справа № 570/6422/24
провадження № 2/570/513/2025
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

18 червня 2025 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

його представника адвоката Шевчука В.С.,

секретаря судового засідання Полюхович М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду рівненської області /м.Рівне. вул.С.Петлюри. 10/ в порядку заочного розгляду загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист прав землекористувача шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки,

у с т а н о в и в:

покликаючись на відмову державного реєстратора у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру через накладення суміжних земельних ділянок на земельну ділянку позивача, представник позивача адвокат Віктор Шевчук у поданій до суду 18 грудня 2024 року позовній заяві просить скасувати у Державному земельному кадастрі України державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,068 га кадастровий номер :03:000:0141 та земельної ділянки площею 0,0641 га кадастровий номер :03:000:0318, що знаходяться у с.Новостав Рівненського району Рівненської області шляхом закриття Поземельної книги.

Відповідачі відзив на позов не подали.

Сторони відповідно до ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Позивач не заперечує проти винесення заочного рішення.

Відповідачі до суду не з`явилися, повідомлялися шляхом надсилання поштових повідомлень.

Враховуючи, що їх з`явлення не визнане обов`язковим, достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторони, вважає, що можливо розглянути справу в порядку заочного розгляду у відсутність відповідачів.

У суді позивач позов підтримав повністю і по аналогічних мотивах.

Стверджує, що він продовжує користуватися його земельною ділянкою, але документально ця земельна ділянка повністю розділена між суміжними землекористувачами.

Його представник, підтримуючи вимоги та аргументацію свого довірителя, стверджує. що

Суд встановив такі обставини.

30 червня 1998 року позивач ОСОБА_1 на підставі договору дарування отримав у власність об?єкт незавершеного будівництва - садовий будинок АДРЕСА_1 (договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом по Рівненському міському та районному нотаріальному округу 30.06.1998, зареєстрований в реєстрі за №3095).

Вказаний житловий будинок знаходився на земельній ділянці площею 0,06 га., яка передана ОСОБА_1 безоплатно у приватну власність для ведення садівництва згідно з рішенням виконавчого комітету Зорянської сільської ради Рівненського району №2000 від 30.12.1999.

17 грудня 2020 року присвоєна адреса об`єкту нерухомого майна садовому будинку ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 /рішення виконавчого комітету Зорянської сільської ради №118 від 17.12.2020/.

Згідно з довідкою голови правління Товариства "Новостав" №2 від 19.10.2020 ОСОБА_1 є членом садово-городнього товариства Садівниче товариство масиву «Новостав», яке знаходиться в с.Новостав Рівненського району Рівненської області. Земельна ділянка, яка є його власністю, та будинок з господарськими спорудами знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

16.08.2022 позивач звернувся із заявою до ДП «Рівненський інститут землеустрою» про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі, яка надана для індивідуального садівництва згідно державного акту.

20 жовтня 2023 року державний кадастровий реєстратор Відділ №2 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області розглянув заяву про внесення відомостей (змін до их) до Державного земельного кадастру від 17.10.2023 (реєстраційний номер ЗВ-023) та відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру прийняв рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) з таких підстав: електронний документ не відповідає установленим вимогам, про що зазначено у протоколі проведення перевірки електронного документа; розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного реєстратора. Рекомендую: перетин з ділянкою :03:000:0141 - площа співпадає на 37.9022, перетин з ділянкою :03:000:0318; площа співпадає на 61.0682 /рішення №РВ-023/.

16.10.2024 року позивач звернувся до судового експерта із заявою з проханням надати висновок судової земельно-технічної експертизи, зокрема експерту поставлене таке питання: «Чи є порушення має (або накладання) на земельну ділянку площею 0.06 га, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі рішення Зорянської сільської ради Рівненського району від 30.12.1999 року N?2000, що розташована на території Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області зі сторони земельних ділянок кадастровий номер :03:000:0141 та :03:000:0318?».

Відповідно до висновку експерта №161024/1_ЮШ судової земельно-технічної експертизи від 21.10.2024 земельна ділянка :03:000:0141 площею 0,0698 га накладається на земельну ділянку, що належить/перебуває в користуванні ОСОБА_1 на підставі рішення Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 30.12.1999 року №2000. Площа накладання становить 236 кв.м.; земельна ділянка :03:000:0318 площею 0,0641 га, накладається на земельну ділянку, що належить/перебуває в користуванні ОСОБА_1 на підставі рішення Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 30.12.1999 року №2000. Площа накладання становить 380 кв.м.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №407451868 від 10.12.2024 власником земельної ділянки :03:000:0141 площею 0,0698 га є відповідач ОСОБА_2 , номер запису про право власності №32480024 від 20.07.2019.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №407475135 від 10.12.2024 власником земельної ділянки :03:000:0318 площею 0,0641 га є відповідач ОСОБА_3 , номер запису про право власності №52385194 від 03.11.2023.

Суд застосував такі норми права.

Згідно зі ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується та набувається і реалізується громадянами виключно до закону. Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. (ст.16 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Згідно з ч.2,3 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці правопорушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а)визнання прав;б)відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом способів.

Ст.153 Земельного кодексу України визначає, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Ст.79-1 ЗК України встановлює, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується, зокрема, в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом /ст.202 ЗК України/.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Поземельна книга належить до документів Державного земельного кадастру, які створюються під час його ведення /ч.1 ст.18 цього Закону/.

Підстави для скасування державної реєстрації визначені ч.10 ст.24 цього Закону, зокрема, у разі поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Ст.16 цього Закону передбачає, що земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. Згідно ч.10 ст.24 вказаного Закону Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, зокрема, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Відповідно до ст.25 Закону Поземельна книга є документом Державного земельного кадастру, який містить відомості про земельну ділянку. Поземельна книга відкривається одночасно з державною реєстрацією земельної ділянки. Поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.

У разі закриття Поземельної книги Державний кадастровий реєстратор: 1) за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру проставляє на титульному аркуші Поземельної книги в електронній (цифровій) формі електронну позначку про факт її закриття за власним кваліфікованим електронним підписом; 2) проставляє на титульному аркуші Поземельної книги в паперовій формі позначку про факт її закриття за формою згідно з додатком 9.

Суд дійшов таких висновків.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог.

Розглядаючи справу, суд визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідив подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Позивач скористався правовою допомогою.

Предметом даного спору є накладання земельних ділянок відповідачів на земельну ділянку позивача, що унеможливлює розпорядження ним своєю власністю.

Державна реєстрація земельних ділянок, обмежень у їх використанні, ведення поземельних книг, внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки здійснюються Державними кадастровими реєстраторами, які здійснюють свою діяльність за місцем розташування земельної ділянки відповідно до норм, встановлених ч.8 ст.9 та ч.2 ст.24 Закону.

Водночас суд зазначає, що у розумінні положень ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у чинній редакції) наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 07 червня 2022 року, у справі № 599/1466/19, провадження № 61-12850 св 20, виснував, що: «…Згідно з ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Аналіз вказаних норм вказує на можливість захисту права осіб на землю у будь-який спосіб, якщо такий спосіб є ефективним та не суперечить вимогам Закону. Суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині скасування запису про державну реєстрацію виділеної ОСОБА_2 земельної ділянки, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0491, оскільки реєстрація вказаної земельної ділянки порушує право власності ОСОБА_1 на належну йому присадибну земельну ділянку та на проведення державної реєстрації цієї земельної ділянки, право на яку у позивача виникло ще у 1998 році, а тому таке право підлягає захисту у судовому порядку…».

Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, підставами захисту цивільного права власності позивача ОСОБА_1 є його порушення та невизнання.

Враховуючи, що земельна ділянка :03:000:0141 площею 0,0698 га та земельна ділянка :03:000:0318 площею 0,0641 га накладаються на земельну ділянку, що належить/перебуває в користуванні позивача ОСОБА_1 , а тому право власності позивача не визнається, і він позбавлений можливості здійснити державну реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, а також вільно володіти та розпоряджатися земельною ділянкою. Враховуючи викладене, позивач змушений звертатись до суду за захистом свого права власності шляхом скасування у Державному земельному кадастрі України записів про державну реєстрацію земельних ділянок шляхом закриття Поземельної книги, а тому позов підставний та підлягає до задоволення.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

При цьому враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії", заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із задоволенням позову з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору та витрат на проведення земельно-технічної експертизи.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то право на її закріплене положеннями ст.59 Конституції України. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абз.2 п.4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абз.3, 4, 5 п.3.1, абз.1 п.3.2 п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009).

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України» від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України» від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України» від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Нормами законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Правничу допомогу у цій справі позивачу надавало Адвокатське бюро "Шевчука Віктора" згідно з договором №24-10/203 від 30 жовтня 2024 року.

Позивач стверджує, що судові витрати на правову допомогу позивача склали 16 000 грн. 00 коп. та на підтвердження вказаного факту долучив до позовної заяви посвідчені копії: Договору про надання правничої допомоги №24-10/203 від 30 жовтня 2024 року, розрахунку №1 суми гонорару від 30.10.2024.

Разом з тим, в матеріалах відсутній акт прийому-передач послуг з детальним описом наданих послуг у справі №570/6422/24.

Також, суд звертає увагу позивача, що договір про надання правової допомоги №24-10/203 від 30 жовтня 2024 року, не є належними та допустимими доказами понесення позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 16 000 грн., а судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях, оскільки суд не може встановити, які саме послуги надавались адвокатом позивачу, яка їх вартість та чи співмірні такі витрати із складністю справи.

Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц (провадження №61-15441с19) витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у стягненні з відповідача на користь позивача судових витрат на правову допомогу.

З огляду на викладене, керуючись ст.263-265, 282 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

задоволити цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав землекористувача шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Скасувати у Державному земельному кадастрі України державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,068 га кадастровий номер :03:000:0141 та земельної ділянки площею 0,0641 га кадастровий номер :03:000:0318, що знаходяться у с.Новостав Рівненського району Рівненської області шляхом закриття Поземельної книги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому випадку строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошена лише вступна та резолютивна частина судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 .

Суддя: Кушнір Н.В.