УХВАЛА

(про відмову у видачі судового наказу)

Справа №348/1361/25

24 червня 2025 року м. Надвірна

Суддя Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області Міськевич О.Я., вивчивши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

УСТАНОВИВ:

02.06.2025 ОСОБА_1 звернулась в суд із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини у частці від заробітку (доходу боржника).

Суддя, перевіривши матеріали заяви, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 5 ст. 165 ЦПК України, у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника.

Судом двічі (02.06.2025 та 03.06.2025) направлялись запити до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи (Управління ДМС України в Івано-Франківській області) щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи-боржника ОСОБА_2 , що підтверджується довідками про доставку електронних листів, однак станом на даний час жодної інформації щодо зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 судом не отримано.

При цьому на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника боржника ОСОБА_2 -адвоката Лихачова Р.Б. поступив письмовий відзив на заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу, згідно якого сторона боржника, посилаючись на обставини, зазначенні у відзиві (скрутне матеріальне становище боржника, добровільне та систематичне надання боржником коштів на утримання дитини, наявність на утриманні батьків, тощо) просить у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини відмовити у повному обсязі.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

При цьому наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо (ч.3 ст.19 ЦПК України).

Як роз`яснено у п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Таким чином, наказне провадження є спрощеним у порівнянні з позовним, альтернативним йому провадженням у суді першої інстанції, і заснованим на письмових доказах. Наказне провадження є специфічною формою захисту прав кредитора за допомогою письмових доказів проти сторони боржника,яка не виконує або неналежним чином виконує свої зобов`язання. У наказному провадженні можливе задоволення лише документально підтверджених і безспірних вимог. Безспірні вимоги заявника у наказному провадженні - це такі вимоги заявника, із яких не вбачається спір про право, тобто це вимоги, що випливають із повністю визначених і неоспорюваних цивільно-правових відносин.

Наявність спору про право вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги, тощо.

З огляду на наведені правові норми, в порядку наказного провадження судом вирішується лише конкретно визначений законом перелік вимог, судовий наказ не може бути виданий судом по вимогах, які прямо не зазначені в законі, судовий наказ видається без судового розгляду, без виклику боржника та стягувача у судове засідання, без заслуховування їх пояснень. При цьому змагання сторін у межах гласного вирішення справи, у ході якого сторони наводять доводи, покликані підтвердити їх правоту, спростувати аргументи протилежної сторони, відсутні. Наказ суду ґрунтується на поданих заявником документах, на повідомлених ним доводах, покликаних переконати суд у тому, що підстави для звернення до суду з позовом відсутні у зв`язку з безспірністю вимог.

За приписами ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

За змістом положень ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

З наведеного вбачається, що частка заробітку (доходу) платника, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, та за результатами розгляду конкретної справи, з урахуванням обставин, визначених у ст. 182 СК України, може бути визначена як у більшому розмірі (з врахуванням доведених обставин стягувача), так і у меншому розмірі (з урахуванням доведених обставин платника). Отже, питання щодо визначення розміру аліментів, за наявності заперечень платника, не є повністю безспірним. При цьому розгляд справи в наказному провадженні передбачає безспірне вирішення справи.

Крім того, у випадку встановлення судом обставин, які можуть свідчити про відсутність безспірності вимог, що є обов`язковою умовою наказного провадження, суд повинен відмовити у видачі наказу з таких підстав.

Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Проте, враховуючи порядок здійснення судочинства у наказному провадженні, у боржника відсутня можливість доведення неспівмірності вимог, заявлених до стягнення заявником, що суперечить приписам частини першої статті 12 ЦПК України. Відтак при розгляді даної заяви в межах наказного провадження буде порушено принцип змагальності сторін, встановлений законом.

Відповідності до вимог ч. 3 ст. 165 ЦПК України, у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

З урахуванням наведеного, а також враховуючти наявністю спору між сторонами, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини, роз`янивши заявнику право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Крім того суд зазначає, що заявник ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а саме за подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Тому судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 302,80 грн, необіхно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 165, 166, 258, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Роз`янивши заявнику ОСОБА_1 право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 302 грн 80 коп. (триста дві гривні вісімдесят копійок) компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Міськевич О.Я.