Справа № 692/795/25
Провадження № 2-з/692/2/25
У Х В А Л А
про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову
25 червня 2025 року с-ще Драбів
Драбівський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Левченко Л.О.
за участю: секретаря Савенко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,
До Драбівського районного суду Черкаської області звернуласьОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
24.06.2025 ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про забезпечення позову, мотивуючи її тим, що у порядку підготовки подання позову до суду зверталась до відповідача для мирного врегулювання спору та узгодження сум та умов вирішення спору, однак той у добровільному порядку вирішити це питання відмовляється. Позивач бажає захистити своє право на майно, набуте в період шлюбу. Незадовго до подання позову відповідач здійснив відчуження транспортних засобів на користь третьої особи без згоди позивача та без надання їй грошової компенсації за належну частку у майні. Вказує, що ціною позову є 1 936 082,50 грн. та вважає, що відповідач може вчинити інші протиправні дії з належними йому майном для унеможливлення виконання судового рішення. Наголошує, що позивач у порядку поділу майна бажає отримати грошову компенсацію за транспортні засоби, а відповідач може вчинити дії із переоформлення належного йому нерухомого майна, щоб не сплачувати кошти на користь позивача. Тому просить у порядку забезпечення позову накласти арешт на житловий будинок із надвірними спорудами АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .
Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).
Нормами ст. 149 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Заявник вказує на недобросовісність дій відповідача, яка може мати місце під час розгляду справи і що незабезпечення позову шляхом накладення арешту на вказане майно матиме негативні наслідки в подальшому при виконанні рішення та що забезпечення буде ефективним засобом не допустити, аби відповідач відчужив майно.
На підтвердження своїх вимог про забезпечення позову надає Інформаційну довідку № 432371229 від 21.06.2025 - Інформація з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, з якої вбачається, що ОСОБА_2 є власником, поряд з іншим, житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який він набув на підставі договору дарування № 467, від 03.07.2019, виданого приватним нотаріусом Драбівського районного нотаріального округу Петраченком О.В.
Згідно ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до норм ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Однак заявником не надано суду жодного доказу про те, що існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити в майбутньому виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог позивача, тим більше, що частина позовних вимог стосується грошової компенсації за транспортні засоби, а майно, на яке просить накласти арешт заявник, не входить до масиву спільно нажитого майна подружжя, яке підлягає поділу.
Таким чином, матеріалами заяви взагалі ніяк не доведено в чому саме полягає загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у випадку його задоволення та за яких підстав заявник пов`язує виконання цього рішення суду лише шляхом звернення стягнення на дане майно.
Суд зазначає, що відповідно до норм ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Як вбачається із матеріалів справи ціна позову складає 1 936 082,50 грн., що ймовірно має перевищувати ринкову вартість вказаного житлового будинку, однак вказана заява та додані до неї докази не містить жодних даних стосовно актуальної оцінки вартості майна, відносно якого заявник просить вжити заходи забезпечення позову, тому неможливо визначити співмірність ціни позову із заявленими позивачем вимогами.
На даній стадії розгляду справи, враховуючи, що жодні докази заявника, як позивача у справі у встановленому порядку не досліджувалися, думки інших учасників справи не заслуховувались, суд вважає, що вжиття заходів забезпечення позову у тому вигляді, про який просить заявник буде надмірним втручанням у права в тому числі і відповідача по справі.
Незаконність дій самого відповідача, ще необхідно довести в судовому засіданні належним чином, а накладення арешту на вказане майно, актуальне на час розгляду даної заяви, вартість якого взагалі невідома, є на переконання суду безпосереднім обмеженням прав відповідача у можливості належного володіння, користування та розпорядження своїм майном.
У своїй постанові від 18.10.2018 по справі №183/5864/17-ц , на яку, поряд з іншим, посилається ОСОБА_1 у своїй заяві про забезпечення позову, Верховний Суд вказав, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Оскільки матеріали заяви не містять жодних доказів, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в подальшому, суд приходить до висновку, що наведені в заяві доводи ґрунтуються на припущеннях та переконаннях самого заявника.
Суд зважає, що з матеріалів справи не вбачається достатніх підстав, які б вказували на необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб, та які б свідчили про очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або ж для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Таким чином, дослідивши встановленні обставини, проаналізувавши вищенаведені правові норми та всі доводи заявника, суд вважає, що у задоволенні вимог заявника про забезпечення позову слід відмовити.
На підставі зазначеного та керуючись ст., ст. 149, 150, 153, 157 ЦПК України, суд
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів.

Суддя Л.О. Левченко