Провадження № 2/643/1506/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2025 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря судового засідання Ісоєва К.М., представника позивача адвоката Лиска П.О., представника відповідача адвоката Летючого В.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом адвоката Лиски Павла Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ

Зміст позовних вимог

Адвокат Лиска П.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 (позивач), просить стягнути з ОСОБА_2 (відповідач) на користь позивача:

-аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі однієї третині заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з 12.12.2024 і до досягнення дитиною повноліття;

- аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі однієї третині заробітку (доходу) платника аліментів з 07.12.2021 по 12.12.2024.

Обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги

Шлюб між сторонами розірваний згідно з рішенням Московського районного суду м. Харкова від 07.12.2021. Вихованням на утриманням спільних дітей позивача та відповідача займається позивач. Після розірвання шлюбу позивач зверталась до відповідача, зокрема через дзвінки на мобільний телефон, переписки в месенджерах, щодо отримання аліментів, проте відповідач допомогу на дітей не надавав. Ураховуючи наведене, позивач також просила стягнути аліменти за минулий період.

Основні процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 27.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Стислий виклад позиції сторін в ході судового провадження

Представник позивача у судовому засіданні 22.05.2025 позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримав в повному обсязі. Зазначив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.09.2014. В шлюбі у сторін народилось двоє дітей син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 07.12.2021 шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу позивач намагалась встановити зворотний зв`язок з відповідачем задля вирішення питання про сплату останнім аліментів, але він не відреагував належним чином. Вихованням та утриманням дітей в повному обсязі займається позивач. Позивач бере активну участь в навчанні дітей, забезпечує їх технічними пристроями та канцтоварами, приділяє час на вирішення домашніх завдань сина ОСОБА_3 , який навчається в першому класі школи. Дочка ОСОБА_3 перебуває вдома, до закладу освіти поки не ходить в силу свого віку, проте позивач приділяє їй час шляхом проведення з нею часу задля навчання її писанню, читанню. Позивач забезпечує своїх дітей якісним одягом, продуктами харчування та іншими необхідними предметами, що робить їх проживання комфортним та затишним. Також на позивача покладаються витрати на оплату медичних послуг для підтримання здоров`я дітей. 07.12.2021 шлюб між сторонами було розірвано та саме з цього часу припинилось фінансове утримання відповідачем дітей. В цей період часу позивач вимушена була самостійно утримувати своїх дітей, відчувала фінансові труднощі. Позивач намагалась вжити заходів щодо одержання аліментів від відповідача (особисте спілкування з ним засобами телефонного зв`язку), але не було сплати аліментів у добровільному порядку. Тому, вбачаючи фактичне ухилення від утримання своїх дітей відповідачем, починаючи з моменту розірвання шлюбу між сторонами, позивач вважає за потрібне встановити суму аліментів у розмірі 1/3 від заробітку відповідача на утримання його двох дітей і стягнути таку суму, починаючи з моменту, коли відповідач перестав виділяти грошові кошти на утримання дітей.

Представник відповідача у судовому засіданні 22.05.2025 позов в частині стягнення аліментів з 12.12.2024 визнав. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей за період до 12.12.2024 з підстав зазначених у відзиві на позов. У відзиві зазначив, що позивач сама стверджує, що у неї відсутні належні докази того, що вона з 07.12.2021 по 12.12.2024 вживала заходи для отримання аліментів з відповідача. Переписка у месенджерах, на яку посилається позивач не надана. За таких обставин позивач не довела належними та допустимими доказами те, що вона вживала належні заходи щодо одержання аліментів, отже не довела й те, що відповідач ухилявся від сплати аліментів. Крім того, ряд тверджень позовної заяви не відповідають обставинам справи. Так, позивач не вказала, що після розірвання шлюбу (07.12.2021) по початку військової агресії РФ проти України (24.02.2022) позивач проживала разом з відповідачем та дітьми сім`єю і відповідач приймав участь в утриманні дітей. Після цього позивач з дітьми та матір`ю відповідача перебували поблизу Святогірська Донецької області, а з квітня по червень 2022 знову проживали разом з відповідачем у с. Китайгород Дніпропетровської області. Весь цей час відповідач приймав участь в утриманні дітей. Позивач не зазначила, що заборгувала матері відповідача 2700,00 доларів США та 35000,00 грн., щодо яких була домовленість врахування їх в якості аліментів.

Представником позивача 22.05.2025 надано письмові пояснення на відзив, в яких зазначено, що проживання позивача з відповідачем с. Китайгород Дніпропетровської області спростовується знайденими у позивача довідками ВПО, що надаються в додатках до пояснень. Також відповідач на надав жодного доказу, який би підтверджував наявність факту утримання дітей (банківська виписка, чеки тощо). Тому таке посилання є безпідставним. Щодо заборгованості, на яку посилається відповідач перед матір`ю відповідачки (2700 доларів США та 35000 грн.), то не надано жодного доказу, на який посилається відповідач. По-друге, не зазначено, яким чином таке посилання позбавляє обов`язку батька брати участь в утриманні дітей та звільняє його від обов`язку, визначеному СК України. Крім того, відповідач не подав жодного доказу, що він на даний час почав сплату аліментів, налагодив контакт з позивачем, запропонував мирне врегулювання (укладання договору про сплату аліментів, щоб уникнути судових витрат). Відповідач, який вважає, що поніс витрати по утриманню дітей, може подати їх. Факт ухилення від подання доказів, не надання аргументів, яким чином він приймав участь у вихованні та утриманні дітей, на погляд позивача та з урахуванням наведеної позиції позивача, є однією з підстав для задоволення позову.

Основні фактичні обставини та докази, на підставі яких вони встановлені

12.09.2014 року між позивачем та відповідачем зареєстрований шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Київ, актовий запис № 1773, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 .

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 07.12.2021 шлюб між сторонами розірвано.

Згідно з Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 27.01.2017 Подільським районним у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 261, відповідач є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач є його матір`ю.

Згідно з Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 12.07.2019 Московським районним у місті Харкові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 378, відповідач є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач є її матір`ю.

Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Виходячи з положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України, одним із основних завдань цивільного судочинства є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ.

Суд зобов`язаний керуватися завданням справедливого розгляду і вирішення цивільних справ, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. 2 ст. 2 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Згідно з ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Положеннями ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ст. 141 СК батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Як вбачається з роз`яснень, викладених в п.17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно ч. 5 ст. 183 СК, п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 18.05.2020 у справі №215/5867/17, частиною другою статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 аліментів за минулий час, суди попередніх інстанцій правильно виходили із того, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження вжиття нею заходів щодо одержання аліментів з відповідачів, які вона не могла одержати у зв`язку з ухиленням останніх від їх сплати. Аналогічні висновки містяться у поставі Верховного Суду від 20.03.2024 у справі № 235/101/21.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.10.2023 у справі № 756/8056/19).

Згідно з п. 3 ч. 4 ст. 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються в тому числі мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїз Торія проти Іспанії", від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України»).

Позиція суду

Судом з досліджених доказів встановлено, що відповідач є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач є їх матір`ю.

Виходячи з положень чинного законодавства України, розмір аліментів, визначений в ч. 5 ст. 183 СК, п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК, зокрема аліменти в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів на двох дітей, вважається безспірним і таким, що презюмується як необхідний та достатній для забезпечення рівня життя дитини, необхідного для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Зазначений висновок суду ґрунтується на тому, що аліменти в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів на двох дітей можуть бути стягнуті на підставі судового наказу, який не підлягає скасуванню. Зменшення розміру аліментів, стягнутих згідно судового наказу, можливе виключно за відповідним позовом платника аліментів. Наведені положення законодавства свідчать, що стягнення аліментів в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів на двох дітей передбачає відсутність спору про право, а для стягнення аліментів в меншому розмірі платник аліментів повинен довести наявність особливих обставин, які можуть бути підставою для задоволення позову про зменшення аліментів.

Ураховуючи наведене, завдання якнайкращого забезпечення інтересів дітей та їх права на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також визнання представником відповідача позовних вимог в цій частині, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення аліментів з часу пред`явлення позову та стягує з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі однієї третині заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно.

Оскільки представник відповідача визнав позов в частині стягнення аліментів з 12.12.2024, суд стягує аліменти з вказаної дати.

Одночасно суд роз`яснює сторонам, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним Кодексом України.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів за період з 07.12.2021 до 12.12.2024, суд керується таким.

Як вбачається з положень ч. 2 ст. 191 СК України та вказаних вище висновків щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду від 18.05.2020 у справі №215/5867/17, від 20.03.2024 у справі № 235/101/21, обов`язковою умовою стягнення аліментів за минулий час є доведення того, що позивач вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача.

Обов`язок доведення вказаної обставини, виходячи з приписів ст. 12, 13, 81 ЦПК України, а також вказаних вище висновків щодо застосування норм права Верховного Суду, покладається саме на позивача.

Всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України позивачем не надано суду будь-яких доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача.

Доводи представника позивача відносно того, що відповідач не надав доказів утримання дітей за минулий час, суд відхиляє, оскільки саме позивач зобов`язана довести вжиття заходів щодо отримання аліментів за минулий час.

Доводи представника позивача відносно того, що стягнення аліментів за минулий час відповідає якнайкращим інтересам дітей, не можуть бути підставою для стягнення аліментів, оскільки імперативними приписами законодавства України встановлено обов`язкову умову для такого стягнення аліментів вжиття позивачем заходів щодо їх отримання. Забезпечення якнайкращих інтересів дітей не може бути достатньою підставою для свавільного, всупереч закону, їх стягнення.

Оцінюючи надані позивачем численні докази наявності витрат на утримання дітей, їх лікування, навчання, придбання продуктів харчування (а.с. 32-105), суд керується положеннями п. 3 ч. 4 ст. 265 ЦПК України, згідно з якими суд у рішенні має право не надавати мотивовану оцінку аргументів, які очевидно не відносяться до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику, а також вказаною вище практикою Європейського суду з прав людини, згідно з якою хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент; межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Наявність у позивача витрат на утримання дітей не може бути достатньою підставою для стягнення аліментів за минулий час, оскільки, як вже зазначалось судом, обов`язковою умовою для такого стягнення є надання доказів того, що позивач вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача.

Крім того, виходячи з положень ч. 1 ст. 185 СК України, додаткові витрати на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), не враховуються при визначення розміру аліментів та стягуються окремо на підставі вказаної норми.

Ураховуючи вищенаведене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення аліментів за минулий час, оскільки позивач не довела факт вжиття нею заходів щодо одержання аліментів з відповідача.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі звільняються від сплати судового збору у справах про стягнення аліментів.

Ураховуючи наведене, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір за розгляд позовних вимог про стягнення аліментів, керуючись при цьому таким.

Виходячи з положень п. 3, п. 6 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, вказана вимога має майновий характер.

Станом на час вирішення справи суд позбавлений можливості визначити ціну позову, оскільки розмір аліментів залежить від майбутніх доходів відповідача, які на даний час суду невідомі.

Мінімальний розмір судового збору за пред`явлення позовних вимог майнового характеру складає 1211,20 грн.

Ураховуючи наведене, суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь держави судовий збір в мінімальному розмірі, передбаченому для позовних вимог майнового характеру, а саме в розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України

УХВАЛИВ

Позовну заяву адвоката Лиски Павла Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуми для кожної дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 12.12.2024 і до досягнення повноліття ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Допустити негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Представник позивача адвокат Лиска Павло Олександрович (РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: 61002, м. Харків, вул. Костомарівська, буд. 18, оф. 4)

Представник відповідача адвокат Летючий Віктор Петрович (РНОКПП НОМЕР_7 , адреса: 61001, м. Харків, пр. Героїв Харкова, буд. 64-А)

Суддя Д.А. Крівцов