Справа № 634/312/25
Провадження № 2/634/157/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2025 року

Сахновщинський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Єрьоміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання Литвиненко Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с. Сахновщина Харківської області позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета позову, Харківська товарна біржа, Сахновщинська селищна рада Берестинського району Харківської області про визнання правочину дійсним,-

встановив:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обгрунтування якого зазначив, що 11.07.1998 року між ним та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі продажу № 403, а саме квартири АДРЕСА_1 . Вказаний договір був оформлений через Лозівський філіал Харківської товарної біржі та з урахуванням діючого на той час законодавства, його нотаріальне посвідчення не здійснювалося. Після укладення договору купівлі-продажу, учасники зазначеної угоди, сторони по даній справі, повністю виконали всі обов`язки по договору купівлі-продажу: продавці отримала кошти за продаж квартири, а позивач оселився у придбаній квартирі, і з того часу несе всі витрати по його утриманню та оплаті комунальних послуг.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, спадкоємцем майна померлого є його дружина ОСОБА_2 .

На теперішній час позивачу стало відомо про недійсність біржової угоди і необхідність підтвердження її дійсності у судовому порядку, оскільки при оформленні сторонами договору купівлі-продажу не були виконані вимоги ст. 227 ЦК України в частині нотаріального оформлення зазначеної угоди.

Представник позивача в судове засідання позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав, викладених у позові, у подальшому надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував, у подальшому надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Третя особа представник Харківської товарної біржі у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлявся завчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив, письмові пояснення щодо позовної заяви не надав.

Третя особа представник Сахновщинської селищної ради Красноградського району Харківської області не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, прийнявши рішення на розсуд суду.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 11.07.1998 року на Лозівському філіалі Харківської товарної біржі між ОСОБА_3 , проживаючому у АДРЕСА_2 , який іменується «Продавець», та ОСОБА_1 , проживаючої за адресою: у АДРЕСА_3 , яка іменується «Покупцем», був укладений договір № 403 купівлі-продажу цегляної квартири літ «А», яка складається із однієї кімнати, житлова площа 13,7 кв.м., загальна площа 29,2 кв. м.

Пунктом 3 Договору встановлено, що за домовленістю сторін квартира продана за 6720,53 (шість тисяч сімсот двадцять грн 53 коп) грн.

Згідно з п.4 порядок та форма розрахунку: сума вказана у п. 3 цього Договору сплачується покупцем.

Пунктами 8-10 Договору передбачено, що договір підписаний та зареєстрований у Лозівському філіалі Харківської товарної біржі на основі Біржового контракту № 403 від 11.07.1998 року. Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про товарні біржі», угоди зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Даний договір підлягає реєстрації у Сахновщинському БТІ. (а.с. 19).

Згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_4 підприємства технічної інвентаризації власником квартири є ОСОБА_1 згідно договору купівлі продажу № 403, укладеному на Лозівському філіалі Харківської товарної біржі (а.с. 20-21).

Згідно копії домової книги ОСОБА_3 зареєстрований в будинку АДРЕСА_2 (а.с. 22-23)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 30.08.2012 року (а.с. 24)

Згідно інформаційної довідки Сахновщинської державної нотаріальної контори Харківської області 08.04.2012 року за реєстровим №290 на ім`я ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно інформаційної довідки Сахновщинської селищної ради Берестинського району Харківської області від 15.02.2025 року за адресою АДРЕСА_2 зареєстрованих осіб немає (а.с. 26).

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 12.01.1994 року вбачається, що квартира АДРЕСА_5 належить ОСОБА_1 та членам її сім`ї: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с. 28)

Згідно довідки Сахновщинської селищної ради Берестинського району Харківської області від 13.02.2025 року за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_4 , ОСОБА_1 (а.с. 27).

Згідно акту про фактичне місце від 25.03.2025 року свідки ОСОБА_7 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_6 , ОСОБА_8 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_7 , ОСОБА_9 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_8 , ОСОБА_10 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_8 підтвердили факт проживання ОСОБА_1 без реєстрації за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 29).

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно № 77901288 від 19.03.2025 року було відмовлено у проведення реєстраційних дій за заявою у зв`язку із недодерженням вимог Закону про нотаріальне посвідчення договору (а.с. 30).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 420465230 від 31.03.2025 року вбачається, що відносно нерухомого майна квартири АДРЕСА_4 відомості з Державного реєстру речових прав відсутні, відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно відсутні, відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутні, відомості з Державного реєстру іпотек відсутні. (а.с. 31)

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Яу вбачається з матеріалів справи спадкоємцем майна, яке складається з вкладу з відповідними відсотками та нарахованої компенсації, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 є відповідач ( а.с. 45, 63, 64)

Відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення.

Відповідно до статті 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлене судом.

За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоду з усіх істотних умов. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договору даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно буди досягнуто згоди.

Відповідно до статті 224ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, право укладати договори купівлі-продажу і реєструвати їх на товарній біржі передбачено статтею15 Закону України «Про товарну біржу» №1956-ХІІвід 10грудня 1991 року, згідно частини 2 якої угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Міністерство юстиції України за №17-12-44 від 10 квітня 1998 року роз`яснило, що угоди, укладені на біржі не прирівняні до нотаріально посвідчених, а тільки підлягають подальшому нотаріальному посвідченню.

Положеннями статті 47ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною 2 статті 48 цього Кодексу.

Договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 Кодексу). Договір купівлі-продажу квартири підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів

За пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28 квітня 1978 року зі змінами № 15 від 15 травня 1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними», з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією зі сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі частини 2 статті 47ЦК України за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною.

Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржою.

Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01 липня 2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

Тобто, у період укладання спірного договору купівлі-продажу існував пробіл у чинному законодавстві, тому що, згідно статей 227, 242 ЦК України (1963 року) договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна із сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Тим часом, у відповідності зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу», біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню.

За загальним правилом право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (частина 1 статті 128 ЦК УРСР), а у відповідності до статті 153ЦК УРСР договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов договору.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 336/6023/20 (провадження № 61-11523свю23) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року у справі № 488/1937/17 (провадження № 61-4994св19) та в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2022 року в справі № 490/5891/19 (провадження № 61-18668св21), зазначивши наступне.

Правочин чи договір з`являються як юридичний факт в момент їх вчинення. Недійсність може «вражати» правочин чи договір, і вона стосується саме моменту його вчинення, а не виконання.

Саме на момент вчинення правочин чи договір перевіряються на те, чи він відповідає, зокрема, вимогам щодо його дійсності, яка форма встановлена законом щодо правочину чи договору на момент його вчинення. Тому при вирішенні питання щодо кваліфікації правочину чи договору як недійсного має застосовуватися той закон, який був чинний на момент його вчинення; в ЦК УРСР1963року не передбачалося конструкції нікчемності правочину чи договору.

Правочин чи договір, які вчинялися під час чинності ЦК УРСР 1963 року, могли бути визнані недійсними на підставі рішення суду; норми ЦК України2003року щодо недійсності правочинів не можуть бути застосовані при вирішенні спору про недійсність правочину чи договору, який вчинявся під час чинності ЦК УРСР 1963 року;

На рівні ЦК УРСР1963року не передбачалося правила про пріоритетність його норм над нормами інших законів.

У частині другій статті 15Закону Україн и«Про товарнубіржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) міститься спеціальна норма щодо положень статті 47 та 227 ЦК УРСР 1963 року. Адже статті 47 і 227ЦК УРСР1963року внормовували форму угоди/договору купівлі-продажу жилого будинку, а частина друга статті 15Закону «Про товарну біржу» регулювала форму цього договору у вужчому розумінні - як укладеного на товарній біржі.

Спеціальна норма (частина друга статті 15Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)) має перевагу над загальними (статті 47 та 227 ЦК УРСР 1963 року) нормами (lexspecialisderogatgenerali). Прийнята пізніше в часі спеціальна норма (частина друга статті 15Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин))) має перевагу над загальними (статті 47 та 227 ЦК УРСР 1963 року) нормами (lexposteriorderogatpriori). Відповідно, укладення договору на товарній біржі унеможливлювало його нотаріальне посвідчення в силу прямої вказівки на це в законі.

З урахуванням викладеного, оскільки укладення договору на товарній біржі унеможливлювало його нотаріальне посвідчення в силу прямої вказівки на це в законі, а на цей час продавець ОСОБА_3 помер, його спадкоємець ОСОБА_2 визнала позов, при цьому позивачем надані належні докази на підтвердження факту укладення вищевказаного договору купівлі-продажу квартири, його виконання та обставини, які свідчать про неможливість подальшого нотаріального посвідчення угоди, а відтак суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання в судовому порядку дійсним договору купівлі-продажу спірної квартири.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири № 403 від 11.07.1998 року зареєстрованого на Лозівському філіалі Харківської товарної біржі, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 263-265, 268, 352, 354, 355ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі- продажу № 403 від 11.07.1998 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений Лозівською філією Харківської товарної біржі за реєстровим № 403.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 30.06.2025 року.

Суддя: