Справа №705/3308/25
2/705/2452/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2025 року м. Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Гудзенко Валентина Леонідівна, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторінцивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, третя особа: головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаськї області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Паливода Олена Петрівна про зняття заборони з нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В:

До Уманського міськрайонного суду Черкаської області звернувся ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, третя особа: головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаськї області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Паливода Олена Петрівна про зняття заборони з нерухомого майна. Позовні вимоги мотивовані тим, що ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 лютого 2023 року у справі №705/780/23 накладено арешт на нерухоме майно: а саме на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, загальною площею 2.95га, кадастровий номер :03:000:0292, яка розташована на території Антонівської сільської ради Уманського району Черкаської області, що належить ОСОБА_2 в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000314, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України. Вказана ухвала перебувала на виконанні в Уманському відділі державної виконавчої служби в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). 31.08.2024 дізнавачем СД Уманського РУП ГУНП в Черкаській області винесена постанова про закриття кримінального провадження №0000314, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. При цьому, арешт накладений на майно ОСОБА_2 знято не було. Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області у справі №705/780/23 від 14.02.2025 у задоволенні клопотання про скасування арешту нерухомого майна відмовлено та вказано, що у разі закриття слідчим, прокурором кримінального провадження в порядку, передбаченому КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження, серед яких і арешт майна, припиняють свою дію в силу прямої вказівки ч.4 ст.132 КПК України. Він звернувся до Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) по зняття арешту з майна, однак йому було відмовлено та зазначено, що підставою для зняття виконавцем арешту з даного майна є отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову. Тому він звернувся до суду з позовом в якому просить зняти арешт з нерухомого майна, що належить ОСОБА_2 , а саме земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 2.95га, кадастровий номер :03:000:0292, яка розташована на території Антонівської сільської ради Уманського району Черкаської області, номер запису про обтяження 49274840 (спеціальний розділ), накладеного постановою державного виконавця №71074215 від 17.02.2023, згідно ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області у справі №705/780/23 від 09.02.2023.

Ухвалою судді у справі відкрите спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі.

11.06.2025 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому вказують, що позов не визнають та заперечують проти його задоволення. СД Уманського РУП ГУНП в Черкаській області здійснювалося досудове розслідування кримінального правопорушення № 0000314, відомості про яке 13.05.2022 внесені до ЄРДР за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України. Ухвалою слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09.02.2023 у справі № 705/780/23 накладено арешт на майно ОСОБА_2 , а саме земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0292, площею 2,95 га, цільове призначення - для ведення сільськогосподарського виробництва, розташована в адміністративних межах Антонівської сільської ради Уманського району Черкаської області. 31.08.2024 дізнавачем СД Уманського РУП ГУНП в Черкаській області винесено постанову про закриття кримінального провадження, що внесене до ЄРДР за № 0000314 від 13.05.2022 в порядку п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. У разі закриття кримінального провадження постановою слідчого або прокурора, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно (речові докази) припиняє свою дію, з огляду на що припиняє свою дію і застосоване слідчим суддею позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування відповідним майном. Отже кримінальне провадження закрито постановою СД Уманського РУП ГУНП в Черкаській області на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України і з цього моменту припинила дію ухвала слідчого судді про арешт майна, постановлена в межах кримінального провадження № 0000314, наслідком чого є скасування арешту як заходу забезпечення кримінального провадження.

Станом на день винесення рішення, пояснень від третьої особи до суду не надходило.

Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить до наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до приписів ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 належить земельна ділянка, кадастровий номер :03:000:0292, площею 2,95 га, цільове призначення - для ведення сільськогосподарського виробництва, розташована в адміністративних межах Антонівської сільської ради Уманського району Черкаської області, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

СД Уманського РУП ГУНП в Черкаській області здійснювалося досудове розслідування кримінального правопорушення № 0000314, відомості про яке 13.05.2022 внесені до ЄРДР за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України.

Ухвалою слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09.02.2023 у справі № 705/780/23 накладено арешт на майно ОСОБА_2 , а саме земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0292, площею 2,95 га, цільове призначення - для ведення сільськогосподарського виробництва, розташована в адміністративних межах Антонівської сільської ради Уманського району Черкаської області.

Відповідно до Інформації про державну реєстрацію обтяжень, державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) внесено відомості про заборону, а саме арешт нерухомого майна ОСОБА_2

31.08.2024 дізнавачем СД Уманського РУП ГУНП в Черкаській області винесено постанову про закриття кримінального провадження, що внесене до ЄРДР за № 0000314 від 13.05.2022 в порядку п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

14.02.2025 ухвалою слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області у задоволенні клопотання адвоката Гейко В.А., який діє в інтересах ОСОБА_2 про скасування арешту нерухомого майна відмовлено.

26.05.2025 на адресу представника ОСОБА_2 адвоката Гейка В.А. направлено лист Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), в якому вказувалося, що відділ не має законних підстав зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_2 , оскільки підставою для зняття виконавцем арешту з нерухомого майна є судове рішення про скасування заходів забезпечення позову, у всіх інших випадках арешт можу бути знятий за рішенням суду.

Продовження арешту майна, призводить до порушення прав і законних інтересів ОСОБА_2 , що суперечить положенням ст. 41 Конституції України.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного суду від 30.06.2020 у справі № 727/2878/19 вказані наступні висновки.

Якщо арешт накладений за КПК України 2012 року на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України 2012 року (постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 202/5044/17, від 28 листопада 2018 року у справі № 636/959/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 640/17552/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 202/1452/18, від 11 вересня 2019 року у справі № 504/1306/15-ц).

Частиною першою статті 1 КПК України 2012 року встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК України 2012 року. За змістом статті 173 цього Кодексу питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (частина перша статті 174 КПК України 2012 року).

Отже, у випадках, визначених вказаною статтею, власник або інший володілець майна під час досудового розслідування не позбавлений права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

Згідно із частиною третьою статті 174 КПК України 2012 року прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначене судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (частина четверта статті 174 КПК України 2012 року).

Втім, частини третя та четверта статті 174 КПК України 2012 року регулюють порядок вирішення питання про скасування арешту майна у двох випадках: судом - за наслідками розгляду кримінальної справи та прокурором - одночасно з винесенням ним постанови про закриття кримінального провадження. Натомість у цій справі кримінальне провадження закрив постановою слідчий, який згідно з приписами КПК України 2012 року, на відміну від прокурора, не наділений повноваженнями скасовувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування.

Згідно із частиною третьою статті 26 КПК України 2012 року слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Окремою формою судової діяльності відповідно до КПК України 2012 року є судовий контроль, який реалізує слідчий суддя, за додержанням законів органами досудового розслідування та прокурором. Зміст і характер судового контролю в межах кримінального процесу пов`язаний передусім із необхідністю забезпечення прав і свобод людини як на стадії досудового розслідування кримінального провадження, так і після його закінчення.

На слідчого суддю покладена функція судового контролю за дотриманням прав і свобод осіб у кримінальному провадженні, зокрема,під час досудового розслідування (пункт 18 частини першої статті 3 КПК України 2012 року), і він наділений повноваженнями накладати арешт на майно та його скасовувати (статті 173 і 174 цього Кодексу). Крім того, у КПК України 2012 року немає заборони ініціювати перед слідчим суддею, коли кримінальне провадження вже закрив слідчий, питання про скасування арешту на майно, накладеного під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді на підставі приписів цього Кодексу. З огляду на вказане, беручи до уваги відсутність у слідчого повноважень, при закритті кримінального провадження самостійно скасувати арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді, Велика Палата Верховного Суду вважає, що для гарантування прав і свобод осіб, на майно яких ухвалою слідчого судді за КПК України 2012 року накладений арешт у кримінальному провадженні, саме слідчий суддя, здійснюючи судовий контроль, повноважний за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна в порядку, передбаченому частиною другою статті 174 цього Кодексу, вирішити питання про скасування такого арешту після закриття слідчим кримінального провадження.

Таким чином, у разі, якщо арешт на майно накладено в порядку, передбаченому КПК України 2012 року, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право на майно, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, а останнє закрив своєю постановою слідчий, має право звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту в порядку кримінального судочинства. Такий порядок захисту права на майно є ефективним, оскільки забезпечить відновлення права власника або іншого володільця майна, на яке був накладений арешт слідчим суддею у кримінальному провадженні.

Скасування арешту майна, накладеного слідчим у кримінальній справі, після закриття справи не пов`язане з оцінкою правомірності застосування органом досудового слідства такого заходу, а необхідність прийняття відповідного рішення є безспірною й безальтернативною з огляду на припинення кримінальних процесуальних правовідносин.

У постанові від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц Велика Палата Верховного Суду сформулювала загальний висновок щодо неможливості вирішення за правилами кримінального судочинства питання про звільнення майна з-під арешту після закриття кримінального провадження постановою органу досудового розслідування.

Одночасно Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово вказувала на те, що в разі якщо арешт на майно накладено в порядку, передбаченому КПК України 2012 року, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право власності, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право оскаржити ці дії та звернутися до суду про скасування арешту лише в порядку кримінального судочинства.

При цьому, 30.06.2020 Велика Палата Верховного суду у постанові у справі № 727/2878/19 вказала, що задля гарантування юридичної визначеності Велика Палата Верховного Суду відступила від попередніх висновків Верховного Суду. У постанові зазначено, що враховуючи сформульований у цій постанові висновок у справі № 727/2878/19 про необхідність вирішення за правилами кримінального судочинства питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року, та нескасованого після закриття слідчим кримінального провадження, з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції суду за таких обставин Велика Палата Верховного Суду відступає від її висновку, сформульованого в пункті 49 постанови 15 травня 2019 року справі № 372/2904/17-ц, у частині того, що питання про скасування арешту майна, накладеного за КПК України 2012 року, після закриття слідчим кримінального провадження слід вирішувати за правилами цивільного судочинства.

За положенням ст.ст.319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03 червня 2016 при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно дотримуватися при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13.07.2022 року у справі № 2/0301/806/11 зазначив, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2019 року по справі №2-3392/11 дійшла висновку, що у разі, якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України 1960 року, спір щодо зняття арешту з майна є приватноправовим і має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Верховний Суд вважає, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.

Із закриттям кримінального провадження (кримінальної справи) втрачається легітимна мета арешту майна як втручання у конвенційне право особи на мирне володіння ним - збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження.

Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Водночас способів захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок неприйняття під час закриття кримінальної справи обов`язкового процесуального рішення про скасування арешту майна, в означеній ситуації кримінальний процесуальний закон не передбачає.

Нормативна неврегульованість порядку захисту права людини, яке очевидно безпідставно обмежується, не може виправдовувати відмову в його захисті. Перекладення тягаря такого недоліку законодавства на особу, котра потерпає від свавільного втручання у право власності, гарантоване Конвенцією і Конституцією України, є неприпустимим. Зволікання з наданням ефективного засобу юридичного захисту тягне погіршення правового становища людини, котра зазнає негативних наслідків не лише від помилки представника влади, а й від перешкод у отриманні реальної можливості її виправлення, і перебуває у стані невизначеності непередбачувано тривалий час.

Відповідно до викладено, будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном.

Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.

Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду.

З огляду на викладені обставини, досліджені докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про можливість віднесення судових витрат за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 317,319,321,391 ЦК України, ст.ст.4,12,89,141,259,263-265 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, третя особа: головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаськї області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Паливода Олена Петрівна про зняття заборони з нерухомого майна- задовольнити.

Скасувати обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, що належить ОСОБА_2 ,накладеного державним реєстратором: державним виконавцем Паливодою Оленою Петрівною, Уманський відділ державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), номер запису про обтяження 49274840 (спеціальний розділ), а саме на земельну ділянку, кадастровий номер :03:000:0292, площею 2,95 га, цільове призначення - для ведення сільськогосподарського виробництва, розташована в адміністративних межах Антонівської сільської ради Уманського району Черкаської області.

Копію рішення направити сторонам.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.Л. Гудзенко