Справа №:755/6694/25
Провадження №: 2/755/6366/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про передачу справи за підсудністю

"11" червня 2025 р. м.Київ

Суддя Дніпровського районного суду м. Києва Коваленко І.В., вивчивши дотримання вимог ст.ст.175, 177 ЦПК України по матеріалам позовної заяви Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування та 3% річних, -

в с т а н о в и в:

01.04.2025 року через систему «Електронний суд» до Дніпровського районного суду м. Києва надійшов позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування та 3% річних.

24.04.2025 року визначено суддю для розгляду справи та передано для вирішення питання про відкриття провадження у справі судді згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Звертаючись з позовом саме до Дніпровського районного суду м. Києва, позивач зазначив, що останнє відоме місце проживання відповідача ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 , що дає право позивачу звернутися з цим позовом у Дніпровський районний суд м. Києва на підставі ст. 27 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Місце проживання фізичної особи згідно Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» має бути зареєстровано у передбаченому порядку.

Відповідно до частини шостої статті 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

01 травня 2025 року, згідно ч. 7 ст. 187 ЦПК України, на звернення суду отримана інформація про відсутність реєстрації відповідача ОСОБА_1 в реєстрі ІТС «Реєстр територіальної громади м. Києва».

Згідно відповіді №1349397 від 05.05.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру за вказаними параметрами ОСОБА_1 не знайдено.

28.05.2025 р. з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрації місця проживання ЦМУ ДМС в м.Києві та Київській області надійшла інформація про те, що ОСОБА_1 зареєстрованим не значиться.

30.05.2025 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва позовну заяву залишено без руху, зобов`язано позивача вказати та надати суду докази, що підтверджують зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання чи перебування у Дніпровському районі м. Києва відповідача (договір оренди, довідка внутрішньо переміщеної особи, копію паспортного документа, тощо), оскільки дані обставини будуть слугувати для визначення підсудності у даній справі.

05.06.2025 року через систему «Електронний суд», на виконання вимог ухвали суду, представник позивача - Патрик Г.Г. подала заяву про усунення недоліків, за змістом якої вказувала, що на підтвердження останнього відомого місця проживання відповідача надано копію виконавчого листа, де вказана адреса відповідача, яка була встановлена рішенням саме Дніпровського районного суду м. Києва при відкритті провадження у справі № 753/12242/18 про стягнення в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування. Іншою інформацією щодо місця реєстрації чи проживання відповідача ОСОБА_1 позивач не володіє. Крім того, слід зазначити, що інформація стосовно особи є конфіденційною і може бути отримана лише за згодою цієї особи або за зверненнями суду та правоохоронних органів. До того ж вказана особа може взагалі не мати реєстрації в Україні. Тому суд не може перекладати на потерпілу особу функції не передбачені чинним законодавством.

Отже, наразі будь-якої інформації про те, що місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване на території Дніпровського району м. Києві або останній є внутрішньо переміщеною особою до Дніпровського району м. Києва матеріали справи не містять.

Таким чином, підстави для визначення підсудності даного позову за частиною першою статті 27 ЦПК України Дніпровському районному суду міста Києва відсутні.

Разом з тим, згідно із частиною дев`ятою статті 28 ЦПК України, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Суди мають доступ до Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР), який містить тексти судових рішень, що оприлюднюються для загального доступу.

Судді можуть використовувати дані з ЄДРСР для вивчення судової практики, аналізу обґрунтованості та законності судових рішень, а також для забезпечення однакового застосування законодавства.

Отже, використання ЄДРСР є важливим аспектом роботи судів та сприяє забезпеченню принципу законності та справедливості судового процесу.

Шляхом повного доступу до ЄДРСР судом виявлено оприлюднене заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19.04.2019 року (справа № 742/640/19), яким задоволено позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ), третя особа - територіальна громада Сухополовянської сільської ради в особі Сухополовянської сільської ради (Чернігівська обл., Прилуцький р-н, с.Сухополова, вул.Чернігівська 32, ) про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Вказаним заочним рішенням: « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати таким, що втратив право на користування будинком АДРЕСА_2 .»

З мотивувальної частини рішення суду вбачається наступне:

«Судом установлено, що згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.04.2007, житловий будинок АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 (а.с.7-8).

Згідно копії будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають в будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 зареєстрований за даною адресою з 03.02.2009 (а.с.11-15).

Згідно довідки, виданої виконкомом Сухополов`янської сільської ради від 14.02.2019 за №185 вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , але не проживає (а.с.16).»

Отже, останнє відоме місце реєстрації відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є адреса: АДРЕСА_2 , що територіально не відноситься до Дніпровського району міста Києва.

Таким чином, за матеріалами позовної заяви встановлено відсутність підстав, визначених законодавством, для розгляду позовної заяви Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення суми страхового відшкодування та 3% річних з ОСОБА_1 Дніпровським районним судом м. Києва.

Згідно ч. 9 ст. 187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Право на звернення до суду за судовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є одним із важливіших конституційних прав громадян та юридичних осіб.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 7 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтями 2, 3, 4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховою радою України. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного процесуального кодексу України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Правила щодо підсудності цивільних справ, які підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, тобто розмежування компетенції по розгляду і вирішенню підвідомчих суду цивільних справ всередині системи судів цивільної юрисдикції, визначені в Главі 2 Розділу III ЦПК України.

За вимог п.1 ч. 3 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення є порушення норм процесуального права, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду.

Принцип законного судді нерозривно пов`язаний з правом особи на повноважний, компетентний суд. Відповідно до статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Суд не тільки вправі, а й зобов`язаний ухилитися від розв`язання справ, йому не підсудних.

Вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є виконаними, коли справа заявника була розглянута національним судом, який створено на підставі закону. Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях наголошував, що поняття «суд, встановлений законом», стосується не тільки юридичного підґрунтя самого по собі існування «суду», але також і дотримання судом спеціальних норм, які регулюють його юрисдикцію, підсудність, повноваження судді (належний склад суду).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Частиною 3 даної статті встановлено, що передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

У відповідності до положень ч. ч. 1, 2 статті 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються і справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Отже, зважаючи на те, що останнє відоме зареєстроване місце проживання відповідача є АДРЕСА_2 , що територіально не відноситься до Дніпровського району м. Києва, справа підлягає направленню за підсудністю до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області, до територіальної юрисдикції якого належить розгляд вищезазначеної позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 4, 27, 31, 187, 260, 353, 354 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Матеріали цивільної справи №755/6694/25 (провадження №2/755/6366/25) за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування та 3% річних передати за територіальною підсудністю до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області(17500, Чернігівська обл. м. Прилуки, вул. Котляревського, 62).

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя :