ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 640/494/18 Номер провадження 22-ц/814/1458/25Головуючий у 1-й інстанції Лях М.Ю. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Чумак О.В.,

суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Мегабанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс»

на рішення Київського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2020 року, ухвалене суддею Лях М.Ю.,

у справі за позовом Акціонерного товариства «Мегабанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року ПАТ «Мегабанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Мегабанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 21 червня 2017 року між ОСОБА_1 і АТ «Мегабанк» укладено кредитний договір № 15П/2017, згідно з умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 167 000,00 грн. на строк до 20 червня 2021 року зі сплатою 16 % річних за користування кредитом, що нараховується на суму заборгованості.

Зазначало, що з 01 липня 2017 року ОСОБА_1 порушує строки сплати платежів за кредитом. Станом на 01 грудня 2017 року загальна заборгованість за кредитом становить 131 488,10 грн. Всього сума нарахованих процентів за період з 01 липня 2017 року до 30 листопада 2017 року включно становить 8 958,32 грн., що складається з суми прострочених процентів за період з 01 липня 2017 року до 31 жовтня 2017 року включно - 7 205,15 грн., суми нарахованих та несплачених процентів за період з 01 листопада 2017 року до 30 листопада 2017 року включно - 1 753,17 грн. За несвоєчасну сплату процентів, передбачених кредитним договором, сума штрафу, нарахованого відповідно до умов кредитного договору, станом на 01 грудня 2017 року становить 720,52 грн.

Крім того, відповідно до пункту 3.2.3 кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язалась у день підписання договору і не менше ніж на строк його дії застрахувати своє життя на користь АТ «Мегабанк», однак не виконала зазначені вимоги, у зв`язку з чим позивач нарахував штраф у розмірі 16 700,00 грн.

На забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором 07 липня 2017 року між АТ «Мегабанк» і ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з кожним окремо, укладено договори поруки, за якими поручителі зобов?язались нести солідарну відповідальність за невиконання ОСОБА_1 зобов?язань за кредитним договором.

АТ «Мегабанк» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 21 червня 2017 року № 15П/2017, яка станом на 01 грудня 2017 року становить 157 866,94 грн. та складається із: суми залишку заборгованості за кредитом у розмірі 131 488,10 грн., суми залишку нарахованих та несплачених відсотків за період з 01 липня 2017 року до 30 листопада 2017 року включно у розмірі 8 958,32 грн., суми штрафу, нарахованого відповідно до пункту 6.2 кредитного договору, - 17 420,52 грн. Стягнути з ОСОБА_2 як солідарного боржника із ОСОБА_1 за договором поруки від 07 липня 2017 року на свою користь заборгованість за кредитним договором від 21 червня 2017 року № 15П/2017, яка станом на 01 грудня 2017 року становить 157 866,94 грн., та складається з: суми залишку заборгованості за кредитом у розмірі 131 488,10 грн., суми залишку нарахованих та несплачених відсотків за період з 01 липня 2017 року до 30 листопада 2017 року включно у розмірі 8 958,32 грн., суми штрафу, нарахованого відповідно до пункту 6.2 кредитного договору, - 17 420,52 грн. Стягнути з ОСОБА_3 як солідарного боржника із ОСОБА_1 за договором поруки від 07 липня 2017 року на свою користь заборгованість за кредитним договором від 21 червня 2017 року № 15П/2017, яка станом на 01 грудня 2017 року становить 157 866,94 грн. та складається з: суми залишку заборгованості за кредитом у розмірі 131 488,10 грн., суми залишку нарахованих та несплачених відсотків за період з 01 липня 2017 року до 30 листопада 2017 року включно у розмірі 8 958,32 грн., суми штрафу, нарахованого відповідно до пункту 6.2 кредитного договору, - 17 420,52 грн.

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до АТ «Мегабанк», який у подальшому уточнив, треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору поруки.

Позов мотивований тим, що договір поруки від 07 липня 2017 року був укладений під впливом обману з боку представників банку, а також під впливом психічного насильства, застосованого до нього працівниками банку. Ні договором, ні законом не передбачено забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 21 червня 2017 року № 15П/2017, який укладено між АТ «Мегабанк» і ОСОБА_1 , жодним із видів забезпечення, передбачених частиною першою статті 548 ЦК України. Згідно з пунктом 2.10 розділу 2 вказаного кредитного договору «Умови та порядок надання кредиту» «зобов`язання клієнта за договором забезпечується (вид забезпечення)/не забезпечується» відповідає умові «Не забезпечується». ОСОБА_2 зазначав, що в момент підписання ним договору поруки працівники АТ «Мегабанк» не повідомили йому, що ОСОБА_1 вже порушила умови кредитного договору. АТ «Мегабанк» не надало до суду доказів виконання ним вимог статей 9, 13 Закону України «Про споживче кредитування» при укладенні кредитного договору від 21 червня 2017 року № 15П/2017. Договір поруки був укладений за місцем роботи поручителя, що, у свою чергу, суперечить вимогам частини першої статті 647 ЦК України.

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 просив визнати договір поруки, укладений 07 липня 2017 року між ним і АТ «Мегабанк», недійсним.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2020 року позовні вимоги АТ «Мегабанк» задоволено частково.

Стягнено солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_3 на користь АТ «Мегабанк» заборгованість за кредитним договором від 21 червня 2017 року № 15П/2017, яка станом на 01 грудня 2017 року становить 157 866,94 грн., та складається із: суми залишку заборгованості за кредитом в розмірі 131 488,10 грн., суми залишку нарахованих та несплачених відсотків за період з 01 липня 2017 року до 30 листопада 2017 року включно в розмірі 8 958,32 грн., суми штрафу, нарахованого відповідно до пункту 6.2 кредитного договору, - 17 420,52 грн.

В задоволені іншої частини позовних вимог АТ «Мегабанк» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним договір поруки, укладений 07 липня 2017 року між АТ «Мегабанк» і ОСОБА_2 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Частково задовольняючи позовні вимоги АТ «Мегабанк» та задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції зробив висновок про те, що ОСОБА_1 неналежно виконувала свої зобов?язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Суд також встановив наявність правових підстав для задоволення зустрічної позовної заяви, оскільки дійшов висновку про укладення спірного договору поруки під впливом психічного насильства та обману, а текст договору не містить розгорнутої інформації про кредитні зобов?язання ОСОБА_1 .

Врахувавши задоволення зустрічної позовної заяви, суд відмовив у задоволенні позову банку в частині вимог до ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Не погодившись з вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржило Акціонерне товариство «Мегабанк», посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ «Мегабанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та в частині визнання недійсним договору поруки від 07.07.2017 року - скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не надано належної уваги доводам банку щодо необгрунтованості заявлених зустрічних позовних вимог, не враховано наступні факти та обставини, а саме, що зустрічні позовні вимоги не підтверджені належними, допустимими доказами; вимоги, передбачені ст. 203 ЦК України, виконані сторонами договору поруки у повному обсязі; відсутні підстави та докази для застосування ст.ст. 230, 231 ЦК України; порука як забезпечення виконання зобов`язання виникає саме з договору поруки, а не з кредитного договору; сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов договору поруки, рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Вказує, що правочин може бути визнаний недійсним виключно з підстав, передбачених законом. Зазначає, що укладений договір поруки у повному обсязі відповідає вимогам ст.ст. 638, 548, 546 ЦК України. Доводи відповідача ОСОБА_2 про укладення договору поруки під впливом обману та психологічного тиску з боку позивача є недоведеними. Вказує, що банк жодним чином не вводив в оману ОСОБА_2 ані щодо обставин, які мають значення, ані стосовно фактів, які впливають на укладення правочину, ані щодо будь-яких інших обставин, доказів зворотного ОСОБА_2 та його представником суду не надано. При ухваленні рішення про задоволення зустрічного позову суд не врахував, що банк не вводив в оману ОСОБА_2 , не застосовавав до нього фізичний чи психічний тиск.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції- без змін.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 04 жовтня 2023 року апеляційну скаргу АТ «Мегабанк» залишено без задоволення, рішення Київського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2020 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 18 грудня 2024 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 04 жовтня 2023 року в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до Акціонерного товариства «Мегабанк», треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору поруки скасовано й ухвалено у справі нове судове рішення.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Мегабанк», треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору поруки відмовлено.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 04 жовтня 2023 року в частині позовних вимог Акціонерного товариства «Мегабанк» до ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , тому постанову Полтавського апеляційного суду від 04 жовтня 2023 року в частині позовних вимог АТ «Мегабанк» до ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором скасував і передав справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Таким чином, предметом повторного апеляційного перегляду є рішення Київського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2020 року в частині позовної вимоги АТ «Мегабанк» до ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 08 квітня 2025 року залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс», в якості правонаступника позивача Акціонерного товариства «Мегабанк» до участі в справі за позовом Акціонерного товариства «Мегабанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що з огляду на положення частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Від ОСОБА_2 до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неотриманням копії постанови Верховного Суду від 18 грудня 2024 року та до ознайомлення з матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд та вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Наведена норма свідчить, що справедливий та своєчасний розгляд спорів судами є нерозривними поняттями, а комплексне дотримання цих вимог сприяє утвердженню верховенства права у суспільстві.

Згідно зі ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тобто, відкладення розгляду справи у суді апеляційної інстанції передбачено у наступних випадках: якщо стосовно учасника справи немає відомостей про вручення йому судової повістки, а також у випадку наявності відповідного клопотання від учасника справи, якщо повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Судом апеляційної інстанції за клопотанням ОСОБА_2 з аналогічних підстав було відкладено розгляд апеляційної скарги призначеної на 08 квітня 2025 року.

Проте, заявляючи ідентичне клопотання зі спливом майже двох місяців, ОСОБА_2 на власний розсуд користуючись наданими йому процесуальними правами, не вчинив жодних дій щодо ознайомлення з матеріалами даної цивільної справи, в тому числі постановою Верховного Суду від 18.12.2024, яка була направлена судом касаційної інстанції на його адресу та міститься у вільному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Крім того, з долучених ОСОБА_2 письмових пояснень вбачається його незгода з постановою Верховного Суду від 18.12.2024 та висновками, до яких прийшов суд касаційної інстанції, що свідчить про ознайомлення з її змістом.

Враховуючи вимоги статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги частини 2 статті 372 ЦПК України, суд, розглянувши клопотання відповідача ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи, з урахуванням стадії судового процесу, на якій розгляд справи уже відкладався, вважає неявку ОСОБА_2 в судове засідання такою, що не перешкоджає продовженню розгляду справи за його відсутності.

Згідно висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц, якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне розглядати справу за відсутності відповідача ОСОБА_2 .

Заслухавши доповідь судді доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Мегабанк» в частині позовних вимог до ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення в частині позовної вимоги, що є предметом повторного апеляційного перегляду, не відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 21 червня 2017 року між ПАТ «Мегабанк» і ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 15П/2017, за умовами якого ОСОБА_1 надано кредитні кошти в розмірі 167 000,00 грн. на споживчі цілі строком до 20 червня 2021 року зі сплатою 16 % річних за користування кредитом, що нараховується на суму заборгованості.

Згідно з графіком платежів (додаток 1) ОСОБА_1 повинна була розпочати сплачувати щомісячні платежі в рахунок погашення кредиту з 25 липня 2017 року, однак порушила строки сплати платежів за кредитом.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором 07 липня 2017 року між ПАТ «Мегабанк» і ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_2 поручився перед банком за виконання ОСОБА_1 у повному обсязі усіх її обов`язків, що виникли з кредитного договору від 21 червня 2017 року № 15П/2017 та за будь-якими додатковими угодами до нього, що укладені та/або будуть укладені у майбутньому.

ОСОБА_2 поручився перед банком за виконання ОСОБА_1 будь-якого збільшення зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором і надає згоду на будь-яку зміну умов кредитного договору, в тому числі тих, які можуть призвести до збільшення обсягу його відповідальності та не потребує внесення додаткових змін до цього договору.

Відповідно до пунктів 3.1 і 3.2 договору поруки ОСОБА_2 відповідає перед позивачем за порушення зобов`язання ОСОБА_5 як солідарний боржник. Відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і ОСОБА_1 , включаючи сплату основного боргу за кредитом, процентів, неустойки, комісійних винагород, відшкодування збитків, в тому числі у разі будь-якого їх збільшення згідно з умовами кредитного договору.

Станом на 01 грудня 2017 року загальна сума заборгованості за кредитним договором від 21 червня 2017 року № 5П/2017 становить 157 866,94 грн. та складається з: суми залишку заборгованості за кредитом у розмірі 131 488,10 грн.; суми залишку нарахованих та несплачених відсотків за період з 01 липня 2017 року до 30 листопада 2017 року включно у розмірі 8 958,32 грн.; суми штрафу, нарахованого відповідно до пункту 6.2 кредитного договору, у розмірі 17 420,52 грн.

ПАТ «Мегабанк» зверталося до відповідачів з вимогами щодо погашення заборгованості за кредитним договором. При цьому ОСОБА_1 і ОСОБА_3 отримали вказані вимоги банку 25 листопада 2017 року. На адресу ОСОБА_2 23 листопада 2017 року надсилалася вимога, яка була повернута у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (Позика) цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (згідно із частинами першою та другою статті 1054 ЦК України).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно з абзацом першим частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (згідно із частиною першою статті 526 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Розділом 2 кредитного договору, а саме п. 2.2., п. 2.3., п. 2.4. договору, передбачено, що кредит надається ОСОБА_1 в сумі 167000,00 грн. на строк з 21.06.2017 року до 20.06.2021 року, процентна ставка за користування кредитом, що нараховується на суму заборгованості - 16% річних.

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі надавши ОСОБА_1 кредитні кошти у визначеному розмірі, що підтверджується випискою з рахунку НОМЕР_1 за період з 21.06.2017 р. по 30.11.2017 р. та заявою про видачу готівки №1470_17 від 21.06.2017 р.

Пунктом 1.3. кредитного договору передбачено, що цей договір є договором приєднання до Правил обслуговування клієнтів в ПАТ «Мегабанк» (надалі - Правила).

Відповідно до пункту 5.5. кредитного договору своїм підписом ОСОБА_1 підтверджує, що з Правилами, які розміщені на офіційному сайті ПАТ «Мегабанк» www.megabank.net та/або у відділеннях Банку, а також умовами Договору, ознайомлена і згодна.

Згідно з п. 6.4.1. Правил ОСОБА_1 зобов`язана своєчасно та в повній сумі повернути отриманий кредит та сплатити проценти та інші платежі у порядку, встановленому Кредитним договором.

Відповідно до п. 6.2.4. Правил повернення кредиту, сплата процентів за користування ним, комісій та інших платежів здійснюється на транзитний рахунок, визначений кредитним договором.

Пунктом 2.12. кредитного договору зазначено рахунок для повернення кредиту, сплати процентів, штрафу, комісії та пені (надалі - транзитний рахунок) - 4.

Відповідно пункту 4.1. кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом проводиться з 1-го по останній календарний день звітного місяця, виходячи з фактичних залишків заборгованості за позичковим рахунком, фактичної кількості днів у місяці, 360 днів у році, та процентної ставки, передбаченої договором. При цьому день видачі та день повернення кредиту вважаються одним днем (метод визначення днів для нарахування процентів «факт/360»).

Згідно до п. 4.2. кредитного договору проценти за користування кредитом здійснюються ОСОБА_1 щомісячно, не пізніше двадцять п`ятого числа місяця, наступного за звітним, а також в день повного повернення кредиту.

Згідно з графіком платежів Додатку №1, ОСОБА_1 повинна була розпочати сплачувати щомісячні платежі в рахунок погашення кредиту з 25.07.2017 року, однак остання взятих на себе зобов?язань за кредитним договором не виконала, порушуючи строки сплати платежів за кредитом.

Всього сума нарахованих процентів за період з 01.07.2017 р. по 30.11.2017 р. включно складає 8958 грн. 32 коп., у т.ч. сума прострочених процентів за період з 01.07.2017 р. по 31.10.2017 р. включно складає 7205 грн. 15 коп., сума нарахованих та несплачених процентів за період з 01.11.2017 р. по 30.11.2017 р. включно, складає 1753 грн. 17 коп., що підтверджується виписками з рахунків № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 за період з 21.06.2017 р. по 30.11.2017 р. та розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 01.12.2017 р.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що невиконання зобов`язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) є порушенням зобов`язання.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 6.2. Кредитного договору ОСОБА_1 сплачує банку штраф у наступних випадках: за невиконання прийнятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту згідно з додатком № 1 - у розмірі 10 процентів від суми несвоєчасно повернутого кредиту; за невиконання будь-яких інших зобов`язань, прийнятих на себе за договором - у розмірі 10 процентів від суми отриманого кредиту.

За несвоєчасну сплату процентів, передбачених кредитним договором, сума штрафу, нарахованого відповідно до п. 6.2. кредитного договору, станом на 01.12.2017 р. складає 720 грн. 52 коп.

Відповідно пункту 3.2.3. кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язана у день підписання договору і не менше, ніж на строк його дії застрахувати своє життя на користь позивача. Страхування може здійснюватись в декілька етапів в залежності від максимального строку страхування, встановленого договором про страхування.

ОСОБА_1 в порушення пункту 3.2.3. кредитного договору не були виконані вимоги, передбачені цим пунктом та не надано договору страхування, у зв`язку із чим, позивачем було нараховано ОСОБА_1 штраф, відповідно до п. 6.2. кредитного договору у розмірі 16700,00 грн. Станом на 01.12.2017 р. загальна сума штрафів, нарахованих у відповідності до п. 6.2. кредитного договору складає 17420 грн. 52 коп.

Таким чином, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 01.12.2017 р. становить 157866 грн. 94 коп. та складається з: суми залишку заборгованості за кредитом в розмірі 131 488,10 грн.; суми залишку нарахованих та несплачених відсотків за період з 01.07.2017 р. по 30.11.2017 р. включно в розмірі 8958,32 грн.; суми штрафу, нарахованого відповідно до пункту 6.2. кредитного договору - 17420,52 грн.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб (частини перша та третя статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки (стаття 554 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 555 ЦК України поручитель має право висунути проти вимоги кредитора заперечення, які міг би висунути сам боржник, за умови, що ці заперечення не пов`язані з особою боржника. Поручитель має право висунути ці заперечення також у разі, якщо боржник відмовився від них або визнав свій борг.

З огляду на викладене поручитель хоч і пов`язаний з боржником певними зобов`язальними відносинами, але є самостійним суб`єктом у відносинах з кредитором.

Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України).

Строк поруки відноситься до преклюзивних, це строк існування самого зобов`язання поруки, а застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою, як видом забезпечення зобов`язання. Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Договором поруки передбачено, що договір набуває чинності з моменту підписання та діє протягом 3 років з дня закінчення строку кредитного договору. За таких обставин, приймаючи до уваги, що договорами поруки встановлено строк дії поруки, а саме 3 роки з дня закінчення строку кредитування (20.06.2021), то підстави для застосування 6-тимісячного строку для припинення поруки відсутні.

При цьому, у вимогах від 20.11.2017 року, направлених відповідачам, банк не вимагав повного дострокового погашення заборгованості за кредитним договором, а тому банк, направивши відповідачам вказані вимоги, не змінював строк виконання основного зобов`язання.

Умовами кредитного договору від 21.06.2017 року передбачено погашення кредиту та процентів шляхом сплати щомісячних платежів в обумовлені сторонами строки.

Отже, сторони кредитного договору встановили, що основне зобов`язання позичальник виконує шляхом виконання окремих зобов`язань з внесення щомісячних платежів за цим договором.

Таким чином, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, строк пред`явлення кредитором вимог до поручителів про повернення заборгованості за платежами, які позичальник був зобов`язаний згідно з умовами кредитного договору вносити періодично, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України у зазначеній редакції порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після шести місяців з моменту спливу строку погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги у зв`язку з припиненням поруки за відповідною частиною основного зобов`язання.

Вказані висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц (провадження № 14-70цс19).

Враховуючи, що згідно з графіком платежів ОСОБА_1 повинна була сплатити щомісячний платіж 25.07.2017 року, тобто прострочення розпочалось 26.07.2017, то навіть 6-тимісячний строк лише щодо чергового платежу сплив би 26.01.2018 року, натомість банк звернувся до суду з позовом 11.01.2018 року.

Більш того, у разі пред`явлення банком вимог до поручителя після спливу строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №408/8040/12-ц.

Отже, враховуючи, що згідно з графіком платежів ОСОБА_1 повинна була сплатити щомісячний платіж 25.07.2017 року (а кінцевий строк повернення кредиту 20.06.2021), вимоги банку від 20.11.2017 не містили вимог щодо повного дострокового повернення кредиту, а договором поруки встановлено строк дії поруки 3 роки з дня закінчення строку кредитування, при цьому банк звернувся до суду з цим позовом про дострокове повернення кредиту 11.01.2018 року, тому відсутні підстави для визнання поруки ОСОБА_2 припиненою.

Питання чинності договору поруки укладеного між банком та ОСОБА_2 вже було предметом судового розгляду в рамках даної справи, де Верховний Суд у постанові від 18.12.2024 дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним спірного договору поруки від 07 липня 2017 року.

Враховуючи вищевикладені обставини справи в їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог Акціонерного товариства «Мегабанк» до ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідачем ОСОБА_2 не надано доказів на спростування розрахунку заборгованості, або ж належного виконання зобов`язань за кредитним договором.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Відповідно до положень статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

03.09.2024 між АТ «Мегабанк» та ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» укладано договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, в тому числі за кредитним договором від 21 червня 2017 року № 15П/2017 укладеним між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 , що підтверджується додатком № 1 до вищевказаного договору.

Відповідно до п. 1 даного договору банк передав новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до дебіторів та/або позичальників та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги, зокрема, інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників за кредитними договорами.

Таким чином, ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» набуло право вимоги до поручителя ОСОБА_2 за кредитним договором від 21 червня 2017 року № 15П/2017.

Враховуючи вищевказані обставини справи та вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 , як солідарного боржника із ОСОБА_1 за договором поруки від 07 липня 2017 року на користь ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс», як правонаступника АТ «Мегабанк» заборгованість за кредитним договором від 21 червня 2017 року № 15П/2017.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

За апеляційний та касаційний перегляд даної справи в частині позовних вимог пред`явлених до ОСОБА_2 позивачем було сплачено судовий збір у загальному розмірі 8088 грн., який враховуючи вищевказані положення законодавства підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс», як правонаступника позивача.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376 ч. 1, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Мегабанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2020 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Мегабанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» до ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , як солідарного боржника із ОСОБА_1 за договором поруки від 07 липня 2017 року на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» заборгованість за кредитним договором від 21 червня 2017 року № 15П/2017, яка станом на 01 грудня 2017 року становить 157 866,94 грн., та складається з: суми залишку заборгованості за кредитом у розмірі 131 488,10 грн., суми залишку нарахованих та несплачених відсотків за період з 01 липня 2017 року до 30 листопада 2017 року включно у розмірі 8 958,32 грн., суми штрафу, нарахованого відповідно до пункту 6.2 кредитного договору, - 17 420,52 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» судовий збір у сумі 8088 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.В. Чумак

Судді Ю.В. Дряниця

Л.І. Пилипчук