Справа № 570/3405/23
Номер провадження 2/570/47/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2025 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю:

секретаря судових засідань Захарук Г.Л.

представника позивача - адвоката Кузменюк-Волошиної Н.

відповідачки ОСОБА_1

представника відповідачки- адвоката Дремлюги Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації права власності, скасування державної реєстрації земельної ділянки, -

в с т а н о в и в :

В обґрунтування позовних вимог Зорянська сільська рада Рівненського району Рівненської області зазначає, що згідно ухвали Рівненського районного суду Рівненської області від 16.06.2020 року у справі №570/2041/20 встановлено преюдиціальні обставини про те, що ОСОБА_3 , будучи службовою особою, у період з 01.01.2013 по 25.02.2013 умисно, одноособово, без розгляду питання про відведення ОСОБА_4 земельної ділянки у власність сесією сільської ради відповідно до вимог п.34 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», шляхом підписання та посвідчення гербовою печаткою Зорянської сільської ради Рівненського району, склав та видав ОСОБА_4 завідомо неправдивий офіційний документ, а саме: рішення сесії Зорянської сільської ради №47 від 18.12.1999 року «Про передачу земельних ділянок у власність», згідно якого останньому передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,43 га для ведення особистого селянського господарства в с. Грабів Рівненського району Рівненської області. Позивач вважає, що ОСОБА_4 незаконно набув права власності на земельну ділянку за кадастровим номером 564684900:22:029:0451, яку в подальшому безвідплатно подарував 01.12.2020 року для своєї доньки - ОСОБА_2 , яка наразі незаконно володіє вказаною ділянкою, а тому остання має бути витребувана у відповідачки. Також позивач просить ухвалити рішення про скасування державної реєстрації права власності на цю земельну ділянку. Судові витрати стягнути з відповідачки на користь позивача.

Відзив на позовну заяву до суду не надходив, представником Відповідача було подано клопотання про долучення доказів, допит свідків, заяву про застосування позовної давності.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області в особі судді Штогуна О.С. від 05 липня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області в особі судді Штогуна О.С. від 06 жовтня 2024 року вжито заходи забезпечення позову шляхом:

1) накладання арешту на земельну ділянку площею 0.3671 га за адресою: Рівненська область, Рівненський район, с. Грабів, кадастровий номер :22:029:0451, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 246, номер відомостей про речове право: 39465072, яка зареєстрована за ОСОБА_2 ;

2) заборони ОСОБА_2 змінювати цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером :22:029:0451, здійснювати її перетворення, її поділ, її об`єднання з іншими земельними ділянками;

3) заборони земельним кадастровим реєстраторам, які входять до складу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (, вул. Народного Ополчення, 3, м. Київ, 03151) та її територіальних органів, вносити до Державного земельного кадастру будь-які відомості, які стосуються земельної ділянки з кадастровим номером: :22:029:0451.

02 листопада 2023 року на початку підготовчого засідання суддя Рівненського районного суду Штогун О.С. повідомив учасників справи, що представник відповідача та дружина судді - адвокат Штогун Н.Є. є партнерами адвокатського об`єднання "PROXY".

02 листопада 2023 року підготовче судове засідання було відкладено на 27 листопада 2023 року у зв`язку з тим, що представнику позивача надано термін для ознайомлення із клопотанням представника відповідача.

27 листопада 2023 року представник позивача через канцелярію суду подала заяву підписану головою Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області про відвід судді у даній справі.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 27 листопада 2024 року заяву представника позивача про відвід судді Штогуна О.С. задоволено, а справу передано до канцелярії суду.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 13 грудня 2023 року заяву про самовідвід судді Гнатущенко Ю. В. у цивільній справі №570/3405/23 задоволено.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 13 грудня 2023 року справа була прийнята до провадження суддею Красовським О. О. за правилами загального позовного провадження, справа призначена до підготовчого судового засідання на 16.01.2024 р. Наступні засідання 05.03.2024 р., 25.03.2024 р.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 25 березня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.04.2024 р. Наступні засідання 27.05.2024 р., 26.07.2024 р., 12.09.2024 р., 15.10.2024 р., 20.11.2024 р., 30.01.2025 р., 27.03.2025 р., 07.05.2025 р., 16.06.2025 р.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Кузьменюк-Волошина Наталія Михайлівна позов підтримала, просила суд врахувати правові висновки Верховного Суду, що викладені у постанові від 15.09.2021 року у справі №570/3051/20, а також вказала на відсутність правових підстав для застосування строків позовної давності згідно поданої представником відповідача заяви, оскільки ОСОБА_2 ніколи не набувала статусу добросовісного набувача, а завідомо неправдивий офіційний документ, а саме рішення №47, що датоване 12.12.1999 року, було складено (підроблено) та видано ОСОБА_4 у період з 01.01.2013 р. по 25.02.2013 р., а не 12.12.1999 року, а день державної реєстрації права власності ОСОБА_4 на спірну земельну ділянку 18.10.2016 року, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для застосування ч. 3 ст. 388 Цивільного кодексу України в редакції з урахуванням Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» від 12.03.2025 року №4292-IX, а повинна бути застосована ч. 4 ст. 388 Цивільного кодексу України - якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Представник відповідачки адвокат Дремлюга Юрій Сергійович позов не визнав. Пояснив суду, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки у справі відсутні докази стосовно протиправних дій ОСОБА_4 під час набуття права власності на спірну земельну ділянку, зокрема, доказів його причетності до обставин, встановлених ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 16 червня 2020 року у справі № 570/2041/20. Наголосив суду, що вина особи у вчиненні кримінального правопорушення може встановлюватися лише на підставі обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, а тому відсутні правові підстави для врахування ухвали Рівненського районного суду Рівненської області від 16 червня 2020 року у справі № 570/2041/20. Тому рішення Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області №47, що датоване 12.12.1999 року, є законним. Представник відповідача наголосив на наявності правових підстав для застосування строків позовної давності згідно Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» від 12.03.2025 року №4292-IX, який набрав чинності 09.04.2025 року, оскільки право власності ОСОБА_4 на спірну земельну ділянку виникло з моменту прийняття рішення Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 12.12.1999 року №47, тобто з 12 грудня 1999 року, а тому десятирічний термін позовної давності минув.

Відповідачка у судовому засіданні позов не визнала. Пояснила, що на час укладення договору дарування 01.12.2020 року земельна ділянка не перебувала під арештом, а тому її батько законно їй подарував цю земельну ділянку.

При розгляді справи за клопотанням представника відповідача був допитаний свідок.

Свідок ОСОБА_5 надала суду показання про те, що є матір`ю ОСОБА_2 та дружиною ОСОБА_4 , і що спірна земельна ділянка їм дісталася в користування від матері чоловіка ОСОБА_6 , земельну ділянку у вказаних промірах їхня сім`я безперервно обробляє ще з 1990-тих років.

Дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Суд забезпечив сторонам можливість ефективно представляти свою справу в суді. Справа слухалась у відкритому судовому засіданні, а сторони повідомлялись про дату, місце та час розгляду справи.

Перед тим як розпочати розгляд справи по суті суд провів підготовче засідання, в межах якого були виконані завдання підготовчого провадження. Крім того, суд розглянув усі клопотання учасників справи, попередньо надавши можливість протилежній стороні висловитись з приводу таких клопотань.

Відтак, суд у відповідності до вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу ч. 2, 3 та 4 ст. 83 ЦПК України, вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи.

Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч. 3 ст. 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції.

Обставини, встановлені при розгляді справи.

25 лютого 2013 року ОСОБА_4 звернувся до приватного підприємця ОСОБА_7 з проханням виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства в с. Грабів Рівненського району Рівненської області на території Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області. Підстава для виконання робіт: рішення Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області №47 від 18.12.1999 року, площа земельної ділянки 0,4260 га, з них: ділянка 1 площею 0.0589 га, ділянка 2 площею 0.3671 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства (копія технічної документації на а.с. 8-16).

18 жовтня 2016 року державний реєстратор Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області Левчук Юрій Сергійович зареєстрував право власності ОСОБА_4 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що вніс відповідний запис на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32040348 від 25.10.2016 року (Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а.с. 160).

01.06.2020 року до Рівненського районного суду Рівненської області було направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000074 від 28 листопада 2019 року щодо обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України внесення завідомо неправдивих відомостей до офіційного документу, а саме: рішення сесії Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області №47 від 18.12.1999 року «Про передачу земельних ділянок у власність».

ОСОБА_3 обвинувачувався у тому, що працюючи з 11.08.2002 по 18.10.2016 на посаді спеціаліста 1 категорії землевпорядника Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області, являючись, відповідно до статті 2 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» посадовою особою місцевого самоврядування, будучи службовою особою, у період з 01.01.2013 по 25.02.2013 (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) в приміщенні Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області за адресою: Рівненська область, Рівненський район, с. Зоря, площа В. Плютинського, буд. 1, умисно, одноособово, без розгляду питання про відведення ОСОБА_4 земельної ділянки у власність сесією сільської ради відповідно до вимог п.34 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», шляхом підписання та посвідчення гербовою печаткою Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області, склав та видав ОСОБА_4 завідомо неправдивий офіційний документ, а саме: рішення сесії Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області №47 від 18.12.1999 року «Про передачу земельних ділянок у власність», згідно якого останньому передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,43 га для ведення особистого селянського господарства в с. Грабів Рівненського району Рівненської області.

16 червня 2020 року Рівненський районний суд Рівненської області постановив ухвалу у справі №570/2041/20 про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності вчиненого злочину, згідно якої вбачається, що суд визнав доведеними обставини, про які наведено в обвинувальному акті, а ОСОБА_3 визнав свою вину (а.с. 6).

26 травня 2021 року Рівненський районний суд постановив ухвалу, відповідно до якої виправив описку, допущену в ухвалі Рівненського районного суду Рівненської області від 16.06.2020 року у кримінальному провадженні № 0000074 щодо обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. В мотивувальній частині зазначено «рішення сесії Зорянської сільської ради №47 від 18.12.199 року» замість вказаного «рішення сесії Зорянської сільської ради №47 від 18.12.2008 року» (а.с. 5).

01 грудня 2020 року ОСОБА_4 згідно договору дарування, серія та номер 3184, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Деренько Р. І. подарував для своєї доньки ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0.3671 га за кадастровим номером: 564684900:22:029:0451, місце розташування Рівненська область, Рівненський район, с. Грабів (Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а.с. 17).

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Відповідно до ст.13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу.

Положеннями ст.81 ЗК України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно з ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч.3 ст.116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання (ч.4 ст.116 ЗК України).

Згідно з вимогами ст.118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Ч.4 ст.166 цього Кодексу передбачено, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

У відповідності до ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема, для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 га.

Відповідно до ч.1 ст.83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. Сільські ради на їх території передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Ч.2 ст.19 Конституції України зобов`язує органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

До повноважень сільських рад у галузі земельних відносин, відповідно до ст.83, 122 ЗК України, ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» належить розпорядження землями комунальної власності в межах, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить, зокрема:

- розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад;

- передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу;

- надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу;

- здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства;

- вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Статтею 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч.1 ст.182 ЦК України).

У ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено підстави проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, зокрема, судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно; рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об?єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Ст.79-1 ЗК України встановлено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується, зокрема, в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації.

Ст.16 Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачено, що земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера.

Згідно ч.10 ст.24 зазначеного Закону Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, зокрема, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).

Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.319, 386 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб?єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Виключно на пленарних засіданнях сільської ради відповідно до закону приймаються рішення щодо відчуження комунального майна та вирішуються питання регулювання земельних відносин (пункти 30 і 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Частиною другою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Відсутність рішення відповідного органу державної влади чи органу місцевого самоврядування (зокрема, його підроблення) про відчуження майна означає, що воно вибуло поза його волею, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду у постановах від 22.05.2020 року у справі № 619/734/17-ц, від 02.09.2020 року у справі № 2010/5609/12, від 17.10.2018 року у справі № 362/44/17, від 16.06.2020 року у справі № 619/974/17.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з частиною другою статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У спорах про захист права на землю суд має встановити обставини незаконного вибуття майна користувача на підставі наданих сторонами належних й допустимих доказів. При цьому закон не вимагає встановлення судом таких обставин у іншій судовій справі, зокрема не вимагає визнання незаконними рішень, відповідно до яких відбулось розпорядження майном на користь фізичних осіб, в яких на підставі цих рішень виникли права.

Оскільки вимоги про визнання незаконними та скасування рішень сільської ради і державного акту на право власності на земельну ділянку не є ефективним способом захисту, так як задоволення таких вимог не призвело б до відновлення користування відповідним нерухомим майном, то такі вимоги не є нерозривно пов`язаними з вимогою про витребування майна із чужого незаконного володіння. При цьому позивач у межах розгляду справи про захист права на землю має право посилатися, зокрема, на незаконність відповідних рішень без заявлення вимоги про визнання їх незаконними та скасування, оскільки такі рішення за умови їх невідповідності закону не тягнуть правових наслідків, на які вони спрямовані.

Подібні за змістом правові висновки сформульовані Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208 цс 18), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148 гс 19), від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157 гс 19).

Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про захист цього права від цієї особи. А ухвалене судове рішення буде підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.

Близькі за змістом висновки наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208 цс 18), від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256 цс 18), від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234 гс 18), від 20 липня 2022 року у справі № 806/5244/15 (провадження № 12-3 гс 22).

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно зі ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Згідно з постановою Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі за №6-92цс13, особу може бути позбавлено і власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п.54 рішення).

Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Згідно з практикою ЕСПЛ одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації, тому покупець, у якого вилучається майно, не позбавлений можливості порушувати питання про відшкодування завданих збитків на підставі ст.661 ЦК України, яка встановлює, що у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 29.06.2016 у справі № 6-1376ц16.

Оскільки майно вибуло з власності територіальної громади не з її волі, то власник має право витребувати це майно від набувача (п.3 ч.1 ст.388 ЦК України). Враховуючи, що рішення щодо розпорядження спірною земельною ділянкою комунальної власності Зорянською сільською радою Рівненського району Рівненської області не приймалося, тобто спірна земельна ділянка вибула з володіння власника - органу місцевого самоврядування поза його волею, спірна земельна ділянка підлягає витребуванню від відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 388 ЦК України - якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Висновки суду.

Главою 29 ЦК України визначено такі способи захисту права власності, як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) та усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов).

Згідно зі статтею 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до тлумачення статті 330 ЦК України виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК України, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У разі позбавлення власника володіння нерухомим майном таке введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).

Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, провадження № 14-452цс18.

Земельна ділянка площею 0.3671 га з кадастровим номером: 564684900:22:029:0451, місце розташування Рівненська область, Рівненський район, с. Грабів вибула з власності територіальної громади не з її волі, то власник має право витребувати це майно від набувача у всіх випадках.

Отже, враховуючи, що рішення щодо розпорядження спірною земельною ділянкою комунальної власності Зорянською сільською радою Рівненського району Рівненської області не приймалося, тобто спірна земельна ділянка вибула з володіння власника - органу місцевого самоврядування поза його волею, спірна земельна ділянка підлягає витребуванню від відповідача.

Спірна земельна ділянка вибула із володіння власника на підставі неіснуючого рішення, при цьому ОСОБА_4 знав, що спірна земельна ділянка вибула з володіння держави з порушенням вимог закону, оскільки рішенням сесії Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 12 грудня 1999 року №47 йому земельна ділянка у власність не передавались, а таке рішення №47 з датою 12.12.1999 року, як завідомо неправдивий офіційний документ, було складено (підроблено) та видано ОСОБА_4 у період з 01.01.2013 р. по 25.02.2013 р. землевпорядником Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області ОСОБА_3 , що встановлено судовим рішенням в межах кримінального провадження № 0000074, яке набрало законної сили.

Суд критично оцінює покази свідка ОСОБА_5 , оскільки вони не узгоджуються з встановленими судами фактичними обставинами справи №570/2844/19 у якій Верховний Суд 22.03.2022 року ухвалив постанову, згідно якої встановив, що ще в червні 2019 року ОСОБА_8 , ОСОБА_9 як землекористувачі з 2000 року частини (у площі 0.12 га) спірної земельної ділянки за кадастровим номером: 564684900:22:029:0451 зверталися до суду з позовом до Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області, державного реєстратора Рівненської районної державної адміністрації Левчука Ю. С., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 про визнання незаконними та скасування рішень сільської ради, скасування рішення про державну реєстрацію прав.

Щодо преюдиційності судового рішення.

У пунктах 60, 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ющенко та інші проти України» (заяви №№ 73990/01, 7364/02, 15185/02 і 11117/05) констатовано: «… право на справедливий судовий розгляд, яке передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції та розтлумачене в контексті принципів верховенства права та юридичної визначеності, містить вимогу непіддання сумніву рішення суду, коли він остаточно вирішив питання (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], № 28342/95, п. 61)»; за відсутності будь-яких ознак того, що в іншому судовому провадженні мали місце якісь вади, Суд вважає, що нове вирішення тих самих питань може звести нанівець завершене раніше провадження, а це несумісно з принципом юридичної визначеності.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Ухвала Рівненського районного суду від 16 червня 2020 року у справі №570/2041/20 як акт правосуддя є кінцевим судовим актом, постановленим у формі процесуального документа, який завершив процесуальну діяльність суду з розгляду кримінального провадження № 0000074 та має властивості (компоненти) законної сили: 1) обов`язковість; 2) преюдиційність; 3) виключність; 4) незмінність і неспростовність.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у подібних правовідносинах від 15 вересня 2021 року у справі №570/3052/20, а також у постановах Великої Палати Верховного Суду у подібних правовідносинах від 15 травня 2018 року у справі №372/2180/15-ц, від 22 травня 2018 року у справі №469/1203/15-ц, від 30 травня 2018 року у справі №469/1393/16-ц.

Щодо застосування строку позовної давності.

12 березня 2025 року Законом України №4292-IX внесено зміни до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача.

Відповідно до ч. 8 ст. 261 ЦК України пребіг позовної давності за вимогами щодо витребування чи визнання права щодо нерухомого майна, переданого з державної або комунальної власності у приватну власність, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, починається від дня державної реєстрації права власності першого набувача або дати передачі першому набувачеві нерухомого майна, щодо якого на момент такої передачі законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 388 ЦК України держава, територіальна громада, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті, також не може витребувати майно від добросовісного набувача на свою користь, якщо:

1) з моменту реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності першого набувача на нерухоме майно, передане такому набувачеві з державної або комунальної власності у приватну власність, незалежно від виду такого майна, минуло більше десяти років;

2) з дати передачі першому набувачеві з державної або комунальної власності у приватну власність нерухомого майна, щодо якого на момент такої передачі законодавством не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності, минуло більше десяти років.

Зміна першого та подальших набувачів не змінює порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування майна, передбаченого цією частиною.

Відповідно до ч.4 ст. 388 Цивільного кодексу України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Суд критично ставиться до доводів представника відповідача, що право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку виникло з моменту прийняття рішення Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 12.12.1999 року № 47 і станом на даний час минув десятирічний термін позовної давності, оскільки рішення №47 з датою 12.12.1999 року не приймалося сесію Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області, а як завідомо неправдивий офіційний документ було складено (підроблено) та видано ОСОБА_4 у період з 01.01.2013 р. по 25.02.2013 р. землевпорядником Зорянської сільської ради ОСОБА_3 , що встановлено ухвалою Рівненського районного суду від 16.06.2020 року у справі №570/2041/20.

Момент реєстрації у Державному реєстрі речових прав на спірну земельну ділянку права власності першого набувача ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

16 червня 2020 року Рівненський районний суд Рівненської області постановив ухвалу у справі №570/2041/20 про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності вчиненого злочину, згідно якої вбачається, що суд визнав доведеними обставини, про які наведено в обвинувальному акті, а ОСОБА_3 визнав свою вину (а.с. 6).

А тому ні десятирічний строк для витребування майна, ні трирічний строк для звернення до суду з позовною заявою станом на 29.06.2023 року - не закінчилися.

Суд також погоджується з доводами представника позивача що, оскільки ОСОБА_2 набула в дар спірну земельну ділянку безвідплатно в ОСОБА_4 , тобто в особи, яка не мала права його відчужувати, то Зорянська сільська рада Рівненського району Рівненської області має право витребувати спірну земельну ділянку у всіх випадках.

При цьому, суд враховує, що станом на дату укладання договору дарування спірної земельної ділянки 01.12.2020 року ОСОБА_4 було відомо про кримінальне провадження № 0000074 та судову справу №570/2844/19, що вбачається зі змісту прийнятих у ній судових рішень: рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 02.12.2020 року, постанови Рівненського апеляційного суду від 08.04.2021 року та постанови Верховного Суду від 22.03.2023 року.

Як зазначається у постанові ВП ВС від 20.06.2023 року у справі № 554/10517/16-ц (п.7.47) Велика Палата Верховного Суду вже зауважувала, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (ч. 1 ст. 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 1 липня 2021 року у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 1 лютого 2022 року справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 4 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті6 Конвенціїпрозахист правлюдиниіосновоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд надав відповіді на всі питання, що були порушені позивачем, так і на всі питання, щодо яких заперечувала позивачка.

У ч. 1, 2 та 5 ст.263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За наведеного наявні підстави для задоволення позову.

Щодо порядку виконання рішення суду.

Рішення суду про витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (ст. ст. 26, 27 Закону України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень».

Велика Палата Верховного Суду (в постанові від 12 лютого 2020 у справі П/811/1640/17) звертає увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (див. принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю у пункті 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц).

Щодо заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 7 статті 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Розподіл судових витрат.

За змістом ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

За положеннями ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із задоволенням позову з відповідачки підлягають до стягнення на користь Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області документально підтверджені понесені судові витрати.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази сплати позивачем судового збору.

Тому на даному етапі суд не може розподілити між сторонами судові витрати.

Докази понесення позивачем судових витрат можуть бути подані представником позивача разом із заявою про ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення,може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частинами 3 та 4 ст. 270 ЦПК України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської областідо ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації права власності, скасування державної реєстрації земельної ділянки - задоволити повністю.

Витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0.3671 га за адресою: Рівненська обл., Рівненський район, с. Грабів, кадастровий номер 564684900:22:029:0451, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 246 - на користь територіальної громади Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області.

Скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0.3671 га за адресою: Рівненська обл., Рівненський район, с. Грабів, кадастровий номер 564684900:22:029:0451, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 246 за ОСОБА_2 , вчинену приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Деренько Романом Івановичем 01.12.2020 року, номер відомостей про речове право: 39465072.

Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0.3671 га, зареєстровану у Державному земельному кадастрі за кадастровим номером 564684900:22:029:0451 за адресою: Рівненська область, Рівненський район, с. Грабів, вчинену 24.07.2015 року Управлінням Держгеокадастру у Рівненському районі Рівненської області.

Відповідно до частини 7 статті 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Докази понесення позивачем судових витрат можуть бути подані представником позивача разом із заявою про ухвалення додаткового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач: Зорянська сільська рада Рівненського району Рівненської області (, адреса: площа Володимира Плютинського, буд. 1, с. Зоря Рівненського району Рівненської області).

Відповідачка: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , мешканка: АДРЕСА_1 ).

Суддя: Красовський О.О.