ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6427/25 Справа № 201/2754/15 Суддя у 1-й інстанції - Демидова С. О. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 24 квітня 2025 року про відмову у роз`ясненні судового рішення за заявою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про роз`яснення рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 19 квітня 2016 року в цивільній справі номер 201/2754/15 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, стягнення суми вкладу і коштів по договору банківського вкладу,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2025 року до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська звернулось Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» із заявою про роз`яснення рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 19 квітня 2016 року в цивільній справі номер 201/2754/15 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, стягнення суми вкладу і коштів по договору банківського вкладу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 19 квітня 2016 року рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача стягнення суми вкладу і коштів по договору банківського вкладу задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором строкового вкладу SAMDN5118 «Стандарт» від 29 жовтня 2013 року в сумі 320000,00 доларів США та проценти станом на 19 лютого 2015 року 36710,00 доларів США. Рішення суду залишено без змін.

В свою чергу, стягнуті за рішенням суду з банку відсотки за користування банківським вкладом за своєю природою є доходом позивача (фізичної особи), який відповідно до законодавства підлягає оподаткуванню. Однак, приймаючи вказане рішення Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська не врахував положення Податкового Кодексу, які є імперативними і обов`язковими до виконання.

Зазначив, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми нарахованих банком відсотків на депозитні кошти та неустойка (пеня, штрафи), стягнуті на підставі судового рішення, а також присудженні судом відшкодування будь-яких витрат платника податків, включаються до оподатковуваного доходу платника податку та, відповідно, підлягають оподаткуванню на загальних підставах за ставками, визначеними Податковим Кодексом України.

При цьому АК КБ «ПриватБанк» як юридична особа є податковим агентом щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фiзичних осiб i військового збору за рахунок доходів, нарахованих на пiдставi рiшення суду, незалежно від того, яким чином здійснюється виконання рішення суду, зокрема у вигляді безспірного списання або при добровільному виконанні судового рішення. (індивідуальна податкова консультація додається).

Тобто, якщо юридична особа виплачує будь-які доходи фізичній особі, то вона зобов`язана із сум доходу вирахувати податки, сплатити їх до бюджету, а суму, яка залишилась, виплатити такій фізичній особі. І саме у такий спосіб (в даному випадку) виконується конституційний обов`язок фізичних осіб зі сплати податків та зборів.

Якщо доходи виплачуються іншій юридичній особі, то податки така юридична особа за себе сплачує самостійно.

У даній ситуації у АТ КБ «ПриватБанк» виникло зобов`язання з однієї сторони виконати рішення суду в повній відповідності до вказаних в них відомостей. З іншої сторони, якщо суми, які підлягають виплаті у відповідності до вимог ПК України, є доходом фізичної особи, то АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язаний виконати вимоги пп. 168.1.1 ст. 168 ПК України та з доходів, які підлягають виплаті фізичній особі, утримати та сплатити від імені такої особи податки, а решту коштів виплатити позивачу за рішенням суду.

Тобто, оскільки фізична особа, при отриманні доходу у відповідності до ст. 67 Конституції України зобов`язана сплатити податки, а фактичним платником таких податків є АТ КБ «ПриватБанк», то саме АТ КБ «ПриватБанк» і має утримати та сплатити податки із сум, які підлягають виплаті фізичній особі за рішенням суду.

У даному випадку, суд своїм рішенням захистив право позивача на стягнення грошових коштів з АТ КБ «ПриватБанк», однак під час ухвалення рішення не врахував, що суми, які підлягають виплаті позивачу, є його доходом. Відповідно до імперативних норм ПК України, податки з цих сум АТ КБ «ПриватБанк» (як податковий агент) зобов`язаний сплатити в момент виплати таких доходів, при цьому ці податки сплачуються за рахунок сум, які підлягають виплаті.

Відповідач просив суд роз`яснити АТ КБ «ПриватБанк» рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 19.04.2016 в справі 201/2754/15, а саме:

1) чи мають суми, зазначені у резолютивній частині рішення суду, бути виплачені АТ КБ «ПриватБанк» позивачу з урахуванням податків та зборів, якщо такі суми підлягають обов`язковому оподаткуванню відповідно до вимог Податкового кодексу України;

2) за рахунок яких саме коштів АТ КБ «ПриватБанк», як податковий агент, зобов`язане сплатити податки та збори до державного бюджету, якщо суми, зазначені в резолютивній частині рішення суду, підлягають обов`язковому оподаткуванню відповідно до вимог Податкового кодексу України.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 24 квітня 2025 року в задоволенні заяви представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про роз`яснення рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 19 квітня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, стягнення суми вкладу і коштів по договору банківського вкладу - відмовлено.

Із вказаним судовим рішенням не погодився заявник АТ КБ «ПриватБанк», подав апеляційну скаргу, просив скасувати ухвалу Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 24 квітня 2025 року у справі №201/2754/15 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про роз`яснення судового рішення у повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам законності, обґрунтованості та прийнята з грубим порушенням норм процесуального та матеріального права.

Судом невірно встановлено природу вказаної заяви. АТ КБ «ПриватБанк» не звертався до суду з метою встановлення способу виконання судового рішення.

Оскільки фізична особа, при отриманні доходу у відповідності до ст. 67 Конституції України зобов`язана сплатити податки, а фактичним платником таких податків є АТ КБ «ПриватБанк», то саме АТ КБ «ПриватБанк» і має утримати та сплатити податки із сум, які підлягають виплаті фізичній особі за рішенням суду.

Однак, під час ухвалення рішення суд першої інстанції не врахував, що суми, які підлягають виплаті позивачу, є його доходом. Відповідно до імперативних норм ПК України, податки з цих сум АТ КБ «ПриватБанк» (як податковий агент) зобов`язаний сплатити в момент виплати таких доходів, при цьому ці податки сплачуються за рахунок сум, які підлягають виплаті.

Виконавче провадження №53596393 про стягнення коштів за вказаним рішенням, яке на сьогодні не закінчене, а тому є необхідність в роз`ясненні рішення суду.

Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 22, 23, 24).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю сторін.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 21 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року відповідно до статті 221 ЦПК роз`яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз`яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до виконання.

Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

Суд може відмовити у роз`ясненні рішення, якщо воно не припускає різного тлумачення, незрозумілість рішення зумовлена неуважністю прочитання тексту рішення, правовою безграмотністю.

Системний аналіз наведених вище норм, дає підстави апеляційному суду зробити висновок про те, що роз`яснення рішення суду це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні його неясності і викладення рішення суду у більш ясній і зрозумілій формі.

Рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 19 квітня 2016 року в цивільній справі номер 201/2754/15 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, стягнення суми вкладу і коштів по договору банківського вкладу є чітким, не викликає труднощів у його розумінні, з викладенням обставин, з яких суд виходив при його ухваленні, та посиланням на положення закону, якими він керувався при цьому.

В постанові Верховного Суду від 20 листопада 2024 року у справі №759/212/20 зазначено, що «обов`язки сторін у сфері оподаткування, які виникають у зв`язку з ухваленням та/або виконанням судових рішень про стягнення коштів, суд не встановлює. Відповідні обов`язки визначені податковим законодавством. У статті 265 ЦПК України немає імперативної вказівки на необхідність додаткової деталізації у рішенні суду суми стягнення (зокрема, процентів за користування вкладами) з розмірами обов`язкових платежів до бюджету. Тому необґрунтованим є зазначення у шостому абзаці резолютивної частини рішення суду першої інстанції про те, що «сума відсотків на депозитні кошти зазначена без відрахування податків і зборів, які підлягають утриманню у встановленому законом порядку». Це є підставою для зміни рішення суду першої інстанції, яке апеляційний суд залишив без змін, шляхом виключення з резолютивної частини зазначеного абзацу (див. близькі за змістом висновки, сформульовані у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 лютого 2022 року у справі № 363/3965/15, Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 461/2729/22)».

Враховуючи наведене, апеляційний суд також не погоджується з доводами апеляційної скарги, що оскільки питання сплати коштів боржником на користь кредитора (фізичної особи) безпосередньо пов`язане з питанням отримання такою особою доходів, що можуть підлягати оподаткуванню, то не можна стверджувати, що порядок нарахування та сплати податків з сум, які судом стягуються за судовим рішенням, не входить до предмету розгляду у справі за позовом фізичної особи про стягнення коштів на її користь.

Довід апеляційної скарги, що законом визначено певний порядок сплати податків та інших обов`язкових платежів, що мають утримуватися податковим агентом (банківською установою) з процентів, нарахованих на банківські вклади, і саме банк як податковий агент є особою, відповідальною за здійснення нарахування та сплати платежів на вимогу податкового законодавства, є необґрунтованим, не дає підстав для висновку і не свідчить сам по собі, що таке відрахування має здійснюватися саме з сум, присуджених судом до стягнення з відповідача на користь позивача, тому відхиляються апеляційним судом.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, і не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до незгоди з судовим рішенням суду першої інстанції, та не спростовують висновків викладених у ньому.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, ухвалу Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 24 квітня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: