Номер провадження: 22-ц/813/3191/25
Справа № 519/33/24
Головуючий у першій інстанції Барановська З.І.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Драгомерецького М.М.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

представника позивача прокурора відділу Одеської обласної прокуратури

Бойчука М.М.,

представника ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області Шкурко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Чернохатній Дмитро Анатолійович, на рішення Южного міського суду Одеської області від 31 жовтня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Барановської З.І., у цивільній справі за позовом виконуючого обов`язки керівника Доброславської окружної прокуратури в інтересах держави, в особі Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області, до ОСОБА_1 , за участю третьої особи - Державної міської лікарні ветеринарної медицини м. Южне, про стягнення незаконно отриманих коштів внаслідок вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією,

встановив:

08.02.2024 року виконуючий обов`язки (далі - в.о.) керівника Доброславської окружної прокуратури в інтересах держави, в особі Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , за участю третьої особи: Державної міської лікарні ветеринарної медицини м. Южне, про стягнення незаконно отриманих коштів внаслідок вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що постановою Южного міського суду Одеської області від 10.02.2023 року у справі №519/91/23, яка набрала чинності 21.02.2023 року, начальника Державної міської лікарні ветеринарної медицини м. Южного Одеського району Одеської області ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1-2 ст.172-7 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400,00 грн.

Під час розгляду справи № 519/91/23 судом було встановлено, що згідно з протоколами №№36/2023, 35/2023, 34/2023, 33/2023, 32/2023, 31/2023, 30/2023, 29/2023, 28/2023, 27/2023, 26/2023, 24/2023, 23/2023, 22/22023, 21/2023, 20/2023, 19/2023, 18/2023, 17/2023, 16/2023, 15/2023, 14/2023,13/2023, 11/2023, 10/2023, 9/2023, 8/2023, 6/2023, 5/2023, 4/2023, 3/2023, 2/2023, 1/2023 від 02.01.2023 року про адміністративне правопорушення, пов`язаного з корупцією, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника Державної лікарні ветеринарної медицини м. Южне, будучи суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення ст.28 Закону України «Про запобігання корупції», не повідомив ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області про наявність у нього реального конфлікту інтересів, вчинив дії та прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, а саме:

- щодо підписання наказу № 07-кз від 23.03.2021 про виплату собі особисто премії 40% посадового окладу, що складає 2755 грн.;

- щодо підписання наказу № 08-кз від 23.04.2021 про виплату собі особисто премії 30% від посадового окладу, що складає 2066 грн.;

- щодо підписання наказу № 09-кз від 25.05.2021 про виплату собі особисто премії 30% від посадового окладу, що складає 2066 грн.;

- щодо підписання наказу № 10-кз від 24.06.2021 про виплату собі особисто премії 30% від посадового окладу, що складає 2066 грн.;

- щодо підписання наказу № 11-кз від 22.07.2021 про виплату собі особисто премії 40% від посадового окладу, що складає 2755 грн.;

- щодо підписання наказу № 12-кз від 20.08.2021 про виплату собі особисто премії 30% від посадового окладу, що складає 8955 грн.;

- щодо підписання наказу № 13-кз від 20.09.2021 про виплату собі особисто премії 40% від посадового окладу, що складає 1628 грн.;

- щодо підписання наказу № 14-кз від 18.10.2021 про виплату собі особисто премії 30% від посадового окладу, що складає 413 грн.;

- щодо підписання наказу № 15-кз від 18.11.2021 про виплату собі особисто премії 30% від посадового окладу, що складає 7577 грн.;

- щодо підписання наказу № 16-кз від 15.12.2021 про виплату собі особисто премії 40% від посадового окладу, що складає 6717 грн.;

- щодо підписання наказу № 05-к від 04.01.2022 про виплату собі особисто надбавки за шкідливі умови праці 10% від посадового окладу;

- щодо підписання наказу № 02-кз від 15.02.2022 про виплату собі особисто премії 30% від посадового окладу, що складає 2239 грн.;

- щодо підписання наказу № 03-кз від 21.03.2022 про виплату собі особисто 40% від посадового окладу, що складає 2985 грн.;

- щодо підписання наказу № 04-кз від 20.04.2022 про виплату собі особисто премії 30% від - посадового окладу, що складає 2239 грн.;

- щодо підписання наказу № 05-кз від 19.05.2022 про виплату собі особисто премії 100% від посадового окладу, що складає 7464 грн.;

- щодо підписання наказу № 06-кз від 20.06.2022 про виплату собі особисто премії в розмірі 1000 грн.;

- щодо підписання наказу № 07-КЗ від 08.08.2022 про виплату собі особисто премії 100% від посадового окладу, що складає 7464 грн.

Фактичне отримання вказаних виплат підтверджується довідками про заробітну плату та її складові, отримані у 2021-2022 роках та виданою Державною міською лікарнею ветеринарної медицини м. Южне від 05.10.2023 року (а.с.57, 58).

На підставі наказів, підписаних ОСОБА_1 , відповідач отримав премію на загальну суму 64 529,55 грн. Проте, відповідно до інформації Державної міської лікарні ветеринарної медицини м. Южне від 17.03.2023 року №29 до бюджету не повернуто кошти, сплачені ОСОБА_1 у сумі 64 529,55 грн. Питання їх стягнення у судовому порядку не вирішувалось.

Крім того, листом від 05.10.2023 року №57 Державна міська лікарня ветеринарної медицини м. Южне повідомила окружну прокуратуру про те, що не вбачає підстав для стягнення з ОСОБА_1 виплачених премій за 2021-2022 роки. Також, згідно з інформацією ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області від 09.03.2023 року № 1795/09/24, ОСОБА_1 не повернуто на користь ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області кошти, сплачені у якості премій згідно з вищезазначеними наказами, проте службою заходи по поверненню цих коштів також не вживалися.

Листом від 15.09.2023 року №вих-7957/07.1/24-23 ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області повідомила, що не володіє інформацією щодо отриманих, повернутих до бюджету коштів начальником лікарні ОСОБА_1 .

Таким чином, грошові кошти, виплачені ОСОБА_1 у якості премії в загальній сумі 64529,55 грн. мають бути відшкодовані на користь державного бюджету, в особі ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, уточнила суму шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь державного бюджету, у розмірі 60 396,15 грн., зазначивши що помилково були враховані суми премій за січень і лютий 2021 року.

Рішенням Южного міського суду Одеської області від 31.10.2024 року уточнений позов в.о. керівника Доброславської окружної прокуратури в інтересах держави, в особі ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області, було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави, в особі ГУ Держпродспоживслужби, шкоду, завдану адміністративним правопорушенням, пов`язаним з корупцією, у розмірі 60 396,15 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Одеської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 2 684,00 грн. (а.с.132-139).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Чернохатнього Д.А., ставить питання про скасування рішення Южного міського суду Одеської області від 31.10.2024 року, ухвалення нового судового рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.146-151).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із доведеності заявлених позовних вимог (а.с.132-139).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діяннями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За правилами ч.ч. 1-2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Як встановлено ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, зокрема, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Відповідно до ст. 137 КЗпП України визначено, що суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений. Суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою.

Заперечуючи проти ухваленого судового рішення, представник ОСОБА_1 зазначив, що постановою Южного міського суду Одеської області від 10.02.2023 у справі №519/91/23, яка набрала законної сили 20.02.2023, доказує лише факти вчинення ОСОБА_1 корупційних адміністративних правопорушень, передбачених ч.1-2 ст.172-7 КУпАП.

Диспозиція ч.1-2 ст.172-7 КУпАП не передбачає наявності таких кваліфікаційних ознак як «шкода» або «збиток», на відміну від, наприклад, диспозицій ст.164-2,164-15, 166-16, 166-17 КУпАП. В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою (висновок Касаційного цивільного суду Верховного Суду в постанові від 12 листопада 2020 року у справі № 127/12338/19).

Однак, прокурором не надано доказів про дотримання імперативних приписів статті 67 Закону України "Про запобігання корупції", щодо визнання незаконними та скасування рішень, прийнятих за наявності конфлікту інтересів, а саме відповідних наказів про преміювання.

А наявність обставин реального конфлікту інтересів при ініціюванні відповідачем питання про преміювання та наявність у його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 і ч. 2 ст. 172-7 КУпАП не є достатньою правовою підставою для задоволення саме таких заявлених позовних вимог.

Притягнення відповідача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ч.1-2 ст.172-7 КУпАП, не є безумовною та визначеною законом підставою для відшкодування шкоди, завданої державі в особі ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області та Державної міської лікарні ветеринарної медицини м. Южне, оскільки при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та визнання його винним за вчинені адміністративні правопорушення, судом не встановлювався факт завдання такої шкоди та розмір такої шкоди, які не впливали на кваліфікацію вчинених ОСОБА_1 адміністративних правопорушень.

При цьому відповідача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення ним на посаді начальника Державної лікарні ветеринарної медицини м. Южне протиправних дій, які полягали в існуванні конфлікту інтересів під час прийняття рішення та вчинення дій, а також неповідомлення ним у встановленому порядку про наявність реального конфлікту, що в свою чергу не може створювати юридичних наслідків у вигляді відшкодування шкоди відповідно до ст. 1166 ЦК України та ч. 1 ст. 68 Закону України "Про запобігання корупції", якщо кошти були отримані на законних підставах.

Заявник апеляційної скарги звертає увагу на те, що згідно положень ч.1 ст.140 КЗпП України, трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю.

Згідно пункту 1. Положення про преміювання працівників ветеринарної медицини Державної міської лікарні ветеринарної медицини м. Южне, преміювання працівників підприємства здійснюється за своєчасне і якісне виконання плану протиепізоотичних, лікувально-профілактичних, ветеринарно-санітарних, оздоровчих заходів, плану фінансових надходжень за надання платних послуг, лабораторно-діагностичних досліджень.

Таким чином, заявник апеляційної скарги вважає, що шкода у вигляді неправомірних виплат - премій на користь ОСОБА_1 буде мати місце лише у разі відсутності дійсності таких високих досягнень як "сумлінна праця", "своєчасне і якісне виконання плану протиепізоотичних, лікувально-профілактичних, ветеринарно-санітарних, оздоровчих заходів", оскільки саме вони є підставами для здійснення таких заохочувальних виплат.

Однак, матеріали пред`явленого прокурором позову не містять зазначення таких обставин та додання їх доказів.

У зв`язку з чим, на думку заявника апеляційної скарги відсутні підстави вважати, що преміювання ОСОБА_1 здійснювалось безпідставно, а відтак не має підстав вбачати неправомірності у здійсненні на його користь відповідних виплат, як завданої цим шкоди Державному бюджету в особі органів, які є розпорядниками грошових коштів.

Проте, з такими доводами представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Чернохатнього Д.А. колегія суддів не погоджується, з огляду на наступні обставини.

Так, із матеріалів справи вбачається, що постановою Южного міського суду Одеської області від 10.02.2023 року у справі №519/91/23, яка набрала чинності 21.02.2023 року, начальника Державної міської лікарні ветеринарної медицини м. Южного Одеського району Одеської області ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1-2 ст.172-7 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3 400,00 грн.

Вказаною постановою було встановлено, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника Державної лікарні ветеринарної медицини м. Южне, будучи суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», у порушення вимог ст. 28 цього Закону, не повідомив ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області про наявність у нього реального конфлікту інтересів, вчинив дії, внаслідок яких на користь відповідача було здійснено виплати у розмірі 60 396,15 грн. (а.с.62-67).

Під час розгляду справи №519/91/23 питання про стягнення з ОСОБА_1 вказаних коштів не вирішувалось.

У добровільному порядку зазначені кошти, отримані ОСОБА_1 в умовах реального конфлікту інтересів, повернуті не були.

Відповідно до ч.1 ст.66 Закону України «Про запобігання корупції» збитки, шкода, завдані державі внаслідок вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила відповідне правопорушення, в установленому законом порядку.

За змістом ч.1 ст.68 Закону України «Про запобігання корупції», фізичні та юридичні особи, права яких порушено внаслідок вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення і яким завдано моральної або майнової шкоди, збитків, мають право на відновлення прав, відшкодування збитків, шкоди в установленому законом порядку.

Частиною 6 ст. 82 ЦПК України встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Аналогічні положення про обов`язковість виконання постанови суду про адміністративне правопорушення також закріплено у ст.124 Конституції України та ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Зважаючи на те, що постановою Южного міського суду Одеської області від 10.02.2023 року у справі № 519/91/23, яка набрала чинності, було встановлено обставини, що є преюдиціальним для вирішення питання щодо відшкодування шкоди в зазначеному вище розмірі, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність задоволення позову.

При цьому слід зазначити, що постановою Южного міського суду Одеської області від 10.02.2023 року у справі №519/91/23, яка набрала чинності 21.02.2023 року, хоч і не було встановлено заподіяння ОСОБА_3 шкоди державі, однак було встановлено факт незаконного нарахування премії начальником Державної міської лікарні ветеринарної медицини м. Южного Одеського району Одеської області ОСОБА_1 самому собі, в умовах реального конфлікту інтересів (а.с.62-67)

Крім викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Конвенцією ООН проти корупції (UNCAC), ратифіковано із заявами Законом №251-V (251-16) від 18.10.2006, ВВР, 2006, №50, передбачено, що кожна Держава-учасниця вживає таких заходів, які можуть бути необхідними, відповідно до принципів її внутрішнього права, для забезпечення того, щоб юридична або фізична особа, яка зазнала шкоди в результаті будь-якого корупційного діяння, мала право порушити провадження щодо осіб, які несуть відповідальність за цю шкоду, з метою одержання компенсації.

Так, у відповідності до вимог ч.1 ст.65-1 Закону України «Про запобігання корупції» за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень особи, зазначені в частині першій статті 3 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Згідно із ч.1 ст.66 Закону України «Про запобігання корупції» збитки, шкода, завдані державі внаслідок вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила відповідне правопорушення, в установленому законом порядку.

Відповідно до ч.1 ст.68 Закону України «Про запобігання корупції», фізичні та юридичні особи, права яких порушено внаслідок вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення і яким завдано моральної або майнової шкоди, збитків, мають право на відновлення прав, відшкодування збитків, шкоди в установленому законом порядку.

Таким чином? доводи заявника апеляційної скарги про те, що встановлення незаконності нарахування премій у постанові суду від 10.02.2023 року у справі № 519/91/23 відсутнє, накази про преміювання не були оскаржені у встановленому законом порядку та не спростовано законність отримання премій ОСОБА_1 , не заслуговують на увагу, оскільки в даному випадку вирішується питання щодо відшкодування шкоди, яка фактично встановлена судовим рішенням, що набрало законної сили.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції. Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Крім того, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини ( далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення прийнято у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Чернохатній Дмитро Анатолійович, залишити без задоволення.

Рішення Южного міського суду Одеської області від 31 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03.07.2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький