Справа № 675/1574/24
Провадження № 2/675/104/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" червня 2025 р. Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого - судді Столковського В. І., з участю: секретаря судового засідання Хом`як І. Г., з участю: секретаря судового засідання Хом`як І. Г., представника позивача адвоката Вальчука В. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у залі суду в м. Ізяслав у режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - ОСОБА_4 , про визначення часток у порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Вальчука В. А. звернувся до Ізяславського районного суду Хмельницької області з позовом до Ізяславської міської ради Шепетівського району Хмельницької області про визначення часток у порядку спадкування за заповітом.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_5 . За життя 10 серпня 2015 року спадкодавиця склала заповіт, посвідчений секретарем Ліщанської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області Найдюк К. І. та зареєстрований у реєстрі за № 39, за яким заповіла все своє майно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у рівних долях. Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина та Першою Хмельницькою державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 397/2023. Однак листом державного нотаріуса Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Шевченко О. В. від 14 травня 2024 року № 897/02-14 відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з тим, що коло спадкоємців та розмір часток, які їм належать у порядку спадкування, неможливо визначити. Тому ОСОБА_1 змушений звернутися до суду з позовом про визначення часток у порядку спадкування за заповітом.

З огляду на вказане, позивач просить суд визначити, що частка ОСОБА_1 у спадковому майні після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у порядку спадкування за заповітом становить 1/2 частину.

Ухвалою судді Ізяславського районного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2024 року прийнято дану позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження та відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 23 грудня 2024 року замінено у даній справі первісного відповідача Ізяславську міську раду Шепетівського району Хмельницької області належними відповідачами ОСОБА_10 та ОСОБА_2 . Залучено до участі в даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 11 березня 2025 року витребувано у приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Романішина Я. О. належним чином засвідчену копію спадкової справи № 15/2023, заведеної після смерті ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 11 березня 2025 року закрито провадження у справі в частині вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_10 про визначення часток у порядку спадкування за заповітом.

Ухвалою суду від 07 квітня 2025 року залучено до участі в даній справі в якості співвідповідача ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 29 квітня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 16 червня 2025 року оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення. У зв`язку зі складністю справи відкладено ухвалення та проголошення судового рішення до 25 червня 2025 року 16 год. 00 хв.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Вальчук В. А. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, подали до суду заяви про слухання справи за їх відсутності, в яких зазначили, що при ухваленні рішення покладаються на думку суду.

З огляду на викладене, суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів та третьої особи.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що матері позивача ОСОБА_5 належала земельна ділянка площею 2,1824 Га, розташована на території Ліщанської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 23 серпня 2007 року.

Також ОСОБА_5 належала земельна ділянка площею 2,4341 Га, розташована на території Ліщанської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 24 січня 2008 року.

10 серпня 2015 року ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений секретарем Ліщанської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області Найдюк К. І. та зареєстрований у реєстрі за № 39, за яким заповіла все своє майно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у рівних долях.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 95 років ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 07 червня 2023 року.

Згідно з даними довідки Сахновецької сільської ради Хмельницької області від 03 квітня 2024 року № 117 ОСОБА_5 на день своєї смерті була зареєстрована в АДРЕСА_1 разом із своїм сином ОСОБА_11 .

До моменту відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_3 помер також брат позивача ОСОБА_12 у віці 56 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Нетішинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області 21 червня 2016 року.

Як установлено з матеріалів спадкової справи № 397/2023, після смерті матері позивач ОСОБА_13 звернувся до Першої Хмельницької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Крім того, із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 звернулися її син ОСОБА_14 та онук ОСОБА_15 , який є сином померлого ОСОБА_16 . Також до нотаріальної контори звернулася онука померлої ОСОБА_17 із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь свого брата ОСОБА_2 . Крім того, до нотаріальної контори звернувся син спадкодавиці ОСОБА_4 із заявою про відмову від прийняття спадщини за заповітом та за законом на користь онука померлої ОСОБА_2 .

Державний нотаріус Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Шевченко О. В. листом від 14 травня 2024 року № 897/02-14 відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку неможливістю визначення кола спадкоємців та розміру часток, які їм належать у порядку спадкування.

Також судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 66 років помер ОСОБА_14 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим Хмельницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 09 жовтня 2023 року.

Із матеріалів спадкової справи № 15/2023, заведеної після смерті ОСОБА_18 приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Романішиним Я. О., вбачається, що із заявою про прийняття спадщини звернувся син померлого ОСОБА_19 , якому видано свідоцтва про право на спадщину за законом на гараж та земельні ділянки, які належали його батькові.

На думку позивача, спадкування всього майна, що залишилося після смерті ОСОБА_5 , має відбуватися за заповітом.

Суд не може в повній мірі погодитися із такими доводами ОСОБА_1 , з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (частина 2 статті 1236 ЦК України).

За змістом частини 1 статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно із частиною 2 статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

У даній справі відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 1276 ЦК України, оскільки спадкоємець ОСОБА_12 помер до дня відкриття спадщини після смерті його матері ОСОБА_5 .

До спірних правовідносин не підлягає застосуванню і норма частини 1 статті 1275 ЦК України, відповідно до якої, якщо від прийняття спадщини відмовився один зі спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну, оскільки спадкоємець, який помер до дня відкриття спадщини, не може вважатись таким, що не прийняв спадщину або відмовився від неї. Згідно з положенням статті 1222 ЦК України спадкоємцями можуть бути, зокрема, фізичні особи, які є живими на день смерті спадкодавця.

Відповідно до положень статті 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.

Врахувавши викладене та проаналізувавши положення статей 1222, 1223, 1245 ЦК України, слід дійти висновку про те, що 1/4 частину спадкового майна, яку спадкодавиця ОСОБА_5 заповідала брату позивача ОСОБА_7 , який помер до дня відкриття спадщини, слід вважати такою, що не охоплена заповітом, а тому право на спадкування цієї частки майна одержують спадкоємці за законом (статті 1261-1265 цього Кодексу).

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 22 червня 2016 року в справі № 6-2946цс15, а також Верховний Суд у постанові від 01 червня 2020 року в справі № 361/6553/16-ц (провадження № 61-1219св19).

Відповідно до положень частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Крім того, згідно з вимогами частин першої, п`ятої статті 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну.

Таким чином, право на спадкування за законом 1/4 частини спадкового майна, що не охоплене заповітом ОСОБА_5 , мали сини спадкодавиці ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_4 , а оскільки інший син спадкодавиці ОСОБА_12 на час відкриття спадщини помер, то його син ОСОБА_15 (з урахуванням відмови від прийняття спадщини на його користь сестри ОСОБА_20 ) спадкує ту частину спадщини, яка належала б за законом його батькові, якби він був живим на час відкриття спадщини (право представлення).

Водночас суд враховує, що ОСОБА_4 відмовився від прийняття спадщини за законом на користь онука померлої ОСОБА_2 .

Таким чином, при спадкуванні за законом 1/4 частини спадкового майна, що не охоплене заповітом, право на спадкування мають позивач ОСОБА_13 у розмірі 1/16 частини (1/4:4=1/16), відповідач ОСОБА_19 як спадкоємець свого батька ОСОБА_18 у розмірі 1/16 частини (1/4:4=1/16) та відповідач ОСОБА_15 як спадкоємець за правом представлення із урахуванням частки, від якої відмовився на його користь дядько ОСОБА_21 , у розмірі 1/8 частини (1/16+1/16=1/8).

Що стосується решти спадкового майна, суд зазначає наступне.

Як зазначено вище, син спадкодавиці ОСОБА_4 відмовився від прийняття спадщини за заповітом та за законом на користь онука померлої ОСОБА_2 .

Згідно з положеннями частини 1, 2 статті 1274 ЦК України спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Оскільки приписи частини 1 статті 1274 ЦК України надають спадкоємцеві за заповітом право відмовитися від прийняття спадщини лише на користь іншого спадкоємця за заповітом, суд вважає, що в даному випадку спадкоємець за заповітом ОСОБА_4 відмовився від прийняття спадщини не на користь іншого спадкоємця.

Тому до даних правовідносин підлягають застосуванню положення частини 1 статті 1275 ЦК України.

У постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2020 року у справі № 132/3826/18 (провадження 61-6026св19) вказано, що посилання у частині другій статті 1223 ЦК України на те, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування у разі неприйняття спадщини або відмови від прийняття спадщини спадкоємцями за заповітом необхідно розуміти як таке, що належить цим особам у разі неприйняття спадщини або відмови від її прийняття усіма спадкоємцями за заповітом і за умови, що заповіт складено на усе майно. Отже, за відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття усіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги.

У даному випадку спадкоємців за заповітом є троє, із яких не всі спадкоємці відмовилися від прийняття спадщини: один спадкоємець відмовився від прийняття спадщини ( ОСОБА_21 ), а два спадкоємці прийняли спадщину у визначеному законом порядку та протягом встановленого статтею 1270 ЦК України шестимісячного строку ( ОСОБА_22 та ОСОБА_23 ).

Відповідно до частини 1 статті 1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну.

Згідно з частиною 2 статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Системне тлумачення вказаних норм дозволяє дійти висновку, що спадкодавець, складаючи заповіт, визначив конкретних осіб, які матимуть право на спадкування за заповітом. Тобто таким особам спадкоємець надає переважне право на отримання спадщини. У зв`язку з цим застосування частини другої статті 1223 ЦК України може мати місце у випадку, коли заповіт з огляду на певні факти втрачає юридичне значення, зокрема, внаслідок неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом.

Проте у даній справі спадщину не прийняв лише один спадкоємець за заповітом ( ОСОБА_21 ), а інші спадкоємці за заповітом ( ОСОБА_22 та ОСОБА_23 ) прийняли спадщину, і саме до них згідно з частиною першою статті 1275 ЦК України переходить частина спадщини, яку не прийняв інший спадкоємець ( ОСОБА_21 ).

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02 грудня 2020 року в справі № 464/1479/17 (провадження № 61-11334св19).

Отже, при спадкуванні за заповітом 1/4 частини спадкового майна, від якої відмовився спадкоємець ОСОБА_21 , право на спадкування мають позивач ОСОБА_13 у розмірі 1/8 частини (1/4:2=1/8), а також відповідач ОСОБА_19 як спадкоємець свого батька ОСОБА_18 у розмірі 1/8 частини (1/4:2=1/8).

Таким чином, при визначенні часток при спадкуванні майна, що залишилось після смерті ОСОБА_5 , слід виходити з наступного.

Частка позивача ОСОБА_1 у порядку спадкування за заповітом становить 3/8 частини (1/4+1/8=3/8), а в порядку спадкування за законом - 1/16 частину.

Частка відповідача ОСОБА_3 як спадкоємця ОСОБА_18 у порядку спадкування за заповітом становить 3/8 частини (1/4+1/8=3/8), а в порядку спадкування за законом - 1/16 частину.

Частка відповідача ОСОБА_2 як спадкоємця за правом представлення із урахуванням частки, від якої відмовився на його користь дядько ОСОБА_21 , у порядку спадкування за законом становить 1/8 частину (1/16+1/16=1/8).

Отже, позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково та визначити, що частка позивача у спадковому майні після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у порядку спадкування за заповітом становить 3/8 частини, а в порядку спадкування за законом становить 1/16 частину.

При цьому суд не порушує вимог закону щодо диспозитивності цивільного процесу та не виходить за межі заявлених позивачем вимог, оскільки ОСОБА_1 просить визначити його частку в спадковому майні після смерті матері, що необхідно для отримання свідоцтва про право на спадщину, а отже, враховуючи аксіому цивільного судочинства jura novit curia - "суд знає закон", суд дійшов висновку про доцільність визначення його частки як у порядку спадкування за заповітом, так і в порядку спадкування за законом, з огляду на те, що саме таке рішення суду є ефективним способом захисту порушених прав.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи, необхідні та достатні для ухвалення даного рішення, отримали достатню оцінку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 43, 76-82, 89, 133, 137, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - ОСОБА_4 , про визначення часток у порядку спадкування за заповітом задовольнити частково.

Визначити, що частка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у спадковому майні після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у порядку спадкування за заповітом становить 3/8 частини, а в порядку спадкування за законом становить 1/16 частину.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на його апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання - АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_4 .

Відповідач 1 ОСОБА_2 , місце проживання - АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_5 .

Відповідач 2 ОСОБА_3 , місце проживання - АДРЕСА_4 , рнокпп НОМЕР_6 .

Третя особа ОСОБА_4 , місце проживання АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_7 .

Повне рішення суду складене 25 червня 2025 року.

Суддя: В. І. Столковський