ЄУ №707/768/25
Провадження №2/712/2309/25
24 червня 2025 року Соснівський районний суд м. Черкаси
у складі: головуючого судді Стеценко О.С.,
за участю секретаря судового засідання Дубини В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути: заборгованість за кредитним договором №103522502 у сумі 19 543,02 грн., з яких 18 600,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 943,02 грн. заборгованість за відсотками, та витрати на сплату судового збору.
У обґрунтування вимог позивач зазначив, що 16 січня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №103522502.
16 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №16072024, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги.
Згідно п. 1.1. Договору факторингу, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.
Згідно п. 1.2 Договору факторингу сторони погодили, що перехід від Клієнта до Фактора права вимоги заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.
Відповідно до Реєстру боржників від 16 липня 2024 року до Договору факторингу №16072024 від 16 липня 2024 року ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів»» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 19 543,02 грн.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 квітня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання на 14 травня 2025 року.
14 травня 2025 року судове засідання відкладено на 24 червня 2025 року у зв`язку з неявкою відповідача.
Представник позивача до судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у позовній заяві зазначає про розгляд справи без її участі, на заявлених вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом надіслання рекомендованих поштових повідомлень на зареєстроване місце проживання та смс повідомлень, про наявність поважних причин неявки до судового засідання не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, зустрічний позов до суду не пред`явив.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться.
Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд зазначає таке.
Судом встановлено, що 16.01.2022 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №103522502, відповідно до якого кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. Договору надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній у п. 1.2. Договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений у п. 1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання, що визначені Договором (п. 1.1. Договору).
Пунктами 1.2., 1.3. Договору визначено суму кредиту 20 000,00 грн., строк кредитування 30 днів з 16.01.2022.
Згідно п. 1.4 Договору термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 15.02.2022.
У п. 1.5.1. Договору визначено розмір комісії за надання кредиту 0,00 грн., яка нараховується за ставкою 0,00 відсотків від суми кредиту одноразово.
Пунктом 1.5.2. Договору визначена сума процентів за користування кредитом 60,00 грн., які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Договором передбачена пролонгація строку кредитування.
Продовження строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних умовах (п. 2.3.1 договору).
Пунктом 2.3.1.1 Договору визначено пролонгацію на пільгових умовах. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту.
Пунктом 2.3.1.2 Договору визначено пролонгацію на стандартних (базових) умовах. Таке збільшення строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів.
Згідно графіку платежів за договором про споживчий кредит №103522502 від 16.01.2022 загальна вартість кредиту становить 20 060,00 грн. з урахуванням процентів за користування кредитом у сумі 60,00 грн.
Як вбачається з відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №103522502 ТОВ «Мілоан» нараховано заборгованість за період з 16.01.2022 по 16.07.2022.
Згідно платіжного доручення №38231887 від 16.01.2022 на рахунок 473121*65 переведено грошові кошти у сумі 20 000,00 грн., призначення платежу: «Кошти згідно договору 103522502».
Відповідно до договору факторингу №16072024 від 16 липня 2024 року, укладеного між ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі Фактор) та ТОВ «Мілоан» (далі Клієнт), Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступити Фактору право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.
Як вбачається з п. 1.2 Договору перехід від Клієнта до Фактора права вимоги заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.
Згідно Акту прийому-передачі Реєстру Боржників в електронному вигляді за договором Факторингу №16072024 від 16 липня 2024 року Клієнт передав, а Фактор прийняв реєстр боржників в електронному вигляді.
Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу №16072024 від 16 липня 2024 року ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №103522502, загальна сума заборгованості 19 543,02 грн., з яких 18 600,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 943,02 грн. заборгованість за відсотками.
ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором №103522502 від 16.01.2022 належним чином не виконав, тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 19 543,02 грн.
Стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, а також сплати процентів, належних йому, якщо інше не передбачено договором.
Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Матеріалами справи підтверджено, що відповідач отримав кредитні кошти у сумі 20 000,00 грн.
З відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №103522502 вбачається, що 15.02.2022 відповідачем було сплачено 1 200,00 грн. в рахунок сплати комісії за управління та обслуговування кредиту, 1 400,00 грн. в рахунок сплати тіла кредиту та 60,00 грн. в рахунок сплати процентів по кредиту.
Суд зазначає, що умовами договору не передбачена комісія за управління та обслуговування кредиту, а тому суд вважає за необхідне віднести сплачені відповідачем кошти у сумі 1 200,00 грн. на рахунок погашення основної суми боргу.
Ураховуючи, що отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку позивачу в повному обсязі не повернуті, розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за основною сумою боргу 17 400,00 грн. (18 600,00 грн. 1 200,00 грн.).
Що стосується вимог позивача про стягнення відсотків за користування кредитом, суд зазначає таке.
Судом ухвалою суду від 10 квітня 2025 року у позивача витребувано розрахунок нарахування відсотків із зазначенням періодів нарахування відсотків та із зазначенням сум, на які нараховані відсотки
Указана вимога суду позивачем не виконана.
Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі №911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).
З відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №103522502, доданої до позовної заяви, вбачається, що ТОВ «Мілоан» нараховано відсотки за період з 16.01.2022 по 24.02.2022, однак указана відомість не містить періодів нарахування відсотків, сум тіла кредиту, на які нараховані відсотки. Самостійно це встановити суд позбавлений можливості.
Договором визначено строк кредитування 30 днів до 15.02.2022, позивачем не доведено здійснення відповідачем пролонгації договору. Отже позивач має нараховувати відсотки лише в межах строку дії договору, що відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, а саме: «Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).
Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.
Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.
Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.
Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України» (п.п 81-85, 91).
Згідно п.п. 2.3.1.1., 2.3.1.2. Договору пролонгація відбувається після сплати позичальником комісії за управління та обслуговування кредиту та певної частки заборгованості по кредиту (пролонгація на пільгових умовах) або у разі продовження користування кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не більше 60 днів (пролонгація на стандартних умовах).
Суд вважає, що позивач помилково врахував сплату 1 200,00 грн. у рахунок комісії, оплата якої п. 1.5.1. Договору не передбачена.
А тому позивач не довів, що відбулася пролонгація договору на пільгових умовах.
Також позивачем не надано доказів, що відповідач продовжував користуватися кредитними коштами після 15.02.2022, таким чином пролонгувавши строк дії користування кредитом на стандартних умовах.
Згідно умов Договору про споживчий кредит №103522502 розмір процентів за користування кредитом становить 60,00 грн., які було сплачено відповідачем 15.02.2022.
Суд зазначає, що нарахування позивачем відсотків за кредитним договором у період з 16.02.2022 по 24.02.2022 є необґрунтованим, оскільки здійснено поза межами строку кредиту, передбаченого Договором, тобто за межами строку кредитування.
А отже вимога позивача про стягнення відсотків у сумі 943,02 грн. слід відмовити.
Таким чином, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, ураховуючи, що отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку позивачу у повному обсязі не повернуті, позовні вимоги підлягають задоволенню частково шляхом стягнення з боржника ОСОБА_1 заборгованості за Договором про споживчий кредит №103522502 від 16.01.2022 у сумі 17 400,00 грн.
У решті позовних вимог відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судом задоволено позовні вимоги у сумі 17 400,00 грн., що становить 89% від заявленої позовної вимоги, а отже з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у сумі 2 694,92 грн.
Керуючись ст.ст. 13, 14, 82, 141, 223, 259, 263-265, 268, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів.
Суддя: О.С. Стеценко