ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1683/25 Справа № 202/5220/22 Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л. П. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря судового засідання: Травкіної В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №202/5220/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська про скасування заходів забезпечення позову від 22 жовтня 2024 року, ухвалене у складі судді Слюсар Л.П., -

ВСТАНОВИВ:

Відповідач ОСОБА_2 звернулася до Індустріального районного суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, які застосовані ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 29 серпня 2022 року у даній справі, провадження №2-з/202/92/2022, в якій просила накласти арешт на нерухоме майно: житловий будинок загальною площею 53,9 кв.м. з присадибною ділянкою 0,25 га., за адресою: АДРЕСА_1 ; квартиру в житловому будинку загальною площею 102,4 кв.м., за адресою АДРЕСА_2 ; 53/100 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01; земельну ділянку з кадастровим номером :07:063:0003, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування посилалась на те, що ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 29 серпня 2022 року у справі №202/5220/22, провадження №2-з/202/92/2022, з метою забезпечення позову ОСОБА_1 , у справі було накладено арешт на вищевказане нерухоме майно, яке належить їй на праві власності.

Зазначає, що рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 26 грудня 2023 року у справі №202/5220/22, провадження №2/202/341/2023 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення було задоволено частково.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року у справі №202/5220/22, провадження №2/202/341/2023 рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 26 грудня 2023 року було скасовано та у справі прийняте нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, було відмовлено.

Вказувала, що зважаючи на те, що постанова Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року у справі №202/5220/22 (провадження №2/202/34/2023) набрала законної сили, тому будь-які підстави для арешту належного ОСОБА_2 майна відсутні.

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22 жовтня 2024 року заяву ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову - задоволено. Скасовано заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 29 серпня 2022 року у справі №202/5220/22, провадження №2-з/202/92/2022, у вигляді арешту із забороною його відчуження на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 .

Не погодившись з таким судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначену ухвалу вважає незаконною і необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального і процесуального права.

В обґрунтування скарги зазначає, що згідно ч.9 ст.158 ЦПК України у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У даній справі постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року скасовано рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 26 грудня 2023 року у даній справі і відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 , однак судом апеляційної інстанції не скасовано вжитих Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська 29 серпня 2022 року заходів забезпечення позову, тобто скасування арешту майна відповідача.

Вважає, що згідно ч.1 ст.158 ЦПК України апеляційний суд мав право і з власної ініціативи скасувати заходи забезпечення позову, без вимог відповідачки. Однак не встановив підстав для його скасування і вирішив арешт залишити в силі.

Окрім цього вважає, що відповідно до ч.9 ст.158 ЦПК України повноваження скасувати арешт у даній справі визначено лише і тільки суду, який відмовив у задоволенні позову.

Вказує, що судом також не прийнято до уваги і не з`ясовано обставини і докази на підтвердження заздалегідь готування ОСОБА_2 приховування нерухомого майна і існування загрози умисного невиконання можливого рішення суду у даній справі у разі скасування арешту.

У зв`язку з чим просив скасувати ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22 жовтня 2024 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні клопотання ОСОБА_2 скасувати арешт, накладений ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 29 серпня 2022 року відмовити.

Відповідач, скориставшись своїм правом, через свого представника подала відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вказує, що ухвала Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22 жовтня 2024 року по цивільній справі №202/5220/22 є законною та обґрунтованою, а обставини, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними.

Вважає, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено, підстави для продовження застосування заходів забезпечення позову у вигляді арешту відпали, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив клопотання відповідача.

Твердження позивача про те, що таке клопотання може були задоволене тільки Дніпровським апеляційним судом є безпідставним, оскільки ЦПК України такого не передбачає. У зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Позивач в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову у вигляді арешту відмовити у повному обсязі.

Інші учасники справи до суду не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що в провадженні суду з 23 серпня 2022 року знаходилася цивільна справа №202/5220/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 29 серпня 2022 року з метою забезпечення позовних вимог ОСОБА_1 накладено арешт на нерухоме майно: житловий будинок загальною площею 53,9 кв.м. з присадибною ділянкою 0,25 га., за адресою: АДРЕСА_1 ; квартиру в житловому будинку загальною площею 102,4 кв.м., за адресою АДРЕСА_2 ; 53/100 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01; земельну ділянку з кадастровим номером :07:063:0003, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що належать на праві власності ОСОБА_2 із забороною його відчуження.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 26 грудня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення - задоволені частково.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 26 грудня 2023 року скасовано та прийнято нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення відмовлено.

Задовольняючи клопотання представника відповідача в частині скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог, то на час розгляду справи підстав для продовження застосування заходів забезпечення позову у вигляді арешту немає, тому суд дійшов висновку, що заявником заявлено обґрунтоване клопотання про скасування заходів забезпечення позову, та наявні законні підстави для скасування заходів забезпечення позову, оскільки підстави для їх застосування відпали.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Забезпечення позову в цивільному процесі є одним з інститутів цивільного процесу, що сприяє реалізації конституційних прав завдання цивільного судочинства, яким, згідно зі статтею 3 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Регламентації інституту забезпечення позову в цивільному процесуальному праві присвячені статті 149-159 ЦПК України.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України).

Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору.

Порядок та підстави скасування заходів забезпечення позову встановлено статтею 158 ЦПК України, частинами першою, четвертою, дев`ятою якої передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановлюється ухвала. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі, або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Отже, забезпечувальні заходи застосовуються та скасовуються судом шляхом ухвалення процесуального рішення - ухвали.

Наслідком скасування заходів забезпечення позову є зняття всіх обмежень, встановлених забезпеченням позову.

Враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

Отже, ухвала суду про вжиття заходів забезпечення позову зумовлює конкретні обмеження щодо вчинення певних дій чи, навпаки, обов`язок вчинити дії учасниками справи або третіми особами, що мають строковий характер та діють до моменту скасування таких заходів судом, який їх вжив, чи судом вищої інстанції у разі скасування ухвали про вжиття спірних заходів забезпечення за їх безпідставністю.

Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом у Постанові у складі Об`єднаної палати КЦС від 18 квітня 2022 року у справі №705/4132/19 (провадження №61-317сво21).

За змістом даних норм скасування заходів забезпечення позову пов`язане не із правомірністю їх вжиття, а із результатами розгляду справи і вирішенням спору по суті чи залишенням позову без розгляду, або закриттям провадження у справі.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Тобто, підставами для скасування заходів забезпечення позову може бути ухвалення судом рішення про відмову в задоволенні позову або повне фактичне виконання судового рішення про задоволення позову.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначав, що існує реальна загроза невиконання ОСОБА_2 рішення суду.

Як зазначено вище, задовольняючи клопотання представника відповідача і скасовуючи заходи забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року ОСОБА_1 повністю відмовлено в задоволенні його позовних вимог, а тому підстави для продовження застосування заходів забезпечення позову у вигляді арешту майна відпали. Дане рішення набрало законної сили.

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що після скасування Верховним Судом постанови суду апеляційної інстанції від 24 вересня 2024 року, справа була переглянута в апеляційному порядку і постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 червня 2025 року рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 26 грудня 2023 року у даній цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення в частині розміру стягнення моральної шкоди - змінено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну компенсацію моральної шкоди у розмірі 2 304 000 грн. 00 коп.

Таким чином, на час перегляду оскаржуваної ухвали, є рішення суду щодо стягнення коштів в зазначеній вище сумі з відповідача на користь позивача, яке набрало чинності та не скасоване і підлягає виконанню. Невжиття заходів забезпечення позову в обраний судом раніше спосіб (заборона відчуження нерухомого майна) може мати негативні наслідки та ускладнити виконання судового рішення, що в свою чергу призведе до обмеження прав позивача на ефективний судовий захист.

Аналогічні за змістом висновки викладено у постанові Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі №212/7106/21 (провадження №61-11041св22).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів, враховуючи обґрунтованість ризиків невиконання можливого рішення суду, та те, що вжиття заходів забезпечення позову в даному випадку виступає як спосіб гарантування обов`язкового виконання судового рішення, не створює невиправданих обмежень відповідачеві в його правах, вважає, що ухвала суду першої інстанції про задоволення заяви ОСОБА_2 та скасування забезпечення позову у даній справі є передчасною і підлягає скасуванню на підставі ст.376 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22 жовтня 2024 року про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення - скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі №202/5220/22 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 25.06.2025р.

Головуючий суддя О.В. Агєєв