ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7039/25 Справа № 180/532/25 Суддя у 1-й інстанції - Янжула О. С. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.

за участю секретаря судового засідання: Травкіної В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу №180/532/25 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2025 року, ухвалене у складі судді Янжули О.С., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування посилався на те, що знаходився у трудових відносинах з відповідачем. 11 березня 2021 року під час роботи на підприємстві з ним стався нещасний випадок.

Згідно до п.7 акту форми Н-1/П комісія з розслідування нещасного випадку на виробництві розглянувши матеріали розслідування, з`ясувавши обставини та причини настання нещасного випадку, встановила, що нещасний випадок з підземним гірником очисного забою 5 розряду шахти №14/15 AT «Марганецький ГЗК» ОСОБА_1 стався під час виконання трудових обов`язків за режимом підприємства.

На підставі п.п.7 п.52 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року №337 та враховуючи рішення ЛКК КЗ «Марганецька ЦМЛ» ММР від 22 червня 2021 року №96/4 про зв`язок погіршення стану здоров`я підземного гірника очисного забою шахти 14/15 AT «Марганецький ГЗК» ОСОБА_1 з впливом на нього шкідливих і небезпечних факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу, комісією визнано нещасний випадок таким, що пов`язаний з виробництвом, було складено акт форми Н-1/П, нещасний випадок взято на облік підприємством.

Внаслідок нещасного випадку, при первинному огляді МСЕК, йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 30% та третю групу інвалідності. При повторних переоглядах (останній відбувся 20.09.2023 року) ОСОБА_1 підтверджено 30% втрати працездатності та встановлено третю групу інвалідності.

Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він ( ОСОБА_1 ) втратив своє здоров`я, йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування. Розмір моральної шкоди оцінює в сумі 160 000 гривень.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «Марганецький ГЗК» про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Марганецький ГЗК» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 80 000 гривень, без утриманням податку та обов`язкових платежів. В задоволені решти вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, відповідач АТ «Марганецький ГЗК» в подав апеляційну скаргу, в якій вважає дане рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю позивачем тверджень і обставин на які він посилався та з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права. Вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення по справі не врахував та не з`ясував всіх обставин по справі, та надав завищену оцінку доказам позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги також зазначив, що судом першої інстанції при вирішенні спору не взято до уваги, що позивачу за результатами первинного огляду було встановлено ступінь втрати професійної працездатності 30%, таким чином вважає, що розмір стягнутої судом першої інстанції моральної шкоди є необґрунтованим та таким, що визначений без повного врахування роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами.

Окрім цього, суд першої інстанції своїм рішенням стягнув з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 80 000 грн. без утримання податків та обов`язкових платежів, що є неправомірним та таким, що не відповідає діючим нормам ПК України.

У зв`язку з чим просив рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2025 рокузмінити, зменшивши розмір моральної шкоди що підлягає стягненню на користь позивача до 30 000 грн. з утриманням податків та інших обов`язкових платежів.

Позивач своїм правом на подачу відзиву не скористався.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку.

Від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Яводчака О.В. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника на всіх етапах розгляду справи.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 знаходився у трудових відносинах з ВАТ «Марганецький ГЗК», правонаступником якого на даний час є АТ «Марганецький ГЗК», що підтверджується копією трудової книжки Серії НОМЕР_1 , заведеної 11 травня 2005 року на ОСОБА_1

11 березня 2021 року о 05 год. 30 хв., під час роботи, з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, який обумовлений умовами в яких він працював, а саме: IХС: гострий не-Q-інфаркт міокарда нижньої стінки лівого шлуночка (11.03.2021) при ангіографічно інтактних коронарних артеріях (коронаграфія 11.03.2021), СН I ст., Гіпертонічна хвороба III ст., ризик IV, що підтверджується Актом № 10/3 розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння) аварії, що стався 11 березня 2021 року о 05 год. 30 хв.( форма Н-1/II).

За даним нещасним випадком складено акт за формою Н-1/П від 09 липня 2021 року.

Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги Серія 12 ААА №060919 ОСОБА_1 11 серпня 2021 року первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 30% та третю групу інвалідності. При повторних переоглядах (останній - 20 вересня 2023 року) ОСОБА_1 встановлено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 30% та третю групу інвалідності.

Виходячи з медичних документів, акту №10/3 розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), що стався 11 березня 2021 року о 05 год. 30 хв.( форма Н-1/II) суд прийшов до висновку про те, що у зв`язку з небезпечними умовами праці, низьким рівнем техніки безпеки, з позивачем стався нещасний випадок.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що нещасний випадок, який завдав фізичного болю та душевних страждань позивачу, стався з ним з вини АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», яким було допущено порушення трудового процесу, що підтверджено висновком МСЕК, щодо втрати позивачем працездатності, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи питання про розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд врахував значні зміни його життєвих зав`язків, ступінь втрати ним професійної працездатності, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого та позбавлення його можливості їх реалізації, тривалість та характер моральних переживань, що пов`язані з перенесенням позивачем фізичного болю, необхідністю вжиття додаткових зусиль для організації свого життя у зв`язку зі ушкодженням здоров`я, інших обставин справи, з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди суму 80000 грн., без утриманням податку та обов`язкових платежів.

Зазначений висновок відповідає встановленим обставинам та узгоджується з положеннями ст.ст.153, 173, 237-1 КЗпП України. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частина 4 статті 43 Конституції зазначає, що кожен має право на належні, безпечні умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Підставою для відшкодування моральної шкоди, згідно зі ст.237-1 КЗпП України, є порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу правопорушення, який є підставою для відшкодуванню моральної шкоди. В таких правовідносинах перевага надається встановленню обставин завдання шкоди саме на підприємстві відповідача та наявності моральних страждань працівника.

При цьому презюмується обов`язок власника на створення належних, безпечних, здорових умов праці, слідкування за їх дотриманням усіма працівниками та відповідальність за шкоду, завдану особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі №225/4242/21).

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Згідно з п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що надані позивачем письмові докази є належними, оскільки містять інформацію щодо предмета доказування.

Висновок суду підтверджується актом про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом №10/3 від 11 березня 2021 року.

Право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з дня первинного встановлення йому висновком МСЕК стійкої втрати працездатності.

Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, він вимушений систематично отримувати медичну допомогу, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Таким чином, встановивши, що наслідки нещасного випадку з позивачем, який стався під час його перебування у трудових відносинах з відповідачем, завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», яким було допущено порушення трудового процесу, підтверджено висновком МСЕК щодо втрати позивачем працездатності, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди.

Нормою ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Правова позиція з приводу застосування принципів розумності, виваженості та справедливості при визначені розміру моральної шкоди також викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі 197/42/20.

Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, з яким погоджується колегія суддів, суд першої інстанції виходив з засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами. Яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема судом враховано характер нещасного випадку, що стався з позивачем, його наслідків, відсоток втрати останнім професійної працездатності (у розмірі 30%), який при переоглядах залишився незмінний, встановлення третьої групи інвалідності, стан здоров`я потерпілого в подальшому та тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Доводи відповідача про те, що ушкодження здоров`я позивача відбулось саме внаслідок його особистих дій, а також щодо відсутності правових підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди, з врахуванням того, що підприємство щорічно виділяє фінансування на виконання заходів з охорони та безпеки праці працівників, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.

Доводи відповідача, що судом першої інстанції не було належним чином встановлено наслідків та обсягу спричинених позивачу моральних страждань з урахуванням ступеня вини відповідача, не знайшли свого підтвердження, і зводяться до не згоди позивача із судовим рішенням.

Щодо оподаткування стягнутих сум моральної шкоди колегія зазначає наступне.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV ПК України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України).

Підпункт 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб, зокрема, юридичну особу (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), яка незалежно від організаційно правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язана нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до статті 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.

Згідно з підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

У пункті 163.1 статті 163 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пункт 164.1 статті 164 ПК України та підпункт 164.1.1 цього пункту).

Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466 ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Аналогічний правовий висновок викладено й у постанові Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі №599/645/21 та зазначено про те, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю.

Оскільки в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю, то сума матеріальної компенсації підлягає стягненню без урахування податків та інших обов`язкових платежів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2024 року немає.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» - залишити без задоволення.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 25.06.2025р.

Головуючий суддя О.В. Агєєв