ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5665/25 Справа № 212/7909/24 Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/7909/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Черняєва С.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 березня 2025 року, яке ухвалено суддею Пустовітом О.Г.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 07 березня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (надалі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») про захист прав споживачів.

В обґрунтування позову зазначив, що у червні 2015 року між ним та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено договір банківського обслуговування. Багато років він користувався послугами банку: отримував заробітну плату на рахунок відкритий у банку, відкривав депозити, користувався універсальною карткою банку, на якій мав кредитний ліміт. Заборгованостей зі сплати кредиту ніколи не мав.

18 жовтня 2023 року, з невідомих позивачу причин, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в односторонньому порядку розірвано договір банківського обслуговування, на підставі якого він користувався послугами банку

В обґрунтування підстав розірвання договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначив, що керуючись вимогами частини 1 статті 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», Положенням про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 19.05.2020 № 65, внутрішніми документами Банку з питань фінансового моніторингу, з урахуванням результатів здійснених заходів належної перевірки, моніторингу ділових відносин та фінансових операцій, прийняв 17.10.2023 рішення про відмову від підтримання ділових/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору у зв`язку з встановленням неприйнятно високого рівня ризику/ненадання необхідних для здійснення належної перевірки документів чи відомостей/неможливістю здійснення ідентифікації та/або верифікації, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників/подання недостовірної інформації/подання інформації з метою введення в оману Банк.

ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що відповідачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» прийнято рішення про розірвання договору банківського обслуговування без будь-якого пояснення дійсних причин такого розірвання. Будь-яких запитів, листів, повідомлень тощо від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на його адресу не надходило. Тому, на даний час, ОСОБА_1 невідомо з яких підстав АТ КБ «ПРИВАТБАНК» прийнято рішення про розірвання договору банківського обслуговування

23.10.2023 року на адресу банку позивач надіслав лист з вимогою скасувати прийняте Банком 17.10.2023 року рішення про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні, шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку та відновити надання мені усіх банківських послуг.

20.11.2023 року на електронну адресу позивача надійшла відповідь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 20-11-2023 р. №20.1.0.0.0/7- 231023/49347 на його звернення, якою банк повідомив, що його рішення про відмову від підтримання ділових відносин є законним, а чинне законодавство не встановлює обов`язку для банку надавати більш детальні пояснення стосовно прийнятого ним рішення.

Позивач вважає, що таке рішення повинно бути обґрунтованим із визначенням відповідних підстав встановлення клієнту такої категорії ризику. Тобто, доведення існування підстав для встановлення неприйнятно високого ризику є обов`язком саме банку, як особи, яка є ініціатором припинення договірних відносин. Однак, всупереч зазначеному, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» листом повідомив йому про розірвання договору банківського обслуговування зазначивши лише загальні підстави розірвання договірних відносин, визначені Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», та не вказавши сукупності критеріїв для встановлення неприйнятно високого ризику таким чином нічим його не обґрунтувавши. будь-яких запитів від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з вимогою про надання документів чи відомостей для здійснення перевірки на адресу ОСОБА_1 не надходило.

Посилаючись на викладене, просив суд: визнати недійсним односторонній правочин про відмову від підтримання ділових відносин (відмову в обслуговуванні) ОСОБА_1 , шляхом розірвання ділових відносин (розірвання договору і закриття рахунків), що вчинений АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підставі рішення від 17.10.2023 року, відповідно до повідомлення №20.1.0.0.0/7- 231018/115 від 18.10.2023 року та відновити доступ до рахунків, відкритих в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ім`я ОСОБА_1 та відновити здійснення всіх операцій.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 березня 2025 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невірне застосування норм матеріального права та неповне з?ясування обставин справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції навмисно проігнорував посилання позивача на позиції, викладені Верховним Судом в аналогічних справах про те, що право банку відмовитися від договірних відносин, шляхом розірвання договору банківського рахунка з підстав встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику: не є абсолютним, а умовним, таким що залежить від настання певних визначених законом обставин, тобто лише за умови встановлення клієнту неприйнятно високого ризику внаслідок проведення внутрішньої перевірки; не є необмеженим, судам необхідно в кожному випадку, враховуючи встановлені обставини справи, досліджувати підстави та обґрунтованість встановлення клієнту такої категорії ризику. При цьому, саме на банку лежить обов`язок підтвердити існування правових підстав для встановлення клієнту високого ризику. Зазначена правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема, і в постанові від 09.01.2024 у справі № 922/1253/23. Отже, судом ухвалено рішення, яке повністю суперечить правовій позиції вищої інстанції і, навпаки, в мотивувальній частині рішення констатовано, що чинне законодавство не обмежує право банку на односторонню відмову від укладення договору з клієнтом чи припинення ділових відносин шляхом розірвання договору і закриття рахунку та зазначено, що позивачем не надано будь яких доказів, що підтверджують неправомірне віднесення його до категорії ризикових, тим самим суд поклав обов`язок доведення неправомірності висновків банку на позивача, що прямо суперечить, як вимогам чинного законодавства так і правовій позиції Верховного Суду.

По-друге, під час розгляду справи суд не звернув уваги на те, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» прийняв рішення про припинення договірних відносин в односторонньому порядку без отримання пояснень позивача щодо джерела походження коштів та характеру операцій, здійснюваних за його рахунком, фактично позбавив його можливості довести правомірність таких операцій та хибність висновків Фінансового моніторингу. Банк не запитував у позивача відомостей, які б підтверджували походження грошей. Також, будь-яких запитів від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з вимогою про надання документів для здійснення перевірки на адресу позивача не надходило. Так само, позивачем не надавалася банку інформація, за результатами перевірки якої можливо було б дійти висновку про встановлення йому високого ризику.

За наведених обставин, позивач вважає, що висновки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зроблено виходячи з власних суб`єктивних оцінок на підставі здійснюваних ним операцій, які самі по собі не заборонені, а ні чинним законодавством, а ні Умовами та правилами надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а також без отримання пояснень позивача щодо джерела походження його коштів та характеру операцій, здійснюваних за його рахунком, що були необхідні для об`єктивного проведення фінансового моніторингу та належної оцінки ризику клієнта, оскільки будь-яких запитів від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з вимогою про надання документів чи відомостей для здійснення перевірки на адресу позивача не надходило.

Також, вказує, що, користуючись своїм правом на подання письмових пояснень, передбаченим статтею 43 ЦПК України, відповідач штучно використав підхід з метою подання відзиву на позовну заяву поза межами строку на його подання, оскільки за своїм змістом, суттю та структурою пояснення представника відповідача є саме відзивом, містять усі притаманні йому складові, визначені статтею 178 ЦПК України та додатки. Крім того, по тексту пояснень відповідач використовує саме визначення «Відзив». З огляду на викладене та враховуючи, що відзив на позовну заяву відповідачем подано після закінчення процесуальних строків на його подання та з порушенням вимог ЦПК України щодо одночасного надсилання відзиву іншим учасника справи, а також беручи до уваги, що відповідач не просив суд дозволу подати письмові пояснення, а суд поза межами строків для подання відзиву не визнавав їх подання необхідними, вони мали бути залишені судом без розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу, до яких додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Пелих Я.М., яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 жовтня 2023 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» складено висновок НФМ про розірвання ділових відносин з ОСОБА_1

18 жовтня 2023 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» направило на адресу ОСОБА_1 повідомлення про відмову від підтримання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку № 201.0.0.0./7-231018/115. Позивача повідомлено про те, що Банком на підставі частини першої статті 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою правління Національного банку України від 19.05.2020р. № 65, з урахуванням результатів здійснених заходів належної перевірки, моніторингу ділових відносин та фінансових операцій, 17 жовтня 2023 року прийнято Рішення про відмову від підтримання ділових/ відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/ розірвання договору у зв`язку з встановленням неприйнятно високого рівня ризику/ ненадання необхідних для здійснення належної перевірки документів чи відомостей/ неможливістю здійснення ідентифікації та/або верифікації, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників/подання недостовірної інформації/ подання інформації з метою введення в оману банк.

Згідно Висновку Напрямку «Фінансовий моніторинг» АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 17.10.2023 року відносно ОСОБА_1 , напрямком «Фінансовий моніторинг» відповідно до внутрішнього Порядку здійснення поглибленої перевірки клієнтів проведено заходи ПЗНП т аналіз фінансових операцій клієнтів (їх сукупності) щодо наявності/відсутності індикаторів підозрілості фінансових операцій щодо клієнта за результатами якого виявлено обґрунтовані підозри про здійснення клієнтом ОСОБА_1 операцій ВК/ФТ, інших злочинів, що є підставою для встановлення клієнту неприйнятно високого ризику ділових відносин.

Відповідно до Висновку, підставою для встановлення неприйнятно високого ризику є наявність критерію, визначеного частиною шостою статті 7 Закону про ПВК/ФТ неможливість банку виконувати визначені Законом про ПВК/ФТ обов`язки або мінімізувати виявлені ризики, пов`язані з клієнтом або фінансовою операцією. Наявність критерію, визначеного пунктом 61 розділу IV Положення № 65: клієнт (особа), щодо якого у банку за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта є обґрунтовані підозри про здійснення ним (ними) операцій ВК/ФТ, інших злочинів. Обґрунтування щодо підозр: значна невідповідність фінансового стану клієнта та проведення операцій, що мають ознаки схемності та/або які не мають явного економічного змісту/логічних пояснень. Відповідно до Типологічного дослідження « Відмивання доходів від податкових злочинів», затвердженого Наказом Державної служби фінансового моніторингу України 22.12.2020 № 122.

Відповідно до Висновку карткові рахунки ОСОБА_1 по яким виявлено підозрілу діяльність № 204142 обіг коштів за період з 04.01.2023 року по 10.10.2023 року становить 5,2 млн. грн., переказ коштів від третіх осіб, переказ коштів на рахунки третіх осіб.

Клієнтам притаманні наступні ознаки: мета та суть фінансових операцій незрозуміла, джерела походження коштів не з`ясовані, подальше використання коштів невідоме, фінансові операції носять транзитний характер. Виходячи з наведеного діяльність клієнтів підпадає під статус «Дроп» чи «Грошовий мул».

Як наслідок, враховуючи, що подальше обслуговування позивача, характер або наслідки його фінансових операцій можуть нести реальну або потенційну небезпеку використання АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму або фінансування розповсюдження зброї масового знищення, щодо ОСОБА_1 прийнято рішення про встановлення неприйнятно високого ризику та про відмову від підтримання ділових відносин шляхом розірвання ділових відносин на підставі абз. 3 ч. 1 ст. 15 Закону про ПВК/ФТ.

Висновок Напрямку «Фінансовий моніторинг» АТ КБ «ПРИВАТБАНК» наданий з урахуванням обмежень розкриття банківської таємниці (глава 10 Закону України «Про банки і банківську діяльність») відносно «інших фізичних осіб», які також є клієнтами АТ КБ «ПРИВАТБАНК», але не є учасниками даної справи.

Враховуючи викладене, діяльність ОСОБА_1 визнана АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підозрілою.

Судом досліджено виписку по картці/рахунку НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) і додатковим рахункам договору SAMDNWFC9 від 02.09.2016, за період 04.01.2023-10.10.2023, від 04.11.2024 року відносно ОСОБА_1 , згідно якої баланс на початок періоду - 0,95; баланс на кінець періоду 101,99. Усього витрат 5 231 377,12; усього надходжень 5 231 478,16; сума комісій 103,45.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дії АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в процесі встановлення неприйнятно високого ризику клієнту ОСОБА_1 та припиненні з ним ділових відносин, відповідають вимогам чинного законодавства з питань фінансового моніторингу та внутрішніх нормативних документів банку, тому відсутні підстави для скасування рішення банку про відмову у підтриманні ділових відносин з позивачем.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає, з огляду на наступне.

Із матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 був клієнтом АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

У листі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 18 жовтня 2023 року № 201.0.0.0./7-231018/115, адресованому ОСОБА_1 , зазначено, що, керуючись вимогами частини першої статті 15 Закону про ПВК/ФТ, Положенням про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 19.05.2020 № 65, внутрішніми документами банку з питань фінансового моніторингу, з урахуванням результатів здійснених заходів належної перевірки, моніторингу ділових відносин та фінансових операцій, банк повідомляє про прийняте 17.10.2023 рішення про відмову від підтримання ділових/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору у зв`язку з встановленням неприйнятно високого рівня ризику/ненадання необхідних для здійснення належної перевірки документів чи відомостей/неможливість здійснення ідентифікації та/або верифікації, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників/подання недостовірної інформації/подання інформації з метою введення в оману Банк (а.с. 10).

У вказаному листі також зазначено, що внаслідок прийнятого рішення про відмову від підтримання ділових відносин та обслуговування, достроково за ініціативою банку розриваються укладені договори банківського обслуговування/депозитні (вкладні) договори без перерахунку процентів на вклад (депозит) та договори, укладені з метою отримання інших банківських послуг (продуктів), що не передбачають відкриття поточних рахунків (крім кредитних договорів), та закриваються поточні/депозитні та інші рахунки після здійснення завершальних операцій за цими рахунками.

У зв`язку з односторонньою відмовою банку від підтримання ділових відносин/відмовою в обслуговуванні, шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунків, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Закон України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (далі Закон), спрямований на захист прав та законних інтересів громадян, суспільства і держави, забезпечення національної безпеки шляхом визначення правового механізму запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

Пунктами 41, 45 ч. 1 ст. 1 цього Закону встановлено, що об`єкт фінансового моніторингу дії з активами, пов`язані з відповідними учасниками фінансових операцій, які їх проводять, за умови наявності ризиків використання таких активів з метою легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та/або фінансування розповсюдження зброї масового знищення, а також будь-яка інформація про такі дії чи події, активи та їх учасників; первинний фінансовий моніторинг це сукупність заходів, які вживаються суб`єктами первинного фінансового моніторингу і спрямовані на виконання вимог законодавства у сфері запобігання та протидії.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 7 Закону, суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний у своїй діяльності застосовувати ризик-орієнтований підхід, враховуючи відповідні критерії ризику, зокрема, пов`язані з його клієнтами, географічним розташуванням держави реєстрації клієнта або установи, через яку він здійснює передачу (отримання) активів, видом товарів та послуг, що клієнт отримує від суб`єкта первинного фінансового моніторингу, способом надання (отримання) послуг. Ризик-орієнтований підхід має бути пропорційний характеру та масштабу діяльності суб`єкта первинного фінансового моніторингу.

Застосування ризик-орієнтованого підходу здійснюється в порядку, визначеному внутрішніми документами з питань фінансового моніторингу суб`єкта первинного фінансового моніторингу, з урахуванням рекомендацій відповідних суб`єктів державного фінансового моніторингу, які згідно із цим Законом виконують функції державного регулювання і нагляду за такими суб`єктами первинного фінансового моніторингу.

Суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний здійснювати оцінку/переоцінку ризиків, у тому числі притаманних його діяльності, документувати їх результати, а також підтримувати в актуальному стані інформацію щодо оцінки ризиків, притаманних його діяльності (ризик-профіль суб`єкта первинного фінансового моніторингу), та ризику своїх клієнтів таким чином, щоб бути здатним продемонструвати своє розуміння ризиків, що становлять для нього такі клієнти (ризик-профіль клієнтів).

Критерії ризиків визначаються суб`єктом первинного фінансового моніторингу самостійно з урахуванням критеріїв ризиків, встановлених відповідно:

Національним банком України - для суб`єктів первинного фінансового моніторингу, щодо яких Національний банк України відповідно до статті 18 цього Закону виконує функції державного регулювання і нагляду; центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, - для інших суб`єктів первинного фінансового моніторингу.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний здійснювати кожен із заходів належної перевірки.

Обсяг дій при здійсненні кожного із заходів належної перевірки визначається суб`єктом первинного фінансового моніторингу з урахуванням ризик-профілю клієнта, зокрема рівня ризику, мети ділових відносин, суми здійснюваних операцій, регулярності або тривалості ділових відносин.

Частиною п`ятою статті 11 Закону передбачено, що ідентифікація та верифікація клієнта здійснюються для встановлення ділових відносин, вчинення правочинів (крім випадків, передбачених цим Законом), проведення фінансової операції, відкриття рахунка.

З метою неперешкоджання звичайній діловій практиці верифікація клієнта може здійснюватися за необхідності під час встановлення ділових відносин. У такому разі здійснення верифікації має бути завершене якнайшвидше після першого контакту з клієнтом, за умови здійснення ефективного управління ризиками легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення. Верифікація клієнта також може бути здійснена після відкриття рахунка, але до проведення по ньому першої фінансової операції.

Верифікація здійснюється також в інших випадках, установлених Національним банком України для суб`єктів первинного фінансового моніторингу, за якими він відповідно до цього Закону здійснює державне регулювання і нагляд.

Відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону, суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право витребувати, а клієнт, представник клієнта зобов`язані подати інформацію (офіційні документи), необхідну (необхідні) для здійснення належної перевірки, а також для виконання таким суб`єктом первинного фінансового моніторингу інших вимог законодавства у сфері запобігання та протидії.

Згідно з ч. 15 ст. 11 Закону, повторна ідентифікація та верифікація клієнта (його представника) не є обов`язковими, якщо ця особа раніше була ідентифікована та верифікована згідно з вимогами закону, за умови відсутності у суб`єкта первинного фінансового моніторингу підозр та/або підстав вважати, що наявні документи, дані та/або інформація про клієнта (представника клієнта) є нечинними (недійсними) та/або неактуальними.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції у разі: якщо здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників, є неможливим або якщо у суб`єкта первинного фінансового моніторингу виникає сумнів стосовно того, що особа виступає від власного імені; встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей; подання клієнтом чи його представником суб`єкту первинного фінансового моніторингу недостовірної інформації або подання інформації з метою введення в оману суб`єкта первинного фінансового моніторингу; виявлення у порядку, встановленому відповідним суб`єктом державного фінансового моніторингу, що банк або інша фінансова установа, з якою встановлені кореспондентські відносини, є банком-оболонкою та/або підтримує кореспондентські відносини з банком-оболонкою; якщо здійснення ідентифікації особи, від імені або в інтересах якої проводиться фінансова операція, та встановлення її кінцевого бенефіціарного власника або вигодоодержувача (вигодонабувача) за фінансовою операцією є неможливим.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, відповідач прийняв рішення про розірвання ділових відносин між сторонами, обмеження позивачу доступу до дистанційних систем обслуговування, відмову в обслуговуванні за продуктами Банку, а також відмову у наданні банківських послуг і проведенні фінансових операцій за всіма відкритими Банком рахунком, на підставі ч. 1 ст. 15 Закону «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдженню зброї масового знищення», що, зокрема, зазначено у листі від 18 жовтня 2023 року № 201.0.0.0./7-231018/115.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що в зазначеному листі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вказав не одну, а всі можливі, визначені ч. 1 ст. 15 Закону, підстави, для прийняття такого рішення.

Загальні вимоги щодо виконання банками законодавства України з питань фінансового моніторингу встановлені Положенням про здійснення банками фінансового моніторингу, затверджених постановою правління НБУ № 65 від 19.05.2020 (далі Положення).

Пунктами 34-37 Положення передбачено, що Банк зобов`язаний у своїй діяльності застосовувати ризик-орієнтований підхід, що має бути пропорційним характеру та масштабу діяльності банку.

Ризик-орієнтований підхід має застосовуватися банком на безперервній основі та забезпечувати виявлення, ідентифікацію, оцінку всіх наявних та потенційних ризиків легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, притаманних діяльності банку (ризик-профілю банку) та його клієнтам, а також передбачати своєчасне розроблення заходів з управління такими ризиками, їх мінімізації.

Банк документує процес застосування ризик-орієнтованого підходу таким чином, щоб бути здатним продемонструвати його суть (зокрема те, у чому полягає різниця в підходах), прийняті банком рішення під час його застосування та обґрунтованість таких рішень.

Банк, застосовуючи ризик-орієнтований підхід, має утримуватися від необґрунтованого застосування де-рискінгу. Зазначений підхід протирічить ризик-орієнтованому підходу та не сприяє фінансовій інклюзії.

Критерії ризиків визначаються банком самостійно з урахуванням критеріїв ризиків, установлених Національним банком у додатку 19 до цього Положення, типологічних досліджень, результатів національної оцінки ризиків, а також рекомендацій Національного банку. Банк визначає пріоритетність/значущість розроблених критеріїв ризику, враховуючи можливі наслідки/вплив таких ризиків, та встановлює їм відповідну питому вагу для здійснення подальшої оцінки рівня ризику (п.п. 45, 46 Положення).

Відповідно до п. 55 Положення шкала для класифікації рівнів ризику ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) обов`язково має містити високий та неприйнятно високий (підкатегорія високого ризику, який є максимально високим ризиком, що не може бути прийнятий банком) рівні ризику.

Пунктом 60 Положення передбачено, що Банк установлює високий ризик ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) стосовно клієнтів, визначених у частині п`ятій статті 7 Закону про ПВК/ФТ, в інших випадках, визначених банком самостійно у внутрішніх документах банку з питань ПВК/ФТ, а також щодо, зокрема, клієнтів (осіб), щодо яких у банку є підозра про здійснення ними операцій ВК/ФТ, учинення інших злочинів.

Згідно із п.1 Додатку № 12 «Порядок відмови банку від встановлення (підтримання) ділових відносин/проведення фінансової операції» до Положення банк зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунку (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунку/ відмовитися від проведення фінансової операції у випадках, передбачених частиною першою статті 15 Закону.

Відповідно до п. 3 Додатку № 12 «Порядок відмови банку від встановлення (підтримання) ділових відносин/проведення фінансової операції» до Положення, у випадках, передбачених частиною першою статті 15 Закону про ПВК/ФТ, банк зобов`язаний протягом одного робочого дня, але не пізніше наступного робочого дня з дня відмови, повідомити СУО про спроби проведення фінансових операцій та про осіб, які мають або мали намір відкрити рахунок/установити ділові відносини та/або провести фінансові операції, або з якими розірвано ділові відносини (закрито рахунок) на підставі статті 15 Закону про ПВК/ФТ, а також про проведення фінансових операцій щодо зарахування коштів, які надійшли на рахунок такого клієнта, та про фінансові операції, у проведенні яких було відмовлено.

Згідно з п. 8 Додатку № 12 «Порядок відмови банку від встановлення (підтримання) ділових відносин/проведення фінансової операції» до Положення, Банк має визначити у внутрішніх документах банку з питань ПВК/ФТ порядок відмови в передбачених Законом про ПВК/ФТ випадках від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання договірних відносин) або проведення фінансової операції, що також має містити, зокрема:

3) складання висновку з чітким зазначенням підстав відмови в підтриманні ділових відносин із клієнтом (із посиланням на конкретні абзаци, пункти та частини 15 статті Закону про ПВК/ФТ) у кожному випадку;

5) порядок інформування клієнта про відмову в установленні (підтриманні) із ним ділових відносин з обов`язковим зазначенням дати відмови та відповідних підстав відмови, визначених статтею 15 Закону про ПВК/ФТ (із посиланням на конкретні абзаци, пункти та частини цієї статті).

З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що банк наділений правом відмовитися від подальших ділових відносин з клієнтом та розірвати відповідний договір в односторонньому порядку у випадку встановлення клієнту високого ризику внаслідок проведення внутрішньої перевірки.

Однак, право банку, як суб`єкта первинного фінансового моніторингу, на розірвання ділових відносин, а також право банку відмовитися від договірних відносин шляхом розірвання договору банківського рахунка з підстав встановлення клієнту високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику не є необмеженим, і банк, приймаючи відповідне рішення, повинен обґрунтувати його підстави та підстави встановлення високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику.

При цьому, саме на банку лежить обов`язок підтвердити існування правових підстав для встановлення клієнту високого ризику, а тому суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що позивачем не доведено та не надано належних доказів на підтвердження неправомірності дій відповідача.

Зазначена правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема, і в постанові від 09.01.2024 у справі № 922/1253/23.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що надані відповідачем до суду першої інстанції документи, зокрема, й Висновок НФМ від 17.10.2023, жодним чином не підтверджують існування правових підстав для встановлення позивачу високого ризику. Інших доказів на підтвердження своєї позиції банком суду не представлено.

Відповідач належними та допустимими доказами не довів обґрунтованості підстав вважати незаконними джерела походження коштів позивача, а також не довів наявності у банківських операціях позивача ознак відмивання доходів. А відтак, банк не довів обґрунтованості підстав вважати, що позивач вчиняв платіжні операції, які містять ознаки здійснення ризикової діяльності у сфері фінансового моніторингу та наражав на ризик застосування банком відповідних заходів впливу.

Крім того, як вбачається з викладених вище норм законодавства та підзаконних нормативно-правових актів, банк, з метою виконання вимог законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, має право витребовувати від клієнта відповідні документи та відомості.

Проте, колегією суддів встановлено, що відповідач задля об`єктивного проведення фінансового моніторингу та належної оцінки ризику клієнта, своїм правом на витребування доказів від ОСОБА_1 не скористався. Зворотнього матеріали справи не містять.

Доводи сторони відповідача, наявні в матеріалах справи, а також висновок суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні в цілому, ґрунтуються на твердженні про реалізацію банком свого права на припинення договірних відносин з позивачем на підставі Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», що ніби-то є самостійною та достатньою підставою для відмови в задоволенні позову.

Однак, про обмеженість зазначеного права банку вказано вище. Залежно від конкретних фактичних обставин банк повинен достатнім чином аргументувати, на підставі чого саме клієнту встановлено високий ризик та за якими критеріями. Загальні посилання на норми Закону не можуть вважатися належним обґрунтуванням правових підстав для встановлення такого ризику.

З урахуванням зазначеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції на вказані вище обставини уваги не звернув та дійшов помилкового висновку, відмовляючи в задоволенні позовних вимог.

Відтак, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

З урахуванням того, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь держави слід стягнути судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 11211,20 грн та за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 1 816,80 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, п.4 ч.1 ст. 376, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 березня 2025 року- скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВААТБАНК» про захист прав споживачів задовольнити.

Визнати недійсним односторонній правочин про відмову від підтримання ділових відносин (відмову в обслуговуванні) ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ), шляхом розірвання ділових відносин (розірвання договору і закриття рахунків), що вчинений Акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на підставі рішення від 17 жовтня 2023 року, відповідно до повідомлення №20.1.0.0.0/7- 231018/115 від 18 жовтня 2023 року.

Відновити доступ до рахунків, відкритих в Акціонерному товаристві Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на ім`я ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) та відновити здійснення всіх операцій.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок та за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 1 816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 червня 2025 року.

Головуючий:

Судді: