Справа № 298/117/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 червня 2025 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого Собослоя Г.Г.,

суддів: Мацунича М.В., Джуги С.Д.,

з участю секретаря Ормош О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 03 лютого 2025 року у справі № 298/117/25 за заявою ОСОБА_1 , де заінтересована особа Ставненська сільська рада в Закарпатській області про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2025 року ОСОБА_1 , де заінтересована особа Ставненська сільська рада в Закарпатській області, звернулася до суду першої інстанції із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту належності померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого виконкомом Ставненської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області 28 травня 2024 року ОСОБА_2 правовстановлюючого документу свідоцтва про право власності на житло, виданого Великоберезнянською районною державною адміністрацією 27 грудня 1999 року, записаного в реєстраційну книгу № 5 за реєстровим № К-112 в межах належній померлій 1/62 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява обґрунтована тим, що у свідоцтві про право власності на житло прізвище, ім`я та по-батькові співласника (матері заявниці) зазначене як ОСОБА_3 , а не ОСОБА_4 , як зазначено у свідоцтві про смерть матері. Вказує на те, що внаслідок неуважності посадових осіб колишньої Великоберезнянської РДА Закарпатської області при видачі правовстановлюючого документу на житло (свідоцтва про право власності) неправильно зазначено прізвище та ім`я співвласниці квартири.

Невідповідності написання прізвища та імені у свідоцтві про право власності на житло та у свідоцтві про смерть матері заявниці позбавляє ОСОБА_1 можливості реалізувати її спадкові права щодо квартири, що належала її матері.

Ухвалою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 03 лютого 2025 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , про встановлення факту належності померлій ОСОБА_2 правовстановлюючого документу.

Відмовляючи ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі за заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції виходив з того, що заява про встановлення юридичного факту не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки в ній порушується питання тотожності особи.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала на неї апеляційну скаргу і, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просила ухвалу суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку , що заявницею порушено питання тотожності особи, так-як нею порушено питання саме про встановлення факту належності правовстановлюючого документу особі. Крім цього вказує на те, що судом першої інстанції відмовлено у відкритті провадження на підстав п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України, тобто з підстав, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, хоч подана в заяві вимога регламентована ст. ст. 293 та 315 ЦПК України. Також, згідно ч.5 ст. 186 ЦПК України, відмовляючи у відкритті провадження з підстави встановленої п.1 ч.1 цієї статті, суд повинен був роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Заслухавши суддю, розглянувши питання за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, які не з`явилися в судове засідання, хоча про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомленні і їх неявка не перешкоджає розгляду справи, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 та п. 5 ч. 1, ч. 2 ст. 256 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом вони породжують юридичні наслідки.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Відповідно до положень статті 258 ЦПК України, п. п. 1, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судом встановлюються факти, якщо чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник повинен зазначити з якою метою просить встановити факт, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується.

Для порушення в судах справ про встановлення належності правовстановлюючих документів необхідно подавати заяву з доказами того, що цей документ належить особі і що організація, яка його видала, не може внести до нього відповідні виправлення. У цих справах суд встановлює належність особі правовстановлюючих документів, а не тотожність прізвища, імені, по батькові, неоднаково названих у різних документах, наявності помилок та інше.

Аналогічні роз`яснення містяться в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31 березня 1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з подальшими змінами) при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по-батькові або замість імені чи по-батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який ідеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Відтак, доводи апеляційної скарги про те, що в заяві не порушується питання тотожності особи, є обґрунтованими.

З урахуванням вище наведеного, суд першої інстанції, дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

Порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне ухвалу суду скасувати, з передачею справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 379, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити.

Ухвалу Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 03 лютого 2025 року- скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено та підписано суддями 20 червня 2025 року.

Головуючий:

Судді: