йому моральну шкоду, а саме такі дії працівників поліції призвели до значних душевних переживань, поганого самопочуття, порушення звичного ритму життя та його зміни у зв`язку з необхідністю вжиття дій, щодо захисту від незаконного притягнення до відповідальності.

Однак, суд звертає увагу, що скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності свідчать про реалізацію позивачем передбаченого КАС України права на оскарження процесуальних рішень інспектора патрульної поліції та не є безумовним та безспірним доказом неправомірності процесуальних рішень, які потягла заподіяння позивачу моральної шкоди.

Сам факт скасування постанови інспектора поліції та закриття справ про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру, ураховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені рішенням суду. Наведеними рішеннями суду не установлено усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 312/262/18.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що сам факт скасування постанов про адміністративне правопорушення відносно позивача сам по собі не є достатньою підставою для відшкодування моральної шкоди. Відповідно до практики Верховного суду (постанова від 28 жовтня 2020 року у справі № 904/3667/19) та положень ст.1167 ЦК України, моральна шкода підлягає відшкоуванню лише у разі, якщо вона завдана неправомірними діями суб`єкта владних повноважень, які порушили особисті немайнові права особи, а також за умови наявності факту шкоди, причинного зв`язку та вини.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч.4ст.10 ЦПК України).

Рішенням Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України» (заява № 33949/02) встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану особі.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Посилаючись на завдання моральної шкоди внаслідок притягнення до адміністративної відповідальності, позивач не наводить доказів, які б підтверджували його втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ. Його доводи щодо порушення нормального способу життя у зв`язку з необхідністю вжиття дій, щодо захисту від незаконного притягнення до відповідальності, не підтверджені жодними доказами. Сам факт складання адміністративного протоколу не може свідчити про порушення життєвої рівноваги позивача та наявність негативних наслідків для його морального стану.

Оскільки позивач не надав жодного належного, допустимого, достовірного та достатнього доказу в розумінні статей 76-80 ЦПК України, суд вважає, що вимоги щодо відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76-78, 247, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 , поданого в його інтересах адвокатом Стронським Іваном Олександровичем до Державної казначейської служби, Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції, про відшкодування моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 27 червня 2025 року.

Суддя Ванівський Ю.М.