ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 550/1580/24 Номер провадження 22-ц/814/2284/25Головуючий у 1-й інстанції Хоменко Д. Є. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Грицак А.Я.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представниці ОСОБА_2 , на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 27 лютого 2025 року (час ухвалення судового рішення з 13:23:15 до 13:32:27; дата виготовлення повного текста судового рішення 06 березня 2025 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до Чутівської селищної ради Полтавського району Полтавської області, третя особа: ОСОБА_3 , про визнання права власності за набувальною давністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в:

У грудні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Чутівської селищної ради Полтавського району Полтавської області, просив ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з квартири АДРЕСА_2 , за набувальною давністю.

Позов обґрунтований тим, що з 2007 року по теперішній час позивач проживає в квартирі АДРЕСА_3 , членами домогосподарства є позивач та ОСОБА_3 . Позивачу стало відомо, що право власності на спірне житло не зареєстровано за будь-якими іншими особами, інформація про право власності на спірний будинок відсутня. За час проживання позивач відкрито, добросовісно та безперервно володіє квартирою, вчасно сплачує всі комунальні послуги, також ним були проведені ремонтні роботи в квартирі. На замовлення позивача було виготовлено технічний паспорт.

Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 27 лютого 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Чутівської селищної ради Полтавського району Полтавської області, третя особа: ОСОБА_3 , про визнання права власності за набувальною давністю відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , представниця ОСОБА_2 , прохає скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що ОСОБА_2 з 2007 року й по сьогоднішній день проживає в квартирі АДРЕСА_3 .

Зазначено, що право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі, а також на безхазяйну річ відповідно до ст. 335 і 344 ЦК України.

Наведено посилання на висновки Великої Палати ВС, де вказано, що після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

Відзив до Полтавського апеляційного суду не надходив, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач та ОСОБА_3 проживали, але не зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом із погосподарської книги №3 (2011-2015 роки) (а.с.8).

Відповідно до довідки приватного підприємства Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 17.09.2024 року №10043, згідно матеріалів Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_4 станом на 31.12.2012 року за адресою: АДРЕСА_5 , не проводилася (а.с.9).

Технічний паспорт на вказаний будинок виготовлено на замовлення позивача 21 серпня 2024 року, згідно якого по АДРЕСА_5 , знаходиться квартира АДРЕСА_4 у будинку квартирного типу 1960 року побудови загальною площею 27,5 кв.м., житловою площею 23,6 кв.м., кількість житлових кімнат - 2 (а.с.10-12).

06.02.2017 року між споживачем ОСОБА_2 та оператором ГРМ Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз" укладено договір розподілу природного газу, шляхом надання заяви-приєднання ОСОБА_2 (а.с.18), та надано згоду на технічне обслуговування внутрішньо будинкової системи газопостачання приватного житлового будинку (а.с.19).

Також, в матеріалах справи містяться квитанції про сплату за спожитий природний газ за період 03.2023-04.2023, 10.2023-11.2023, 12.2023-01.2024 та 03.2024-04.2024 та за послуги електропостачання за період 11.2022-11.2022, 12.2022-01.2023, 03.2023-05.2023, 05.2023-06.2023, 07.2023-08.2023, 03.2024-04.2024, 04.2024-05.2024 (а.с.21-27).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи не підтверджено факту відкритого безперервного володіння нерухомістю позивачем не менше 10 років, а наданий суду позивачем витяг із погосподарської книги №3 (а.с.8), без підкріплення його іншими доказами, лише опосередковано підтверджує реєстрацію у погосподарській книзі членів домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 . За таких обставин відсутні правові підстави, визначені статтею 344 ЦК України, для визнання за позивачем права власності на квартиру в АДРЕСА_5 за набувальною давністю. Суд зазначив, що сам по собі факт користування позивачем квартирою не є підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю.

Апеляційний суд, перевіряючи доводи апеляційної скарги, керується такими міркуваннями.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно ч.4 та ч.5 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Зміст поняття «набувальна давність», підстави, умови та порядок набуття у власність майна, у тому числі і нерухомого, роз`яснені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року (справа №910/17274/17), зокрема в постанові вказано: «Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.»

Твердження позивача про те, що він безперервно проживає у спірній квартирі є недоведеними, оскільки матеріали справи не містять достатньо доказів, які б підтверджували такий факт, отже суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про недоведеність позовних вимог.

Визнання позову відповідачем Чутівською селищною радою Полтавської області не є безумовною підставою для його задоволення судом. Згідно зі статтею 206 ЦПК України суд може ухвалити рішення про задоволення позову на підставі його визнання відповідачем лише за наявності для цього законних підстав. Якщо ж визнання позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд зобов`язаний відмовити у його прийнятті та продовжити судовий розгляд.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апеляційної скарги по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Отже оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представниці ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 27 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 30 червня 2025 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді А.І. Дорош

В.М. Триголов